Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Виноградівської міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивовано тим, що з відповідачкою по справі - [PERSON] , позивач зареєстрував шлюб - 18.06.2011 року, про що відділом державної реєстрації Міловського районного управління юстиції у Луганській області, складено відповідний актовий запис за № 11. Від шлюбу у них народилося двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між сторонами припинено майже два роки тому, через діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. В наслідок повномасштабного вторгнення російських військ в Україну позивач разом з дітьми переїхав проживати в м.Виноградів Закарпатської області, як внутрішньо переміщена особа. В м.Виноградів переїхала проживати і мати дітей - відповідач по справі. Сторони проживають окремо, оскільки проживати разом із відповідачкою однією сім`єю у позивача не має бажання. Відповідачка [PERSON] , проживає з іншим чоловіком, з яким перебуває у фактичних шлюбних стосунках. Діти проживають разом з позивачем. Жодної матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає. За таких обставин позивач просить суд розірвати шлюб та визначити місце проживання дітей разом з ним, як батьком дитини. Також позивач заявив вимогу до відповідачки про стягнення аліментів на утримання дітей, вказуючи, що домовленості про сплату яких між ними немає. Вказує, що відповідачка не надає жодної матеріальної допомоги, тому позивач одноособово утримує дітей, тому пропонує стягувати з відповідачки аліменти щомісяця на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 3000 (три тисячі) грн щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Позивач про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в підготовче судове засідання засідання не з`явився, але подав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Відповідач будучи належним чином, своєчасно повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання не з`явилася , але подала до суду заяву, згідно якої на розірвання шлюбу та стягнення з неї аліментів на утримання дітей вона згідна, визнає повністю вимоги позивача, в тому числі згідна щоб діти, і надалі проживали разом з батьком, позивачем по справі, оскільки це не буде суперечити їх інтересам. Представник третьої особи в підготовче судове засідання також не з`явився , однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність та долучення до матеріалів справи висновку, за яким орган опіки підтримує вимоги позивача в частині визначення місця проживання дитини разом з батьком. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання нею позову прийнято судом. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачкою, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Так, в підготовчому судовому засіданні встановлено, що 18.06.2011 року сторони зареєстрували шлюб, про що відділом ДРАЦС Міловського районного управління юстиції у Луганській області, складено відповідний актовий запис за № 11, що стверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.9). Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.06.2014 року, та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.10.2016 (а.с.18-20). Сімейне життя у сторін не склалося. Причиною розірвання шлюбу стали різні погляди на сімейне життя та ведення господарства, відсутність взаєморозуміння, у зв`язку з чим з між сторонами припинено шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання. Шлюб носить формальний характер. Позивач [PERSON] проживає разом дітьми в [ADDRESS] (а.с.22), а відповідачка проживає окремо за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Крім того між сторонами не досягнуто згоди щодо утримання неповнолітніх дітей сторін, які перебувають на матеріальному утриманні позивача. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін неповнолітньої дитини та обставини життя подружжя, з врахуванням того, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивача до суду та до розгляду справи у суді наміри позивача розірвати шлюб не змінилися, суд встановив справжнє прагнення позивача до розірвання шлюбу, відповідачка на розірвання шлюбу згідна, а відтак суд приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін і їхніх неповнолітніх дітей, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у зв`язку із чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач бажає, щоб діти [PERSON] та [PERSON] і надалі проживали разом з ним. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Ч.1 ст.160 СК України також визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Висновком органу опіки та піклування Виноградівської міської ради про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , від 25.10.2023 за № 02-15/4384 встановлено, що спеціалістами служби у справах дітей 09.10.2023 року проведено обстеження умов проживання [PERSON] . Встановлено, що чоловік живе за адресою [ADDRESS] . Будинок складається з 2 житлових кімнат, прихожої, кухні, ванної кімнати. Умови проживання задовільні. Наявні комунальні зручності. Питання про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 17.10.2023 року. Прийнято рішення, письмовий висновок органу опіки та піклування згідно ст. 19 Сімейного кодексу України при участі в засіданні надати суду, де зазначити доцільним визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судом встановлено, що позивач має постійне місце проживання, має можливості матеріально утримувати дітей, згідно характеристики Виноградівської міської ради № 02-27/2732 від 04.07.2023 року, [PERSON] , по місцю проживання характеризується позитивно, аморальний спосіб життя не веде, проживає разом з дітьми, що підтверджено Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №135 від 12.07.2023. Аналізуючи вищенаведені обставини та враховуючи вимоги норм сімейного законодавства, належні умови проживання за місцем проживання батька, що сприяють розвитку і належному вихованню дитини, суд вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітніх дітей сторін з батьком, що повністю відповідає інтересам дитини. За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто обов`язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. За вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачка працездатного віку і може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Підстав для звільнення відповідачки від обов`язку утримувати синів, передбачених ст.188 СК України, не встановлено, а тому суд вважає, що відповідачка як мати зобов`язана брати участь в утриманні дітей. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача, як аліменти на дитину сторін, суд приймає до уваги встановлені у справі обставини, визнання позову відповідачкою,

Outcome: approved