Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (відповідач-1), [PERSON] (відповідач-2), в якому просили: - стягнути з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 46105,31 грн., - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безумовну франшизу в розмірі 1000грн., оплату експертного дослідження в сумі 1000 грн.; - стягнути в солідарному порядку з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 3000 грн.; - стягнути у солідарному порядку з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначають, що 09 серпня 2017 року на відрізку дороги від м. Перещепино до с. Свічановка, Новомосковського р-н відбулась ДТП за участь транспортних засобів: «Mitsubihi L200», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , забезпеченого полісом АК № 2729024, виданого ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», та «ВАЗ-2107» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який на праві власності належить [PERSON] . В результаті ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року (справа №183/4295/17) водія [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постанова набрала законної сили та не була оскаржена у встановленому законом порядку. Позивачі, з метою відшкодування завданого збитку внаслідок ДТП, звернулися до страхової компанії ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Також позивачі зазначають, що з метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку, в тому числі і суми страхового відшкодування позивачі звернулися до судового експерта Цаберябого В.М. Згідно висновку експерта №094/17 від 09.11.2017 року вартість матеріального збитку, спричиненого автомобілю ВАЗ-2107, р.н. [NUMBER] , складає 47105,31 грн. Проте, станом на час звернення до суду з позовною заявою Відповідачем-1 не здійснено жодної виплати на рахунок Позивача, у зв`язку з чим останній вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Посилаючись на ст.23 ЦК України, позивач просить стягнути з Відповідачів у солідарному порядку на користь [PERSON] спричинену моральну шкоду у розмірі 3000 грн., на користь [PERSON] спричинену моральну шкоду у розмірі 20000 грн., та стягнути із Відповідача - 1 і Відповідача - 2, понесені судові витрати. Ухвалою суду від 13 серпня 2020 року відмовлено [PERSON] в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, позовну заяву залишено без руху (а.с.44-45). Ухвалою суду від 02 вересня 2020 року, після усунення недоліків, відкрите провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.52). Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2023 року позов [PERSON] , [PERSON] задоволено частково (а.с. 74-78). Ухвалою суду від 28 липня 2023 року заочне рішення скасоване, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 105-106). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2023 року відмовлено [PERSON] у задоволенні його клопотання про зупинення провадження по справі (а.с. 169-170). У відзиві на позов Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» в особі представника Дяченка В.О. посилається на те, що 29.12.2016 року між ПрАТ «УПСК» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений Полісом № АК/2729024, у відповідності до якого була застрахована цивільно-правова відповідальність осіб, які правомірно володіють транспортним засобом «Mitsubihi L200», реєстраційний номер [NUMBER] . Термін страхування складав з 31.12.2016 року по 20.12.2017 року, ліміт відповідальності складає 100000 грн. за шкоду, заподіяну майну, 200000 грн. за шкоду заподіяну життю та здоров`ю. 25.06.2018 року на адресу ПрАТ «УПСК» від [PERSON] надійшла заява, датована 20.06.2018 року, у якій заявник просив провести виплату страхового відшкодування за пошкоджений з вини [PERSON] автомобіль марки ВАЗ-21007, реєстраційний номер [NUMBER] . Між тим, до заяви потерпілою особо не було подано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, навпаки заява містить викреслення про надання такого свідоцтва страховій компанії, що унеможливило Страховика визначити особу, якій слід здійснювати страхове відшкодування. Крім того, зазначена заява містить прохання про виплату страхового відшкодування [PERSON] . Оскільки [PERSON] у своїй заяві від 20.06.2018 року не повідомив де знаходиться його автомобіль та не надав документи, що підтверджують його право власності на пошкоджений автомобіль, 02.07.2018 року на адресу [PERSON] було направлено листа, у якому ПрАТ «УПСК» просило надати документ, який підтверджує право на отримання страхового відшкодування, а також просили повідомити місцезнаходження транспортного засобу. Представник відповідача звертає увагу, що зазначений лист був долучений самим позивачем до матеріалів справи. Між тим, транспортний засіб для огляду наданий не був, як і не були подані всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування. 11.08.2020 року до ПрАТ «УПСК» надійшов лист, датований 04.08.2020 року, до якого [PERSON] долучив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, з якого дійсно вбачається, що на момент ДТП він був власником пошкодженого транспортного засобу. При цьому позивач повідомив, що транспортний засіб у пошкодженому вигляді він не може надати для огляду, в зв`язку з його продажем. Отже, представник відповідача, звертає увагу суду на те, що в рамках діючого законодавства страховик був позбавлений можливості оцінити спричинену шкоду майну та здійснити розрахунок страхового відшкодування, а поданий позивачем висновок експертного дослідження також не може стати підставою для здійснення страхового відшкодування, оскільки такий висновок не має відомостей про те, що виявлені пошкодження автомобіля ВАЗ-2107 отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 09.08.2017 року, про ДТП зазначений висновок не містить жодної згадки, експертом було використано [PERSON] за жовтень 2017 року, а не за липень або серпень 2017 року, що є порушенням Національних стандартів № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою КМУ від 10 вересня 200036 року № 1440. Оскільки автомобіль був відчужений, позивач не повідомив за яку ціну він був відчужений та у якому стані, страховик позбавлений можливості виплатити страхове відшкодування у разі фізично знищеного майна, як то визначено зазначеним вище висновком експерта. Також представник відповідача зазначає про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди зі страховика на користь обох позивачів, тому просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] , пред`явленого до ПрАТ «УПСК» (а.с. 115-124). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позов свого довірителя підтримала, надала пояснення про те, що [PERSON] для стягнення суми страхового відшкодування звернувся за правовою допомогою до адвоката Шестакова С.М., який особисто займався всіма документами, однак цей адвокат помер, і деякі деталі наразі не можливо відновити. Між тим, представник позивача звернула увагу на те, що саме на відповідача [PERSON] . Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» покладено обов`язок повідомити про страхову компанію про настання страхового випадку, потерпілий звертається лише із заявою про виплату страхового відшкодування. Протягом встановленого законом строку, а саме 20.06.2018 року позивач, через адвоката Шестакова С.М., звернувся до страховика із заявою про настання страхового випадку, як потерпіла особа, після отримання постанови Дніпровського апеляційного суду, якою [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП. Відповіді від 02.07.2018 року за вих. 2231/18, на яку посилається відповідач у своєму відзиві, на цей лист [PERSON] не отримував. Про наявність такої відповіді та необхідність надання необхідного пакету документів, позивачеві стало відомо лише у липні 2019 року, коли на запит адвоката Шестакова С.М. було подано відповідь з додатком. Позивач виконав вимоги страхової компанії та подав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також повідомив про неможливість проведення огляду пошкодженого автомобіля, оскільки такий автомобіль проданий ним, як металолом, і ніяких обмежень щодо цього автомобіля у позивача не було. Представник позивача наполягала в судовому засіданні, що проведене експертне дослідження відповідним спеціалістом являється належним доказом для визначення суми страхового відшкодування, а заборони на відчуження свого майна у нього не було, тому представник позивача в повному обсязі підтримала заявлений позов. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Представник відповідача ПрАТ «УПСК» Дяченко В.О. в судовому засіданні позов не визнав, з підстав, викладених у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про розгляд справи, відзиву на позов не подав. Суд, дослідивши підстави позову, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України: способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як встановлено судом, підтверджується письмовими доказами, не спростовано сторонами, 09 серпня 2017 року на відрізку дороги від м.Перещепино до с. Свічановка Новомосковського району Дніпропетровської області, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Mitsubihi L200», реєстраційний номер [NUMBER] , порушив вимоги п.п. 1.5, 10.1 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2107, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року (справа №183/4295/17) водія [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постанова набрала законної сили (а.с.17-19). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль марки «Mitsubihi L200», реєстраційний номер [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди, застрахований страховою компанією ПрАТ «УПСК», відповідно до полісу № АК 2729024 (а.с. 33, 119). Позивач [PERSON] на момент Дорожньо-транспортної пригоди був власником пошкодженого транспортного засобу марки ВАЗ-2107, д.н.з [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.15). Позивач зазначає, що 20 червня 2018 року [PERSON] , як власник пошкодженого транспортного засобу, звернувся до ПАТ «УПСК» із заявою про страхове відшкодування. У відповідності до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування. Як свідчить подана представником відповідача копія заяви [PERSON] від 20.06.2018 року (а.с. 120-121), позивачем не виконані обов`язкові умови, визначені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме не подано документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Навпаки подана заява містить ви креслення про подачу необхідного документу із проставлянням підпису особи, яка подавала заяву про виплату страхового відшкодування. Крім того, подана заява містить персональні дані особи, які не співпадають з даними позивача чи особою, яка мала право на отримання страхового відшкодування. На підтвердження тієї обставини, що страховою компанією відмовлено у виплаті страхового відшкодування позивач надає лист № 3242/18 від 09.07.2019 року, у якому міститься інформація про те, що 02.07.2018 року на заяву [PERSON] від 20.06.2018 року страховою компанією надано відповідь з пропозицією надати всі необхідні документи та зазначити необхідні реквізити (а.с. 34). Суд бере до уваги посилання представника позивача на ту обставину, що сам [PERSON] не отримував відповідь страхової компанії від 02.07.2018 року, що не впливає на обставини, які підлягають доказуванню у цій справі, однак матеріали, подані до відзиву містять заяву [PERSON] , датовану 04.08.2020 року, у якій він повідомив про неможливість огляду пошкодженого транспортного засобу, у зв`язку з його продажем, однак при цьому надає копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 122-123). Згідно із ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Мотивованого рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування матеріали справи не мітять, як і не містять належних та допустимих доказів про те, що Позивач отримав відшкодування збитків від їх заподіювача шкоди. Звертаючись до суду з позовом про виплату страхового відшкодування позивачем було подано копію висновку експерта №094/17 від 09.11.2017 року відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ-2107, д/н [NUMBER] , складає 47105,31 грн. ринкова вартість пошкодженого автомобіля становить 7465,63 гривні (а.с.21-26). Таке дослідження проводилося судовим експертом Цаберябим В.М. на підставі заяви [PERSON] щодо проведення експертного, автотоварознавчого дослідження, з метою визначення матеріального збитку, завданого його власнику. Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 34\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» на страховика покладено обов`язок протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Матеріали справи містять достатні дані про те, що ПрАТ «УПСК» запропонувало позивачеві [PERSON] узгодити дату, час та місце огляду пошкодженого автомобіля (а.с. 35-37). Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Таким чином, спеціальний закон, дозволяє потерпілій особі обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди виключно у тому випадку, якщо представник страховика не з`явився у визначений строк на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. У даному, конкретному випадку, страховик ПрАТ «УПСК» взагалі був позбавлений можливості виконати свій обов`язок щодо направлення представника страхової компанії для огляду пошкодженого автомобіля та визначення розміру шкоди, тому самостійне звернення потерпілої особи до іншого експерта до подачі заяви щодо визначення розміру страхового відшкодування не може бути розцінене судом, як аналогія права на самостійний вибір експерта. Оцінюючи поданий позивачем висновок експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу № 094/17, з точки зору належності та достатності для визначення суми страхового відшкодування, суд керується наступними нормами закону. Згідно ч. 1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Частиною 3 ст. 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника. Згідно ч. 7 ст. 102 ЦПК України, у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Частиною 2 ст. 106 ЦПК України передбачено, що порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Поданий до суду висновок не містить даних, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Відповідно до частини першої статті 1166\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Між тим, у відповідності до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 03.10.2018 р. у справі № 760/15471/15-ц сформував правову позицію, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом N 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом N 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону N 1961-IV). Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18). Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Поданий позивачем висновок не містить жодного посилання на те, що шкода, спричинена власнику транспортного засобу ВАЗ-2107, реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 47105,31 гривня, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 09 серпня 2017 року, і ця шкода нерозривно пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу Крім того,\~відповідно до\~вимог ст.\~30\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів»,\~фізично знищеним\~транспортний засіб\~вважається,\~якщо його\~ремонт є\~технічно неможливим\~чи економічно\~необґрунтованим.\~Ремонт вважається\~економічно необґрунтованим,\~якщо передбачені\~згідно з\~аварійним сертифікатом\~(рапортом),\~звітом (актом)\~чи висновком\~про оцінку,\~виконаним аварійним\~комісаром,\~оцінювачем або\~експертом відповідно\~до законодавства,\~витрати на\~відновлювальний ремонт\~транспортного засобу\~перевищують вартість\~транспортного засобу\~до дорожньо-транспортної\~пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Варто зауважити що розмір страхового відшкодування залежить також від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні. У разі визнання його таким власнику відшкодовується шкода у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам, пов`язаним з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц. Матеріали справи не містять даних, що [PERSON] визнав автомобіль фізично знищеним, поданий позивачем висновок експерта містить дані про вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у розмірі 52163,38 грн., при тому, що ринкова вартість автомобіля складає 7465,63 грн. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. Відповідно до частини третьої статті 988\~ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України Про страхування, цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Статтями 28, 29\~Закону №\~1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27.03.1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У відповідності до п.36,2 ст. 36 Закону № 1961-ІV, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених\~статтею 41\~цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Оскільки пошкоджений автомобіль потерпілої особи ним відчужений, позивачем не подано доказів визнання ним автомобіля фізично знищеним, суд позбавлений можливості прийняти, як належний та допустимий доказ висновок експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу № 094/17. Такий висновок, з підстав, зазначених вище, не може бути беззаперечною підставою для виплати страхового відшкодування страховою компанією. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову [PERSON] , пред`явленого до ПрАТ «УПСК» в частині стягнення суми страхового відшкодування. Вирішуючи питання щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] безумовної франшизи, суд виходить з наступного. Згідно із ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується. Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку. Таким чином, сума франшизи в розмірі 1000 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] . Вирішуючи позов [PERSON] та [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку 3000\~грн. моральної шкоди. Таку шкоду позивач обґрунтовує тим, що вищезазначеною дорожньо-транспортною пригодою позивачу завдано сильного емоційного потрясіння, заподіяно душевні страждання внаслідок пошкодження майна - автомобіля. Дана шкода також полягає в моральних стражданнях позивача, переживаннях і клопотах з приводу ДТП, захисту своїх прав. Наслідки даної події призвели до порушення звичайного перебігу життя позивача, погіршилися гармонійні адаптовані умови його життєдіяльності. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку 20000 грн. моральну шкоду. Таку шкоду позивач обґрунтовує тим, що йому внаслідок ДТП завдано тілесні ушкодження, у зв`язку з чим, була необхідність перебування у лікарні на стаціонарному лікуванні. На підтвердження зазначених доводів, суду надано копію Акта судово-медичного обстеження № 579 Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської ОДА КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», відповідно до якого [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження (а.с. 10). Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю відшкодовується особою, що її спричинила. У відповідності до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз`яснень, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 9 вказаної Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода - категорія глибоко суб`єктивна та оціночна, коли постає питання про наявність підстав для її матеріальної компенсації, так і у грошовому вимірі, коли визначається розмір її компенсації. Під моральною шкодою фізичної особи розуміється наявність негативного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій, що досягло певного психологічного стану - фізичних (відчуття фізичного болю) та душевних страждань. Відповідно до п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Суд вважає доведеним позивачами, що внаслідок вчинення відповідачем ДТП, вони зазнали переживань та хвилювань, внаслідок чого вони були змушені змінити звичний спосіб життя, звертатись за захистом своїх прав, що негативно вплинуло на їх душевний та фізичний стан. Разом з тим, визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивачів та суб`єктивне відношення до вчинку відповідача. Крім того, позивачем [PERSON] не надано суду доказів находження на стаціонарному лікуванні у медичному закладі Виходячи із засад розумності та справедливості суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а на користь позивача [PERSON] 5000 гривень. При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу позивачів на неможливість стягнення моральної шкоди в солідарному порядку з винуватця ДТП та страхової компанії, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, обов`язок щодо виплати моральної шкоди страховиком виникає за умови ушкодження здоров`я, що було спричинено потерпілому та у розмірі, визначеному спеціальним законом. В свою чергу, загальні норми цивільного законодавства щодо стягнення моральної шкоди визначають суб`єкта відшкодування такої шкоди заподіювача шкоди, тобто винуватця ДТП. Не виходячи за межі позовних вимог, зважаючи на вимоги ст. 13 ЦПК України, якою визначено основні принципи цивільного судочинства щодо диспозитивності, оскільки позивачі не скористалися своїм правом на визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню зі страховика, суд прийшов до висновків про стягнення моральної шкоди саме з винуватця ДТП. Саме такий розмір та спосіб відшкодування завданої моральної шкоди, на думку суду, відповідає вимогам співмірності, розумності та справедливості. Також суд зазначає, що відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 840,60 грн.

Outcome: partial