Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом ТОВ «Вердикт Капітал», Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 12.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований у реєстрі за № 4632, за договором застави рухомого майна від 21.01.2008 року про звернення стягнення на автомобіль Skoda Fabia Combi, реєстраційний № [NUMBER] , рік випуску 2007, колір сірий, кузов № [NUMBER] , тип легковий універсал В, що належить на праві власності [PERSON] недійсним та таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що про існування оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса від 12.07.2013 року, позивач дізналась 09.09.2013 року після ознайомлення її представника з матеріалами виконавчого провадження ВП №39692131, відкритого постановою державного виконавця Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ Мирної Т.В. від 06.09.2013 року. Позивач із вищевказаним категорично не згоден, оскільки вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не перевірено наявність безспірності вимог кредитора ПАТ «ОТП Банк». Крім того, зазначає, що її не було попереджено про наміри із вчинення такого напису, що порушує вимоги чинного законодавства та свідчить про незаконність дій відповідачів. На підстави викладеного [PERSON] звернулась із позовом до суду. Відповідач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заперечував проти позову, зазначаючи, що 21.01.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №CL02-702/101/2008, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 17804,00 швейцарських франків на купівлю автомобіля Skoda Fabia Combi строком до 21.01.2014 року зі сплатою відсотків у порядку та розмірах, встановлених договором. Предметом застави було визначено вищевказаний автомобіль. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року і договору відступлення права вимоги від 12.11.2020 року, банк відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за Кредитним договором та Договором застави, укладених із позивачем. Оскільки [PERSON] не виконала умови Кредитного договору, станом на 13.08.2014 рік заборгованість склала: заборгованість за кредитом 15929,76 швейцарських франків, що з перерахуванням за курсом НБУ на дату складання розрахунку становить 229634,81 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 3643,95 швейцарських франків, що з перерахуванням за курсом НБУ на дату складання розрахунку становить52529,21 грн. Крім того, за прострочення зобов`язання була нарахована пеня у розмірі 1029898,84 грн. Від відповідача приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надійшли письмові заперечення на позовну заяву, в яких остання зазначила, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки процедура вчинення виконавчого напису була дотримана, а посилання на застосування нотаріусом строків позовної давності є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Також наголосила, що в рамках позовів про визнання виконавчого напису недійсним та таким, що не підлягає виконанню нотаріус не може виступати відповідачем, оскільки між ним та позивачем відсутні будь-які цивільно-правові відносини. Від відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надійшли письмові заперечення проти позову, в яких він вказав, що твердження позивача про відсутність у виконавчому провадженні посилання на документи, що засвідчують безспірність вимог, оскільки закон такої вимоги не містить, а безспірність вимог перевіряє нотаріус перед вчиненням виконавчого напису. Також підкреслив, що звернення стягнення на рухоме майно, що виступало заставою, передбачено укладеними договорами між позивачем та банком. Справа була розподілена 19.09.2013 р. на суддю Дзержинського районного суду м. Харкова Федосенка Валерія Валентиновича. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Федосенка В. В. від 26.09.2013 р., позовна заява [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання виконавчого напису недійсним та таким, що не підлягає виконанню повернута позивачеві. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 27.11.2013 р. (головуючий суддя Івах А. П., судді: Ізмайлова Г. Н., Пшенічна Л. В.) апеляційна скарга [PERSON] задоволена. Ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2013 року скасована, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду. 13.12.2013 р. дана справа була розподілена на суддю Дзержинського районного суду м. Харкова Штих Тетяну Василівну. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Штих Т. В. від 27.01.2014 р., матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису недійсним та таким, що не підлягає виконанню повернуті позивачеві. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 17.03.2014 р. (головуючий суддя Малінська С. М., судді: Швецова Л. А., Даниленко В.М.) апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково. Ухвала судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 січня 2014 року скасована. Цивільна справа за позовом [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису недійсним та таким, що не підлягає виконанню направлена до Дзержинського районного суду м. Харкова для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі. 25.03.2014 р. дана справа розподілена на суддю Дзержинського районного суду м. Харкова Федосенка Валерія Валентиновича. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.01.2015 р. (головуючий суддя Федосенко В. В.) від 29.01.2015 р. позовна заява [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа: публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про визнання виконавчого напису недійсним та таким, що не підлягає виконанню та зустрічна позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави залишені без розгляду. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 16.06.2015 р. (головуючий суддя Кругова С. С., судді: Костенко Т. М., Гальянова І. Г.) апеляційна скарга [PERSON] [PERSON] задоволена частково. Ухвала Дзержинського районного суду міста Харкова від 29 січня 2015 року скасована в частині залишення без розгляду первісного позову [PERSON] та направлена справа до суду першої інстанції для продовження розгляду. 01.07.2015 р. дана справа розподілена на суддю Дзержинського районного суду м. Харкова Омельченко Катерину Олексіївну. 20.07.2015 р. відповідно до протоколу перерозподілу справи між суддями у неавтоматичному режимі, дана справа розподілена на суддю Дзержинського районного суду м. Харкова Федосенка Валерія Валентиновича. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2016 р., дана справа розподілена на суддю Дзержинського районного суду м. Харкова [PERSON] , у зв`язку зі звільненням судді Дзержинського районного суду м. Харкова [PERSON] . Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2017 р., дана справа розподілена на суддю Дзержинського районного суду м. Харкова [PERSON] , у зв`язку зі звільненням судді Дзержинського районного суду м. Харкова [PERSON] . Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2017 р., дана справа розподілена на суддю Дзержинського районного суду м. Харкова [PERSON] , у зв`язку зі звільненням судді Дзержинського районного суду м. Харкова [PERSON] . Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2018 р., дана справа розподілена на суддю Дзержинського районного суду м. Харкова Грищенко Ірину Олексіївну, у зв`язку із заявленим самовідводом суддею Дзержинського районного суду м. Харкова Хайкіним Вадимом Михайловичем. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2020 року дана справа розподілена на суддю Дзержинського районного суду м. Харкова Штих Тетяну Василівну. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.09.2020 року суддею Штих Т.В. заявлено самовідвід по справі. Справу передано на перерозподіл. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2020 року дана справа розподілена на суддю Дзержинського районного суду м. Харкова Подус Г.С. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.09.2020 року вищевказаний позов було прийнято до свого провадження суддею Подус Г.С. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.05.2023 року було залучено в якості правонаступника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - ТОВ «Вердикт Капітал. 04.10.2023 року у вказаній справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд по суті. 03.07.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від правонаступника відповідача ТОВ «Вердикт Капітал», в якому останній категорично заперечував проти задоволення позовних вимог на підставі того, що нотаріусом було вчинено оскаржуваний виконавчий напис згідно вимог чинного законодавства. В судове засідання не з`явився належним чином повідомлені позивач та її представник. Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна в судове засідання не з`явилась ,просила справу розглянути без її участі. Представник виконавчої служби у судове засідання не з`явився, просив справу розглянути без його участі. Крім того, повідомив суду, що виконавчий документ було повернуто на підставі п.7 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність нез`явившихся осіб за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже,\~об`єктом\~захисту є\~порушене,\~невизнане або\~оспорюване право\~чи цивільний\~інтерес і\~саме воно\~є підставою\~для звернення\~особи за\~захистом свого\~права із\~застосуванням відповідного\~способу захисту.\~Такі способи\~захисту передбачені\~статтею 16\~ЦК України. Звертаючись до суду з вищевказаним позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню представник позивача зазначає, що такий порушує законне право позивача на захист своїх законних прав та інтересів, оскільки вчинений з порушеннями порядку вчинення виконавчих написів. Статтями 12, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Встановлено, що 12.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського\~нотаріального округу\~Бондар \~Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис №4632, яким звернуто стягнення на рухоме майно [PERSON] , а саме автомобіль Skoda Fabia Combi, реєстраційний № [NUMBER] , рік випуску 2007, колір сірий, кузов № [NUMBER] , тип легковий універсал В. За рахунок коштів, отриманих від реалізації рухомого майна задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - 1666091,76 грн. за договором застави. На підставі зазначеного виконавчого напису державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Мирною Т.В. 06.09.2013 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №39692131. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~(тут і далі - у редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії) та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у\~главі 14 Закону України «Про нотаріат»\~та главі 16 розділу ІІ Порядку. Згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172». У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі\~\~№ 204/4071/14 (провадження № 61-360св18), від 09 лютого 2022 року у справі № 547/210/20 (провадження № 61-16834св21) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 02 липня\~\~2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18). Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що виконавчий напис вчинений із порушенням закону, оскільки нотаріус не переконався в безспірності боргу та порушив вимоги щодо процедури оформлення і змісту виконавчого напису. У справі, встановлено, що 21.01.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №CL02-702/101/2008, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 17804,00 швейцарських франків на купівлю автомобіля Skoda Fabia Combi строком до 21.01.2014 року зі сплатою відсотків у порядку та розмірах, встановлених договором. Предметом застави було визначено вищевказаний автомобіль та укладено договір застави автотранспортного засобу №PCL-705/101/2008, який було посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Горша А.О. та зареєстровано в реєстрі №28. Відповідно до пункту 6.4 цього договору заставодержатель має право звернутись до уповноважених органів за захистом своїх прав в порядку встановленому законом. Заставодержатель має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет застави: 1) передача предмету застави у власність заставодержателя в рахунок виконання боржником його вимог; 2) передача предмету застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем на публічних торгах. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2021 №296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Відповідно до п. 19 ст.34 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст.89 ЗУ «Про нотаріат»\~у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 ЗУ «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат»\~виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому, судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п.п.3.1, 3.2, 3.4, 3.5 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, а саме: пункту 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Відтак вказана норма «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» застосуванню не підлягала, оскільки була визнана незаконною та нечинною. В той же час, відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172\~для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 ЗУ «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 299/1160/16-ц, провадження № 61-22900св18). Крім цього, слід зазначити, що оскільки у нотаріальному процесі бере участь одна сторона правочину, то нотаріус оцінює документи як докази лише однієї заінтересованої сторони - стягувача, який звернувся до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав, при цьому, останній повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87 ЗУ «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 ЗУ «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Виходячи із того, що позивачем не доведено той факт, що при вчиненні приватним нотаріусом виконавчого напису ним не було в повному обсязі досліджено всіх обставин справи та не встановлено безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги, заявленої до приватного нотаріуса, суд зазначає наступне. У постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 761/825/20 (провадження № 61-12951св21),від 02 листопада 2022 року у справі\~\~\~№ 758/14101/16-ц (провадження № 61-17550св21) зазначено, що «відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною.\~\~Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм\~Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача». В постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі\~\~\~\~№ 201/9570/18 (провадження № 61-7299св21) зроблено висновок, що «нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій із метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача». Крім того вищевказану позицію суд вважає за необхідне застосувати і до включення державного виконавця до кола відповідачів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Згідно статті 141 ЦПК України\~судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed