Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11 червня 2022 року о 16.55 год інспектором СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Українцем В. П. складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №324346, за яким [PERSON] керував автомобілем «Skoda Octavia А5», д.н.з. [NUMBER] , у стані наркотичного сп`яніння, вчинивши правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також відносно нього була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмір 510 грн. Також того ж дня близько 17.50 год поліцейським СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Богачуком О. М. вилучений транспортний засіб «Skoda Octavia А5», д.н.з. [NUMBER] , та направлено на зберігання на спеціальний майданчик по вул. Ботанічній, 25 у м. Вінниці. Тобто працівником поліції фактично здійснено тимчасове затримання транспортного засобу. Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 серпня 2022 року в справі №149/1343/22 постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №756172 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, скасована. Окрім того, за наслідком розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 11 червня 2022 року серії ААД №324346 постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 серпня 2023 року у справі №149/1394/22 закрито провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 27 червня 2022 року [PERSON] звернувся до Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області зі скаргою на неправомірні дії працівників поліції та просив повернути йому транспортний засіб на що отримав відповідь від 30 червня 2022 року №7121/222/01-2022 про відсутність у діях працівників поліції ознак дисциплінарного проступку, кримінального правопорушення та порушень норм чинного законодавства. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року в справі №149/1503/22, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року, визнані неправомірними дії поліцейського СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Богачука О. М. щодо тимчасового затримання 11 червня 2022 року транспортного засобу «Skoda Octavia А5», д.н.з. [NUMBER] , та зобов`язано ГУНП у Вінницькій області безоплатно повернути [PERSON] транспортний засіб. Однак під час перебування справи в провадженні суду позивач в усному порядку звертався до ГУНП у Вінницькій області із вимогою повернення автомобіля, але був повідомлений про необхідність відшкодувати витрати, пов`язані із транспортуванням та зберіганням автомобіля, незважаючи на зауваження щодо протиправності дій поліцейських при затриманні транспортного засобу. Знову звернувшись 24 серпня 2023 року до ГУНП у Вінницькій області з питанням повернення транспортного засобу, йому було відмовлено та знову ж вказано на необхідність відшкодування витрат з оплати вартості послуг евакуатора та зберігання автомобіля. Зважаючи, що позивачу був необхідний автомобіль він такі витрати оплатив, що в загальному становило 5980,00 грн, чим позивачу завдано майнової шкоди. Окрім того, у зв`язку із протиправністю дій йому завдані додаткові проблеми та незручності, [PERSON] відчув душевні страждання, приниження честі та гідності, пов`язаних із фактом притягнення його до адміністративної відповідальності, звинуваченням у наркотичному сп`янінні, вилученням у нього автомобіля, внаслідок чого він був вимушений пересуватися пішки та користуватися громадським транспортом або просити знайомих для доставки до його будинку речей та предметів, у нього відбулися неприємні зміни у житті, пов`язані з постійним відвідуванням різних установ та організацій з метою доведення своєї невинуватості. Враховуючи характер та обсяг душевних хвилювань, їх тривалість, а також вимушені зміни в нормальних життєвих зв`язках, позивач вважає справедливим компенсацію перенесених моральних страждань, незручностей, проблем у сумі 20000,00 грн. Посилаючись на норми ст. 23, 1173, 1174 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», [PERSON] просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на свою користь 5980,00 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та 20000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Користуючись своїм правом, відповідач ГУНП у Вінницькій області подало відзив на позовну заяву та просить відмовити в задоволенні позову. Викладаючи обставини оформлення відносно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 121 КУпАП, відповідач зазначає, що [PERSON] був відсторонений від керування автомобілем, а відповідно до ст. 265-2 КУпАП поліцейським складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 11 червня 2022 року №1944 у позивача та надалі автомобіль був доставлений на спеціальний майданчик ГУНП у Вінницькій області по вул. Ботанічній, 25 у м. Вінниці для наступного зберігання, що підтверджується актом приймання-передачі тимчасово затриманого засобу для зберігання від 11 червня 2022 року. ГУНП у Вінницькій області звертає увагу, що будь-які звернення щодо повернення автомобіля «Skoda Octavia А5», д.н.з. [NUMBER] , не надходили. Вказує, що позивач вважає можливим стягнути моральну шкоду на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у той же час умовами настання моральної шкоди має бути фізичний або психічний вплив на особу, які є відсутніми і не доведеними позивачем. Окрім того, зазначає, що норма вказаного закону передбачає спеціальний суб`єктний склад учасників правовідносин, зокрема, заподіювачем шкоди може бути орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, орган досудового розслідування, прокуратори або суду, тоді як інспектор сектору реагування патрульної поліції не є тією особою, на діяльність якої поширюються норми вказаного закону. Вказує також, що факт такої шкоди у позивача залишається недоведеним, жодних доказів на підтвердження порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення стану здоров`я, позбавлення можливості реалізувати звички та бажання, погіршення стосунків з людьми у матеріалах справи немає. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення майнової шкоди, то вважає, що поліцейським СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Богачуком О. М. був складений акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу із наступним поміщенням на спеціальний майданчик, що свідчить про відсутність у діях посадових осіб Хмільницького РВП протиправних дій. При цьому на час розгляду справи не існує судового рішення, яким встановлена протиправність дій посадових осіб Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області (саме така назва особи вказана у відзиві), які б перебували у причинному зв`язку із заподіянням позивачу шкоди, та позивачем не підтверджено незаконність рішень, дій чи бездіяльності посадової або службової особи ГУНП у Вінницькій області чи посадових осіб Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області. До того ж ГУНП у Вінницькій області вважає, що суб`єктом відповідальності є Держава, а не конкретний державний орган, його посадова чи службова особа, така шкода відшкодовується із Державного бюджету шляхом безспірного списання коштів, тому належним відповідачем у даній справи є лише Державна казначейська служба України. 16 жовтня 2023 року відповідачем ДКС України також поданий відзив на позовну заяву, де відповідач позову не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Аналізуючи положення ЦК України щодо відшкодування шкоди, відповідач вважає, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що ДКСУ несе відповідальність за державу та за дії інших органів державної виконавчої влади; ДКСУ виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин. Разом із тим вважає, що позивач [PERSON] , заявляючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн, не навів достатніх доказів її заподіяння та не надав жодних допустимих доказів, що підтверджують її завдання. Позивач, користуючись своїм правом, 19 жовтня 2023 року подав відповідь на відзив ГУНП у Вінницькій області, вказуючи про незгоду з доводами останнього. Зазначає, що факт неодноразової протиправної поведінки підтверджується доданими до позовної заяви судовими рішеннями. Відповідач, будучи ознайомленим з рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року, яким визнані неправомірними дії поліцейського, до цього часу вважає, що поліцейський діяв відповідно до закону, однак, за твердженням позивача, у будь-якому разі підстав для затримання і вилучення транспортного засобу не було. Зазначає, що моральна шкода у кожному випадку оцінюється окремо та є індивідуальною залежно від особистості кожного. Оскільки до моральної шкоди відносяться переживання, душевні страждання, незручності, зміна способу життя, тощо, тому дані факти можуть підтвердитися поясненнями позивача. Натомість такі складові шкоди як переживання, зміна способу життя, вирішення створених проблем, що потягнуло за собою систематичне відвідування правоохоронних органів та судових установ підтверджуються доданими до позову письмовими доказами. Подаючи відповідь на відзив ДКС України, позивач вказує, що не погоджується із її аргументами та вважає належним відповідачем у даній справі. Посилаючись на норми ЦК України щодо відшкодування шкоди, правові висновки Верховного Суду, позивач зазначає, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, неспокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», за яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. ГУНП у Вінницькій області надало свої заперечення. Відповідач вважає, що саме по собі скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та оскарження протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, не свідчить про завдання позивачеві моральних страждань та матеріальних збитків. Зазначає, що позивачем не доведено спричинення йому майнової та моральної шкоди, а тому вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає. Вважає необґрунтованим посилання [PERSON] про неправомірність направлення на виконання постанови про накладення адміністративного стягнення від 11 червня 2022 року серії БАБ №756172. У судовому засіданні позивач [PERSON] , його представник адвокат Заєць Б. В. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача ГУНП у Вінницькій області Господарець А. А. у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. Представник відповідача ДКС України Бубела Н. А. у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, підтримавши наданий відзив. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] [PERSON] є власником транспортного засобу «Skoda Octavia А5», д.н.з. [NUMBER] . 11 червня 2022 року інспектором СРПП Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №324346, згідно якого [PERSON] керував автомобілем «Skoda Octavia А5», д.н.з. [NUMBER] , у стані наркотичного сп`яніння, допустивши таким чином порушення вимог п. 2.9а Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №756172 від 11 червня 2022 року [PERSON] скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП, у зв`язку з чим поліцейським СРПП Хмільницького РВП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Також 11 червня 2022 року поліцейським СРПП Хмільницького РВП складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, з якого вбачається, що старший сержант поліції Богачук О. М. відповідно до ст. 265-2 КУпАП, здійснив огляд та тимчасове затримання транспортного засобу «Skoda Octavia А5», д.н.з. [NUMBER] , шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: вул. Ботанічна, 25 у м. Вінниця, у зв`язку з ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Транспортний засіб для його примусового переміщення прийняв ФОП « [PERSON] ». 26 червня 2022 року позивач звернувся до начальника Хмільницького районного ВП ГУНП у Вінницькій області зі скаргою на неправомірні дії працівників поліції та повернення транспортного засобу, у якій просив ініціювати проведення службової перевірки законності дій працівників поліції щодо затримання автомобіля «Skoda Octavia А5», д.н.з. [NUMBER] ; за наслідками перевірки повідомити його письмово; незалежно від наслідків проведеної перевірки просив повернути йому транспортний засіб, у зв`язку із закінченням триденного строку затримання. У відповіді Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області від 30 червня 2022 року №7121/222/01-2022, начальник поліції Романюк В. повідомив, що за результатами попереднього розгляду матеріалів перевірки було встановлено, що ознаки кримінального правопорушення в даному випадку відсутні, у зв`язку із чим підстав для внесення вказаної події до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає, а подальший розгляд звернення здійснено у порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян». Під час перевірки скарги встановлено, що в діях працівників поліції Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області відсутні ознаки вчинення дисциплінарного проступку та порушень норм чинного законодавства. Зважаючи ня вищевказане, відповідно до Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого 15 листопада 2017 року наказом МВС України № 930, на основі зібраних матеріалів, перевірку було припинено. Дані обставини також встановлені рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року та постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року в справі №149/1503/22, а тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України повторному доказуванню не підлягають. Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 серпня 2022 року в справі №149/1394/22 провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрите на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення. Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 серпня 2022 року в справі №149/1343/22 скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №756172 на [PERSON] у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП і закрито справу про адміністративне правопорушення. Судом також встановлено та визнається сторонами у ході судового розгляду, що 24 серпня 2022 року [PERSON] повернуто належний йому автомобіль «Skoda Octavia А5», д.н.з. [NUMBER] . З метою повернення автомобіля [PERSON] сплачено за транспортування транспортного засобу «ФОП [PERSON] » 4000,00 грн, що підтверджується квитанцією від 24 серпня 2022 року №ПН64, а також за зберігання транспортного засобу в сумі 840,00 грн та 1340,00 грн, що підтверджується відповідно квитанція ми від 24 серпня 2022 року №ПН113 та №ПН110. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року в справі №149/1503/22, визнано протиправними дії поліцейського СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Богачука О. М. щодо тимчасового затримання 11 червня 2022 року транспортного засобу «Skoda Octavia А5», д.н.з. [NUMBER] ; зобов`язано ГУНП у Вінницькій області безоплатно повернути [PERSON] вказаний транспортний засіб. Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. За нормами ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури і суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові № 61-14157св18 від 25.07.2018 року, провадження № 61-2986св18, що у встановленому законом порядку не спростовується відповідачами. Ч.\~3\~ст.19 Закону України «Про Національну поліцію»\~передбачено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до\~загальних умов\~цивільно-правової\~відповідальності необхідною\~умовою для\~відшкодування шкоди\~державою є\~неправомірні дії\~державного органу,\~наявність шкоди\~та її\~розмір,\~а також\~причинний зв`язок\~між неправомірними\~діями і\~заподіяною шкодою,\~які повинен\~довести позивач. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] вказує про завдання йому майнової шкоди внаслідок незаконного затримання транспортного засобу, що полягає у понесенні ним витрат для повернення автомобіля, а саме на оплату послуг евакуатора, що доставляв транспортний засіб на спеціальний майданчик ГУНП у Вінницькій області, та за зберігання автомобіля. Спірні правовідносини між сторонами виникли, зокрема з підстав неправомірних дій поліції при складанні 11 червня 2022 року протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, винесенні постанови від 11 червня 2022 року про накладення адміністративного стягнення за ч.5 ст.121 КУпАП та зрештою тимчасового затримання транспортного засобу [PERSON] . Однак постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 серпня 2022 року, яка набрала законної сили, провадження у справі відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрите у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, постанова від 11 червня 2022 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч.5 ст.121 КУпАП скасована рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 серпня 2022 року, яке набрало законної сили, а рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року, дії поліцейського щодо тимчасового затримання 11 червня 2022 року транспортного засобу позивача визнані протиправними. У той же час, для відновлення свого порушеного права на володіння автомобілем та виконання умов Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1102, щодо повернення транспортного засобу [PERSON] були понесені майнові витрати у вигляді оплати послуг евакуатора, яким транспортний засіб був доставлений на спеціальний майданчик, в сумі 4000,00 грн, а також оплати часу зберігання транспортного\~засобу на такому майданчику в сумі 2180,00 грн (840,00 грн + 1340,00 грн згідно долучених квитанцій). Оскільки вилучення автомобіля позивача було проведено після складання протоколу про адміністративне правопорушення, вину у вчиненні якого позивачем у встановленому порядку не доведено, а тому були відсутні підстави і для вилучення автомобіля та поміщення його на спеціальний майданчик. При цьому слід відмітити, що дії поліцейського щодо тимчасового затримання 11 червня 2022 року транспортного засобу позивача визнані протиправними. До того ж транспортний засіб також неправомірно не був повернутий і на запит [PERSON] у червні 2022 року. Відповідно з цих підстав оплата коштів для повернення автомобіля є майновою шкодою, завданою позивачу, які мають бути відшкодовані. Водночас слід зазначити, що за загальним підсумком згідно квитанцій [PERSON] понесені витрати в сумі 6180,00 грн, тоді як звертаючись до суду із даним позовом просив стягнути лише 5980,00 грн. Враховуючи положення ч.2 ст. 264 ЦПК України, відповідно до яких при ухваленні рішення суд\~не може виходити за межі позовних вимог, стягненню на користь позивача підлягає саме визначена позивачем сума майнової шкоди у розмірі 5980,00 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити, що відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема,\~у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач як на підставу для відшкодування моральної шкоди посилається на закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності та неправомірні дії щодо затримання транспортного засобу. Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Крім того, відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року\~у справі № 569/1799/16-ц, від 16\~лютого 2022 року у справі № 522/10241/19, які відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України суд враховує щодо застосування відповідних норм права. Оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено неправомірність дій посадової особи поліцейського СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Богачука О. М. щодо тимчасового затримання 11 червня 2022 року транспортного засобу, закрито справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП через відсутність його складу, а також скасовано постанови про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП із закриттям спри про адміністративне правопорушення, що свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Тобто незаконність дій працівників поліції підтверджується матеріалами справи. Твердження відповідача про відсутність таких доказів спростовується матеріалами справи. В результаті таких неправомірних дій права позивача були порушені, що призвело до душевних страждань, особа певний час позбавлена можливості користуватись належним їй майном, що в певній мірі змінило її спосіб життя, тратила зусилля на відновлення своїх прав, доведення своєї невинуватості, а тому суд дійшов висновку, що позивачу підлягає відшкодуванню моральна шкода. Разом з тим, визначаючись щодо її розміру, судом враховується характер завданої шкоди та тривалість її заподіяння, глибину душевних страждань та переживання, час, витрачений на захист своїх прав, конкретні обставин адміністративних справ, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі 5368 грн (двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб (2684 грн), який встановлено\~Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»), що є обґрунтованою та справедливою сатисфакцією за душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. Слід зазначити,\~що відповідно\~до статті\~2\~ЦК України\~учасником спірних\~правовідносин у\~справі про\~відшкодування шкоди\~за рахунок\~держави є\~держава Україна,\~а тому\~вона має\~бути відповідачем. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Зважаючи, що діями працівників поліції було завдано шкоду позивачу Головне управління Національної поліції у Вінницькій області є належним відповідачем у справі. Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 638/14007/17, від 27 січня 2021 року у справі № 753/9824/17, від 17 лютого 2021 року у справі № 459/2386/18, від 24 лютого 2021 року у справі № 522/4970/18, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, від 12 квітня 2023 року у справі № 174/207/22.

Outcome: partial