Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

У лютому 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила суд стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті грошові кошти, сплачені за замовлений товар в сумі 36 050 грн. В обґрунтування позовних вимог вона посилається на те, що 10.12.2021 року вона уклала із АТ «Альфа-банк», після зміни найменування є АТ «СЕНС БАНК», кредитний договір № 4042214470, за яким одержала споживчий кредит в розмірі 37 852,50 грн., для придбання твердопаливного котла у ФОП [PERSON] . Цього дня, шляхом перерахунку на особистий рахунок ФОП [PERSON] , АТ «Альфа-банк» було перераховано грошові кошти у сумі 36 050,50 грн., для купівлі твердопаливного котла. При цьому, позивач виконав свої обов`язки з повної оплати вартості твердопаливного котла, про що свідчить довідка № 217 від 01.09.2022 року про відсутність заборгованості перед банком. Однак, до теперішнього часу умови усного договору купівлі-продажу твердопаливного котла між позивачем та відповідачем не виконані, грошові кошти, сплачені позивачкою не повернуто, у зв`язку з цим, позивачка звернулася до правоохоронних органів із заявою про злочин та відкриття кримінального провадження № 12022175520000381 за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України. Тому вона вимушена звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Ухвалою суду від 23.02.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 23.02.2023 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Ухвалою суду від 20.04.2023 року змінено третю особу Акціонерне товариство «Альфа-Банк» його правонаступником - Акціонерне товариство «СЕНС БАНК». 13.04.2023 року відповідачем по справі надіслано клопотання про передачу справи за підсудністю. Судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про передачу справи за за підсудністю за місцем взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, оскільки відповідно ст. ч. 1 ст. 27 ЦПК України визначено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не належить до переліку документів, до якого вноситься інформація про зареєстроване місце перебування особи. У встановлений судом строк відповідач не надав відзиву на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними матеріалами. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору №402214470 від 10.12.2021 року позивач [PERSON] отримала від АТ «Альфа-Банк», після зміни найменування є АТ «СЕНС БАНК», кредит на споживчі цілі у розмірі 37 852,50 грн. з кінцевим терміном повернення 13.03.2023 року та взяла на себе зобов`язання щомісячного повернення часток кредиту (а.с.17-20). Цього дня, шляхом перерахунку на особистий рахунок ФОП [PERSON] , АТ «Альфа-банк» було перераховано грошові кошти у сумі 36 050,50 грн., для купівлі твердопаливного котла, що підтверджується випискою АТ «СЕНС БАНК». Згідно п.3 Кредитного договору, кредит надається позичальнику для оплати/часткової оплати товарів згідно з переліком, що вказаний у специфікації № 402214470 від 10.12.2021 року у загальній сумі 36 050 грн., шляхом переказу на рахунок ФОП [PERSON] № [NUMBER] , відкритий у АТ «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 3305805972 (а.с.26). Згідно довідки АТ «Альфа-банк» від 15.09.2022 року (вих.. №15.09.2022 року), вказано, що позивальник [PERSON] заборгованості за кредитним договором №402214470 від 10.12.2021 року, отриманим в АТ «Альфа-Банк», не має.(а.с.27). Отже, позивачем було належним чином виконано зобов`язання, оплативши товар за договором купівлі-продажу, відтак позивачка вправі була очікувати належного виконання відповідачем своїх зобов`язань з виготовлення і передачі твердопаливного котла. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань, позивачка звернулася до правоохоронних органів із заявою про злочин та відкриття кримінального провадження № 12022175520000381 за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України (а.с.28). Доказів передачі відповідачем товару у власність позивача або повернення сплачених коштів за товар, відповідачем не надано. Отже, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору купівлі-продажу твердопаливного котла, внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення коштів з фізичної особи-підприємця [PERSON] . Стаття 526 Цивільного кодексу України регламентує, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст. ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. З викладеного убачається, що між сторонами виникли договірні зобов`язання з приводу купівлі-продажу товару. Чинним законодавством не встановлено обов`язку для сторін щодо укладання договору купівлі-продажу товару в письмовій формі, лише для договорів купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна. Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Велика Палата Верховного Суду у постанові суду від 22.09.2020 року № 918/631/19 вказала, що виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав суду доказів того, що він на виконання укладеного між сторонами договору купівлі-продажу поставив позивачу товар, як і не надав суду доказів того, що він повернув позивачу сплачені ним грошові кошти у розмірі 36 050 грн. у рахунок оплати за придбаний товар. За таких обставин, судом встановлено, що мали місце порушення прав позивача як споживача з боку відповідача, його вимоги відносно стягнення (повернення) коштів за невиконання договору купівлі-продажу товару, а саме твердопаливного котла є обґрунтованими та доведеними, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 36 050 грн. Відповідно до ч. 1, 8 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги задоволено, а позивачка при поданні позову була звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір, тому судові витрати у вигляді судового збору за подачу позову у розмірі 1073,60 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved