Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Представник позивача - адвокат Гапич Ю.Л. звернувся до суду з позовом в інтересах позивача [PERSON] і просив стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] 5840 грн. матеріальної шкоди та 10000 грн. завданої моральної шкоди, судові витрати на суму 4850,00 грн. і 3757,60 грн. судового збору. Позовні вимоги мотивовано тим, що 27.01.2023р., приблизно з 8:00 до 08:15 год. ранку перебуваючи за партою в приміщенні Володарського ліцею імені В.П.Мельника, а саме в 7Б класі, син позивачки, [PERSON] , поклав біля себе свій мобільний телефон - іРhоnе 11 (надалі телефон), вартістю близько 22 тис. грн.. [PERSON] , який є сином відповідачів, 2010 року народження, однокласник [PERSON] , попросився сісти біля сина позивачки за парту. Отримавши згоду, [PERSON] збивши стільця з парти [PERSON] , вдарив кутиком його залізної ніжки телефон, в результаті чого утворилося пошкодження у вигляді багатьох тріщин, центр вищербився та пошкодилася матриця - що спричинило значні пошкодження, які не дозволяють використовувати пристрій за призначенням. Свідками події також були однокласники сина. [PERSON] не заперечував своєї вини. Однак, при спробі врегулювання ситуації позивачка зіштовхнулася з небажанням відповідачів визнавати свою вину і відшкодовувати збитки. Для збору доказової бази для даного позову і визначення кола відповідальних осіб, спроби вирішення спору за посередництва органів освіти, позивач звернулася у листі від 05.06.2023 р. вх. №301 до адміністрації навчального закладу, де сталася дана подія - Володарського ліцею імені В.П.Мельника, з проханням провести внутрішнє розслідування, щодо наявності вини навчального закладу в даній ситуації. Комісія дійшла висновку, що вини навчального закладу в даній ситуації немає, заклад освіти не може нести відповідальності за особисті речі учнів, які є не обов`язковими в освітньому процесі. Свідчення свідків події, однокласників - учнів 7- Б класу, очевидців випадку - [PERSON] , [PERSON] , засвідчили, що [PERSON] збив стільця з парти, який при падінні пошкодив телефон [PERSON] . Однак це не вплинуло на відповідачів, які категорично відмовляються відшкодовувати завдані збитки, аргументуючи це відсутністю їх вини. Для спроби врегулювати конфлікт в досудовому порядку, була спроба вплинути на ситуацію при взаємодії з правоохоронними органами, зокрема 02.06.2023 року була подана заява №1188 про вчинене правопорушення. Роз`яснення органів поліції на відповідачів впливу не мали, навпаки, ті в свою чергу стали гучніше і в різкіших тонах звинувачувати в тому що сталося самого позивача, а їх син мов до цього відношення не має. Оскільки спроби досудового врегулювання конфлікту не принесли результату, Позивач вимушена була вирішувати даний спір в судовому порядку. Ухвалою від 01.09.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за загальними правилами позовного провадження, у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою 18.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.12.2023 року. 21.09.2023 року від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли відзиви на позовну заяву №364/665/23. 28.09.2023 року представник позивача - адвокат Гапич Ю.Л. подав до суду заяву про уточнення позовних вимог та відповідь на відзив та просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] : 9940 грн. - матеріальної шкоди; 15000 грн. вартість завданої моральної шкоди; 6850 грн - інших судових витрат; 3757,60 грн. - вартість судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала уточнюючі позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник позивача - адвокат Гапич Ю.Л. у судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися направили до суду заяви, якими просили розгляд справи проводити без їх участі та вказали, що заперечують проти позовних вимог. Заслухавши пояснення позивачки, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до копії Витяга з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України №00012030839 від 12.04.2013 року позивач є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.14), який на час розгляду справи є неповнолітнім. [PERSON] син відповідачів, як встановлено з позовної заяви на час розгляду справи є малолітньою особою. Відповідно до ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Якщо малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, закладу охорони здоров`я чи іншого закладу, що зобов`язаний здійснювати нагляд за нею, а також під наглядом особи, яка здійснює нагляд за малолітньою особою на підставі договору, ці заклади та особа зобов`язані відшкодувати шкоду, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. За роз`ясненнями, що містяться в пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», зі змінами та доповненнями, суд касаційної інстанції роз`яснив, що за шкоду, заподіяну неповнолітнім, який не досяг 15 років, несуть відповідальність перед потерпілим його батьки, а у відповідних випадках - навчальні заклади. При цьому слід мати на увазі, що батьки несуть майнову відповідальність у випадках, коли шкода, заподіяна неповнолітнім, є наслідком нездійснення за ним контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав; навчальні заклади несуть майнову відповідальність за шкоду, якщо вона виникла внаслідок нездійснення ними належного контролю за неповнолітнім у час знаходження його під їхнім наглядом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей. Згідно відповіді Володарського ліцею імені В.П. Мельника Володарської селищної ради вбачається, що [PERSON] навчається в 7-Б класі цього навчального закладу (а.с.18). Даним закладом було проведено внутрішнє розслідування щодо наявності вини даного навчального закладу в ситуації з пошкодженням телефону учня 7-Б класу [PERSON] . Комісія дійшла висновку, що вини навчального закладу в даній ситуації немає, заклад освіти не може нести відповідальності за особисті речі учнів, які є не обов`язковими в освітньому процесі. Долучені до відповіді пояснення свідків мають розбіжності, оскільки [PERSON] у своїх поясненнях вказує, що [PERSON] збив ногою стільця з парти, який при падінні розбив телефон [PERSON] , проте [PERSON] зазначає, що [PERSON] зачепив стілець, який упав на парту, де знаходився телефон [PERSON] та вважає, що це було випадково. В судовому засіданні було також досліджено матеріали перевірки звернення позивача до ВП №4 РУП НП в Київській області ГУ з приводу події 27.01.2023 року по факту пошкодження мобільного телефону. В ході з`ясування обставин вищевказаної події працівниками поліції були допитані малолітній [PERSON] , [PERSON] і додані Пояснення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Відповідно до довідки про результати розгляду звернення начальника ВП №4 РУП НП в Київській області ГУ від 30.06.2023 року вказано, що в ході проведення перевірки за зверненням гр. [PERSON] , встановлено, що діями [PERSON] не завдано суспільно небезпечних наслідків, які полягають у спричиненні знищення чи пошкодження чужого майна. Позивачу рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства (а.с.27). Разом з тим умислу син відповідачів [PERSON] , [PERSON] , щодо пошкоджень телефону сина позивачки [PERSON] не мав, на чому наголошував і в своїх письмових поясненнях наданих директору Володарського ліцею ім. В.П. Мельника. та поясненнях наданих ВП №4 РУП НП в Київській області ГУ. Згідно з звітом до ремонту №7986 від 10.07.2023 року на суму 850 грн. позивач звернулася до сервісного центру Restart для здійснення ремонту пошкодженого телефону. При цьому вказано, що пристрій справний за винятком дисплейного модулю і аккумуляторної батареї. Для відновлення нормальної працездатності необхідно замінити пошкоджений дисплейний модуль, вартістю - 9940 грн., та акумулятор, вартістю - 4100 грн.. (а.с.21). Проте, ремонт телефону не здійснювався, а було проведено лише діагностику, що не є понесеними витратами, які заявлені в уточнених позовних вимогах та не можуть вважатися підтвердженням матеріальної шкоди. Відповідно до наданих копій квитанцій з магазину COMFY від 26.12.2020 року, позивачкою було придбано мобільний телефон марки іРhоnе 11, вартістю 21899 грн, смарт захист - 1000 грн., мережевий зарядний пристрій Аррle 20w USB-C POVER ADAPTER (MHJ) - 799,00 грн., підтримка іРhоnе/IP, чохол для смартфону - 199,00 грн., стартовий пакет Vodafon - 1,00 грн, ПП Comfi Helper База Інструкцій 1 місяць - 100 грн. (а.с.80). Та укладено Додаткову угоду до Договору анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) №97195386000 від 26.12.2020 року між АТ «УКРСИББАНК» та [PERSON] . Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, що її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина даної особи. За таких обставин, суд вважає, що уточнені позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди не підлягають задоволенню у розмірі 9940 грн., оскільки в судовому засіданні не доведено, що ремонт даного мобільного телефону складає вище вказану суму, яка понесена позивачем (а.с. 21) є тільки рекомендацією проведення ремонту. Окрім того, будь-яких доказів, а саме висновків спеціалістів, експертиз, щодо вартості відновлювального ремонту мобільного телефону в судове засідання не надавалося та в судовому засіданні не досліджувалося. Згідно з копією смс переписки в телефонному режимі неможливо встановити ким саме і коли ведеться дана переписка. (а.с.15-17). Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19. Відповідачі в своїх відзивах на позов вказали, що 27.01.2023 року о 8:00 год. їх син - [PERSON] знаходився у 7-Б класі Володарського ліцею ім. В.П. Мельника, під наглядом якого він перебував у той час. Як зазвичай, він знімав стілець, що стояв на парті після прибирання в класі. За даною партою з іншого боку сидів його однокласник - [PERSON] . Після того, як їх син зняв стілець, [PERSON] почав стверджувати, що він зачепив стільцем його телефон, що лежав на парті та розбив його. Проте їх син, [PERSON] , не бачив ніякого телефона, тим паче не мав жодного наміру, аби заподіяти шкоду однокласнику, з яким перебував у дружніх відносинах. У протилежному випадку він обов`язково вжив би всіх залежних від нього заходів для запобігання заподіянню шкоди. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] зазначають у відзиві, що сумлінно виконують свої батьківські обов`язки, виховують свою дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім 'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуються про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Описана вище подія сталася під час перебування [PERSON] у навчальному закладі, який зобов`язаний здійснювати нагляд за ним. У зв`язку із вищевикладеними обставинами відповідачі вважають, що позовні вимоги в повній мірі не підлягають задоволенню, оскільки позов подано до неналежного відповідача: позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів вини відповідача у заподіянні матеріальної та моральної шкоди; не довів факту вчинення відповідачем будь-яких протиправних дій, що призвели до пошкодження майна [PERSON] , відсутній причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою: матеріальна та моральна шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення відповідачами (батьками) від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. В відповіді на відзив представник позивача стверджує, що пошкодження телефону сталося в час до початку занять в приміщенні Володарського ліцею імені В.П. Мельника, внаслідок неналежного нагляду за поведінкою та діями малолітньої дитини з боку батьків, проте належних доказів на підтвердження своїх доводів не надав, так само і підтвердження моральної шкоди та матеріальної шкоди, які були уточнені. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями ст. ст. 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та недостатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд не приймає до уваги надані позивачем копії смс переписки (а.с. 15-17), копію звіту до ремонту №7986 від 10.07.2023 року (а.с 21), оскільки ці документи є неналежними - не містять жодної інформації що це стосується предмета доказування. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої пошкодженням майна позивача. Підставою позову є неправомірні дії сина відповідачів, який умисно пошкодив належне позивачу майно. Таким чином, в судовому засіданні позивачкою не було доведено, що саме внаслідок дій малолітнього [PERSON] та неналежного нагляду за поведінкою та діями малолітнього з боку відповідачів, було розбито телефон. Не надано жодного належного доказу того, що відповідачі неналежно виконували свої батьківські обов`язки відносно свого малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів є зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 року у справі № 468/477/18 (провадження №61-22780св19) для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювана шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність усіх зазначених умов є обов`язковою для ухвалення судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Водночас відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 902/320/17. Для настання деліктної відповідальності за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Верховний Суд звернув увагу на те, що, хоча цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях і передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме тією особою, до якого пред`явлено позов (постанова від 10.06.2019 року в справі № 591/5118/14-ц). Суд констатує, що поданими позивачем та його представником доказами, в тому числі наданими запереченнями відповідачів та відповіді на заперечення позивача, свідчить про відсутність доказів протиправних дій сина відповідачів [PERSON] , [PERSON] та причинно-наслідкового зв`язку між ними та отриманими пошкодженнями. Враховуючи дані обставини, твердження викладені у відзиві відповідачів, щодо відсутності доказів протиправності дій їхнього сина та відсутності причинно-наслідкового зв`язку між ними та отриманими пошкодженнями телефону, надання відповіді комісією навчального закладу та результатами розгляду звернення ВП №4 РУП НП в Київській області ГУ в уточнених позовних вимогах та відсутності понесених витрат на ремонт телефону у відшкодуванні матеріальної шкоди позивачу слід відмовити. В уточнених позовних вимогах позивачка також просить відшкодувати завдану їй моральну шкоду у розмірі 15 000,00 гривень. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. В позовній заяві не доведено причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювана шкоди й вини останнього. З огляду на це, у стягненні моральної шкоди позивачу слід відмовити. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed