Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся із позовом до суду у якому просив суд стягнути із відповідачів на його користь солідарно заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.08.2013 по 01.12.2019 у загальному розмірі 19 068,39 грн., з яких: 12 852,65 грн. - основного боргу; 5 110,65 грн. - інфляційні втрати; 1 130,09 грн. - 3 % відсотки річних. Позивні вимоги мотивує тим, що відповідача на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Вказує, що позивач надає відповідачам житлово-комунальні послуги за які останні, як споживачі зобов`язані сплатити їх вартість. Згідно доданого розрахунку, починаючи з 01.08.2013 по 01.12.2019сума заборгованості за спожиті житлово- комунальні послуги складає у загальному розмірі 19 068,39 грн., з яких: 12 852,65 грн. - основного боргу; 5 110,65 грн. - інфляційні втрати; 1 130,09 грн. - 3 % відсотки річних. З урахуванням викладеного вище, просив суд позовні вимоги задовольнити. 21.12.2020 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.12.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов. 28.12.2020 до суду було надано інформацію про те, що [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 25.04.2006 по дату надання відповіді (а.с. 16). 28.12.2020 до суду було надано інформацію про те, що [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 20.06.1996 по дату надання відповіді (а.с. 18). 28.12.2020 до суду було надано інформацію про те, що [PERSON] була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 20.11.1980 по 18.02.2020 (а.с. 17). 02.04.2021 відповідачем [PERSON] було надано до суду заперечення на позовну заяву у яких остання вказала, що їй не належить на праві власності квартира [ADDRESS] та вона не є споживачем послуг, які надаються позивачем, а тому у задоволенні позовних вимог просила суд відмовити. Також вказала на пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду із даними позовними вимогами. 02.04.2021 відповідачем [PERSON] було надано до суду заперечення на позовну заяву у яких останній вказав, що йому не належить на праві власності квартира [ADDRESS] та він не є споживачем послуг, які надаються позивачем, а тому у задоволенні позовних вимог просив суд відмовити. Також вказав на пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду із даними позовними вимогами. 09.04.2021 представником позивача було подано до суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням сторін. 09.04.2021 представником позивача було подано до суду заперечення на відзив (заперечення) відповідачів. В обґрунтування заперечень проти доводів відповідачів вказує, що відповідачами вчинялися дії, які свідчать про визнання боргу, а саме: було сплачено у липні 2015 року 456,67 грн., у лютому 2016 року - 127,86 грн., у січні 2017 - 272,86 грн. Зазначає, що відповідачі зареєстровані за адресою квартири у якій надаються послуги позивачем, а тому останні є споживачами таких послуг. Посилається, що відповідачами не доведено того, що вони не є споживачами послуг які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] . 24.05.2021 [PERSON] та [PERSON] було подано до суду заперечення на відповідь позивача. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва 31.01.2022 розгляд справи було призначено у судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.07.2022 було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» відомості, що підтверджують право власності/користування об`єктом нерухомості за адресою: [ADDRESS] . 17.02.2023 Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» було надано витребувано судом інформацію. 29.03.2023 судом було здійснено запит до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори для отримання інформації із Спадкового реєстру щодо того, чи було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 15.10.2023 судом було отримано інформаційну довідку із Спадкового реєстру № 74338138 від 13.10.2023. відповідно до якого спадкову справу після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , заведено не було (а.с. 167). Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.12.2023 було закрито провадження у справі у частині вимог Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» в частині позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки у судове засідання не повідомив. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомленні належним чином, причини неявки у судове засідання не повідомили. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника позивача та відповідачів, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно зі ст.5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. За змістом ч. 1 ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно. За змістом п. 5 ч. 2 ст. 7, ч. 1 ст. 9 Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. За змістом ст. 29 Закону надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року, встановлено, що власники та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. За змістом ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. У тих випадках, коли закон не встановлює обов`язковість певної форми, сторони можуть обирати її на власний розсуд, але в межах чинного законодавства. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Таким чином, якщо умови усного договору виконуються сторонами, то він вважається укладеним, а умови прийнятими обома сторонами. За змістом ч. 1 ст. 633 ЦК України договір про надання комунальних послуг є публічним договором. Відповідно до ч. 1 ст.6 Закону України» Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Відповідно до вимог закону споживачі зобов`язані вносити плату за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг в повному обсязі. Це відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 20 квітня 2016 року в справі 6-2951цс15. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: у квартирі [ADDRESS] . Позивачем у позовній заяві помилково вказано адресу спірного майна квартира [ADDRESS] , оскільки позовні вимоги стосуються стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги саме за квартирою [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] на праві власності належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 22.09.1995 виданого Відділом приватизації Залізничної районної Ради народних депутатів, яка померла [INFO] , тобто станом на день звернення позивача до суду із позовом (а.с. 127). Разом із тим, доказів того, що відповідачі є спадкоємцями після смерті [PERSON] матеріали справи не містять. Матеріали справи також не містять доказів того, що [PERSON] та [PERSON] є споживачами послуг, які надаються позивачем, а тому позовні вимогиу до останніх є необґрунтованими. Статтею 1281 ЦК України визначено, Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. На підставі наведеного вище, позивач не позбавлений права пред`явити позовні вимоги про стягнення заборгованості до спадкоємців власника майна [PERSON] , у відповідності до вимог 1281, 1282 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог як необґрунтованих.

Outcome: dismissed