Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті на тимчасово окупованій території, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . На день смерті останній перебував у гостях їх сина [PERSON] в м.Харцизьк, Донецької області. Причина смерті: гостра сердечна недостатність, хронічна ішемічна хвороба серця: атеросклеротичний кардіосклероз. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке перебуває у спільному майні подружжя. Спадкоємцем майна померлого по закону є дружина [PERSON] . В даний час вона звернулась до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини. У прийнятті заяви про прийняття спадщини їй було відмовлено і роз`яснено, що згідно ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків. Вона позбавлена можливості отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті її чоловіка [PERSON] відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», оскільки смерть останнього настала на території Харцизької міської громади, яка перебуває в тимчасовій окупації. На підставі викладеного просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця м.Феодосія, АР Крим, який помер [INFO] , місце смерті: Донецька область, м.Харцизьк. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 грудня 2023 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. У судове засідання заявник не з`явилася, надала телефонограму в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, на задоволені заяви наполягає у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Лозівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальник відділу Заварза С.А. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій прохала розглянути справу за їхньої відсутності, з урахуванням даних, викладених в заяві. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. [PERSON] , [INFO] , є дружиною [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15.02.1973 року. 11 жовтня 2022 року відділом ДРАЦС Харцизького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] на [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , актовий запис №1009. Згідно довідки про причину смерті №306 від 10.10.2022 року, [PERSON] , 1950 року народження, помер [INFO] , причина смерті: гостра сердечна недостатність, хронічна ішемічна хвороба серця: атеросклеротичний кардіосклероз. На день смерті [PERSON] був зареєстрований разом з заявницею за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.8 ч.1 ст.\~315\~ЦПК України суди розглядають справ про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У відповідності до ч. 3 ст.\~49\~ЦК України факт смерті підлягає державній реєстрації та обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Пунктом першим глави п`ятої розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства\~юстиції України\~18.10.2000\~р.\~за №\~52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 р. № 3307/5) встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/0); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/0); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст.ст. 1, 4 ч. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України). Згідно ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. За приписами п. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених\~наказом Мінюсту від 18.10.2000 № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII, який набрав чинності 27.04.2014 року, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені в порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Надане заявником копія свідоцтва про смерть, що підтверджує факт смерті [PERSON] , видане органом державної влади, який створений всупереч законодавству України, а тому не є підставою для реєстрації смерті за правилами ст.\~17\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» органом державної реєстрації актів цивільного стану. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263\~ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Оскільки реєстрація факту смерті [PERSON] в органах реєстрації актів цивільного стану України не проводилась, тому є підстави в судовому порядку встановити факт смерті останнього. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідне заявнику для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка. Наявні у заявника документи не створюють правових наслідків та не дозволяють безпосередньо вчинити державну реєстрацію смерті в будь-якому органі РАЦС на території, підконтрольній українській владі. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що заяву [PERSON] про встановлення факту смерті слід задовольнити, що дасть можливість отримати заявнику свідоцтво про смерть особи, видане державним органом України та в подальшому оформити спадщину. Відповідно до ч. 4 ст.\~317\~ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved