Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві вказала, що з відповідачем по справі шлюб зареєстрували 03 листопада 2018 року у Яготинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 118. Від подружнього життя спільних дітей не мають. Між ними склалися неприязні стосунки, відсутнє взаєморозуміння та спільні інтереси, що призвели до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Мотивуючи позов також тим, що вже тривалий час перестали проживати однією сім`єю, ведуть окремий побут та окремі бюджети, а тому збереження шлюбу стало суперечити їх інтересам. На пропозиції позивачки щодо подачі спільної заяви про розірвання шлюбу до органів державної реєстрації актів цивільного стану, відповідач категорично відмовляється це зробити. Переконана, що подальше спільне життя з відповідачем є неможливим, тому доцільне припинити і юридичний зв`язок між ними шляхом розірвання шлюбу в судовому порядку. Будь-якого примирення між ними, за вказаних обставин, бути не може. Сторона позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити; строк для примирення просила не надавати. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з тих підстав, що між сторонами залишилися неврегульованими майнові питання, зокрема, щодо грошових коштів; зазначив, що шлюб укладався добровільно; спільних дітей сторони не мають; примирення сторін є неможливим. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03.11.2018 року у Яготинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 118. Від подружнього життя спільних дітей не мають. Сторони проживають окремо, ведуть окремі бюджети й окремий побут та не підтримують сімейних відносин. Частиною 1 статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до положень ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Позивачка категорично заперечила проти надання строку на примирення, відповідач також зазначив, що примирення сторін є неможливим. Зазначила, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо, примирення є неможливим. В силу ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, сім`я фактично розпалася, шлюбні відносини припинені. Таким чином, суд дійшов висновків про те, що сім`я розпалася остаточно і шанси на її збереження втрачені; подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, що підтвердили обидві сторони; вжиття судом заходів щодо примирення подружжя в цьому випадку, з урахуванням встановлених судом обставин, вочевидь порушує як права осіб, так й суперечить моральним засадам суспільства. Наведене унеможливлює в цьому випадку встановлення строку для примирення. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню. Щодо посилань відповідача на наявність невирішених майнових питань між сторонами, суд зазначає, що наразі на розгляді перебуває питання виключно щодо розірвання шлюбу між сторонами. Сторони зазначили, що питання щодо поділу майна подружжя на розгляд суду сторонами не передавалося, відповідні позови не подавалися. Відтак, сторони не позбавлені права вирішити спірні майнові питання, в тому числі й щодо поділу майна колишнього подружжя, після розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved