Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та третьої особи Органу опіки Трибухівської сільської ради про визначення місця проживання дітей. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бучацького районного суду від 26.04.2017 шлюб між ними розірвано. На даний час діти проживають разом із ним, оскільки місце перебування відповідача невідоме. Відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не цікавиться дітьми, сторони не дійшли згоди щодо місця проживання дітей, а тому позивач просить визначити місце проживання дітей разом із ним. Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 04 вересня 2023 року відкрито провадження та справу призначено підготовче судове засідання, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить суд розглядати справу у його відсутності та відсутності позивача. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якої невідоме. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Трибухівської сільської ради в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить суд розглядати справу у її відсутності. Позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 05 серпня 2014 року між сторонами зареєстровано шлюб, який рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області № 595/560/17 від 26.04.2017 року розірвано. В даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Трибухівською сільською радою Бучацького району Тернопільської області); [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Трибухівською сільською радою Бучацького району Тернопільської області). Розпорядженням сільського голови Трибухівської сільської ради № 124-од від 01.08.2023 скасовано розпорядження від 17.01.2023 № 15-од «Про тимчасове влаштування дитини без батьківського піклування», скасовано розпорядження від 11.01.2023 № 180-од «Про тимчасове влаштування дитини без батьківського піклування». Із Витягу № 798 про зареєстрованих у жотловому приміщенні осіб вбачається, що позивач та діти зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження проживання від 15.08.2023 вбачається, що батько на даний час сам виховує малолітніх дітей. На час його відсутності дітьми піклувалася його сестра [PERSON] . Діти забезпечені усім необхідним для гармонічного розвитку, проживання та відпочинку. Також, із характеристики № 1494 від 14.08.2023, наданої Трибухівською сільською радою вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але з 2019 року на території громади не проживає. За час проживання зарекомендувала себе з негативної сторони. На період відсутності чоловіка, [PERSON] , який перебував за кордоном на заробітках, діти були не доглянуті, зловживала спиртними напоями та вела аморальний спосіб життя. Із характеристики № 1493 від 14.08.2023, Трибухівською сільською радою вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . [PERSON] зарекондував себе з позитивної сторони, скарг від жителів села на його поведінку не поступало. Зразковий батько, чесний, відповідальний та вихований, судимостей не мав. Згідно висновку органу опіки та піклування Трибухівської сільської ради, вбачається за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Вказаний висновок затверджений Рішенням Трибухівської сільської ради № 117 від 18.09.2023. Крім того із висновку вбачається, що відповідно до розпоряджень голови Трибухівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 11.11.2022 № 180-од та від 17.01.2023 року № 15-од діти [PERSON] та [PERSON] були тимчасово влаштовані в сім`ю тітки [PERSON] , жительки с. Трибухівці, Чортківського району, Тернопільської області, як діти, які залишились без батьківського піклування, оскільки батько був призваний до лав збройних сил України, а мати проживала в с. Кам`янка, Охтирського району, Сумської області. Під час проживання дітей у тітки [PERSON] , мати до них не приїжджала та не телефонувала. На підставі розпорядження голови Трибухівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 01.08.2023 № 124-од та заяви [PERSON] від 01.08.2023 дітей повернуто на виховання та спільне проживання батькові, який повернувся з війни. На даний час малолітні діти проживають з батьком [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Місце проживання матері невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає. Протягом проживання дітей у с. Трибухівці не навідувалась до них, не телефонувала, не цікавилась їх життям та здоров`ям. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини . Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що визначення місця проживання дітей разом з батьком не суперечитиме інтересам дітей, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, що відповідач у судові засідання не з`являлася, не надала доказів, що визначення місця проживання дітей з батьком буде суперечити інтересам дітей, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог та визначення місця проживання дітей разом з батьком. На підставі викладеного,

Outcome: approved