Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 21.07.2023 року позивач звернулася суду з позовом про стягнення з [PERSON] , неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що відповідач є платником аліментів на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.04.2006 року до [INFO] . Згідно розрахунку заборгованості Савранського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) заборгованість відповідача по аліментах по виконавчому провадженню ВП № [NUMBER] станом на 28.06.2023 року становить 209244 грн. 51 коп. За її підрахунками, проведеними її представником загальна сума пені за порушення [PERSON] аліментних зобов`язань складає 103258 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 196 СК України, з відповідача на користь позивача може бути стягнута пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 103258 грн. 00 коп., що є не більше 100 % заборгованості. На підставі викладеного просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 103258 грн. 00 коп. та 6000 грн. судових витрат (витрати на правову допомогу). Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, розрахунок розміру пені не оспорювала, однак вказала, що підставою для стягнення пені є вина особи в умисному ухиленні від сплати аліментів. Протягом 2014-2015 років, а також протягом 2022-2023 років відповідач перебував на службі у збройних силах. Тому, заборгованість за вказані періоди виникла не з його вини і підстав для стягнення пені за вказаний період не має. На даний час, відповідач повністю виплатив всю заборгованість по аліментах. Вважає, що можливо стягнути пеню з відповідача за прострочення аліментів в розмірі 10000 грн. Розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку. Короткий зміст фактичних обставин справи. Судом встановлено наступні обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Із свідоцтва про розірвання шлюбу серіє [NUMBER] та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] видно, що позивач розірвала шлюб із [PERSON] 23 листопада 2006 року, а 06 жовтня 2007 року уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 9-10). У Савранському відділі державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) перебувало на виконанні виконавче провадження ВП № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.04.2006 року до [INFO] . Відповідач зазначене судове рішення належно не виконував, внаслідок чого з його вини за період виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів, станом на 28.06.2023 року утворилася заборгованість по сплаті аліментів в сумі 209244 грн. 51 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів 26.06.2023 року, виданим державним виконавцем Савранському відділі державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) Сигляник Т.В. (а.с. 77-80). Згідно з наведеним позивачем розрахунком неустойки (пені) сума неустойки (пені) станом на 28.06.2023 року становить 103258 грн. 00 коп. (а.с. 68-70) Відповідачем не доведено відсутність його вини в несплаті аліментів належними і допустимими доказами. Мотиви з яких виходить суд і застосовані норми права. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. У разі виникнення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), виконавець обчислює її розмір виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Один із батьків, із якого присуджені аліменти, зобов`язаний сплачувати їх, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до боржника передбаченої законом відповідальності. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2021 року у справі № 636/3546/17). Неустойка (пеня) може бути стягнута з особи, яка є винною в ухиленні (простроченні) сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. У разі несплати аліментів у поточному місяці з 1 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць множиться на кількість днів заборгованості та на 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 січня 2021 року (справа №636/3546/17) зазначив, що з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд вправі зменшити розмір неустойки. З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що згідно з розрахунками заборгованості зі сплати аліментів від 07.11.2023 року, виданим державним виконавцем Савранському відділі державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) Сигляник Т.В., відповідач [PERSON] аліменти сплачував не регулярно або у меншому, ніж встановлено судовими рішеннями розмірі, у зв`язку з чим станом на 28.06.2023 року має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 209244 грн. 51 коп. Розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, проведений позивачем відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 по справі № 572/1762/15-ц, у розмірі 103258 грн. 00 коп., відповідачем не оспорювався. Будь-яких альтернативних розрахунків матеріали справи не містять. Положеннями ст. 196 СК України передбачено звільнення платника аліментів від сплати неустойки. Зважаючи на те, що на даний час відповідач демобілізований, працював у фермерському господарстві «Стрілець» та отримував в 2023 році заробітну плату в розмірі 7100 грн., інших доходів не має, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача, відповідно до положень ст. 196 СК України, з урахуванням майнового стану відповідача, слід стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 60000 грн. 00 коп., що не перевищує 100 % заборгованості по сплаті аліментів. Судом не приймаються доводи представника відповідача про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів протягом його служби у Збройних Силах у 2014-2015, 2022-2023 роках, так як згідно розрахунку державного виконавця у вказаний період відповідачем сплачувались аліменти частково, він достовірно знав про необхідність сплати аліментів, аліменти стягувались тривалий час (з 2008 року) і відповідач допускав постійно неповну оплату або несплату аліментів. Згідно ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини. Відповідач не повідомив державного виконавця про зміну майнового стану (зарахування на військову службу), що також стало причиною виникнення заборгованості. За таких обставин суд вважає, що відповідачем не доведено відсутності його вини у виникненні заборгованості. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позовні вимоги задоволено частково, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави 622 грн. 69 коп. судового збору (58%). Крім того, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу пропорційно до задоволених вимог в сумі 3480 грн. 00 коп. (6000 грн. х 58%). Вказані витрати обгрутовані та документально підтверджені. На підставі викладеного,

Outcome: partial