Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Згідно заявлених вимог позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 29 березня 2019 року, яка складає грошову суму у розмірі 12 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06 березня 2023 року еквівалентно 438 823,20 грн, відсотки за користування коштами відповідно до договору позики від 29 березня 2019 року, які складають грошову суму у розмірі 22 560,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06 березня 2023 року еквівалентно 824 987,61 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 29 березня 2019 року між сторонами було укладено договір позики, предметом якого було передання в позику коштів в розмірі 12 000,00 доларів США зі строком повернення до 29 березня 2020 року, відсоткова ставка за користування коштами - 4% на місяць, нарахування яких в разі прострочення строку повернення продовжується до моменту погашення всієї заборгованості. Позивач зазначає, що станом на 06 березня 2023 року кошти позичальником повернуто не було, причини прострочення невідомі, так як відповідач ігнорує будь-які контакти з позивачем, кошти не повертає, обумовлені відсотки не сплачує, пропозицій досягти домовленостей для уникнення судового спору не надходило. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року дану позовну заяву передано на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва за підсудністю. (а.с.15-16) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 серпня 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. (а.с.24-25) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.34-35) В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу по суті за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. (а.с.30) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 29 березня 2019 року [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 12 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 29 березня 2020 року, з відсотковою ставкою за користування коштами в розмірі 4% на місяць, що підтверджується письмовою розпискою (а.с.6). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За приписами ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За нормами ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Позивач в позовній заяві зазначає, що кошти позичальником повернуто не було, що не спростовано відповідачем відповідно до наявних у матеріалах справи доказів. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України полягає у наданні сторонам права на власний розсуд реалізувати, по-перше, можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору), по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом. Сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини, лише у випадках якщо: 1) існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; 2) заборона випливає із змісту акта законодавства; 3) така домовленість суперечить суті відносин між сторонами. Під вимогами положень актів цивільного законодавства, від яких сторони в договорі не можуть відступити, слід розуміти імперативні приватно-правові (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 504/3770/15 (провадження № 61-5699св22). Як убачається зі змісту розписки сторонами погоджено, що відсоткова ставка за користування коштами становить 4% на місяць. Відповідач зобов`язався сплачувати відсотки за користування коштами до 29-го числа кожного місяця. Також сторонами погоджено, що у разі неповернення коштів до 29 березня 202 року відсотки продовжують нараховуватися до моменту повернення коштів. За змістом правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. За встановлених судом фактичних обставин справи, позика була отримана відповідачем саме в іноземній валюті - доларах США, що відображено в розписці. Згідно вимог позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 29 березня 2019 року, яка складає грошову суму у розмірі 12 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06 березня 2023 року еквівалентно 438 823,20 грн, та відсотки за користування коштами за цим договором у сумі 22 560,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06 березня 2023 року еквівалентно 824 987,61 грн Таким чином, є правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача неповернутої позики в сумі 12 000,00 доларів США, а також відсотків за користування коштами в період з 29 березня 2019 року по 06 березня 2023 року у розмірі 22 560,00 доларів США (12 000,00 доларів США*4%*47 місяців). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 12 638,11 грн. На підставі викладеного, статтями 15, 16, 525, 526, 530, 610, 1046-1049 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 209, 247, 258, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

Outcome: approved