Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Фінансів» (далі - ТОВ «Форвард Фінансів»), в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 11 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В., який зареєстрований в реєстрі за № 72604, про стягнення з нього заборгованості у загальному розмірі 6 939,55 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 28 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68005426 з примусового виконання вказаного виконавчого напису. Про наявність виконавчого напису нотаріуса та подальших виконавчих дій йому стало відомо з матеріалів виконавчого провадження, доступ до яких він отримав через застосунок «Дія». Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), оскільки кредитний договір, який наданий нотаріусу, не був посвідчений нотаріально. Позивач вказує на те, що нотаріусу подавались документи, які підписані у 2014 році і не стосуються кредитного договору від 31 березня 2017 року № 26255766174801/84/1, який він взагалі не укладав і кошти за ним не отримував. Разом з тим, відповідно до заяви про відкриття поточного рахунку та оформлення платіжної картки від 04 червня 2014 року був відкритий рахунок у доларах, проте заборгованість за виконавчим написом стягується у гривнях з громадянина України, яким він не являється. Також позивач посилається на те, що ним не отримано вимоги від відповідача про усунення порушень, що позбавило його можливості виразити свої заперечення щодо визначеної заборгованості, а нотаріусу не були подані первинні бухгатерські документи, що підтверджують безспірність вимог. Крім того, позивач зазначає, що стягувач нараховував відсотки за користування кредитом вже після закінчення строку кредитування. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 січня 2022 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01 лютого 2022 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за вищевказаним позовом. Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень, учасники справи отримали копії ухвал про відкриття та позовних заяв з додатками. 06 липня 2022 року до суду від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання разом з додатковими матеріалами, у якому він зазначає про те, що у відповідача були відсутні первинні бухгалтерські документи про отримання позивачем грошових коштів, а також відсутні докази отримання позивачем претензії від 07 червня 2021 року № 15075265, що позбавило його можливості надати свої заперечення щодо вчинення виконавчого напису. 14 вересня 2022 року до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив відповідача, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначає про те, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису були надані документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідач також посилається на те, що зазначену у виконавчому написі заборгованість можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначив жодної обставини, яка свідчила б про протилежне. До відзиву відповідачем додано клопотання про поновлення строку на його подання у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, та клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, у якому він просить відмовити позивачеві у стягненні витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що до позовної заяви не додано належних і допустимих документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату у розмірі 3 500,00 грн, а також незначну складність даної справи. Суд визнав причини пропуску відповідачем строку для подання відзиву на позовну заяву поважними та поновив його. Треті особи пояснення до суду не надали. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів визначений у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Суд установив, що 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 72604, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Форвард Фінансів» заборгованості за кредитним договором від 31 березня 2017 року № 26255766174801/84/1, укладеним між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк»). З виконавчого напису вбачається, що правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Платинум Банк» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 01 вересня 2017 року № 1 є ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 30 липня 2018 року № 20180730 є ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 23 грудня 2020 року № 23-12/20 є ТОВ «Вердикт Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 28 січня 2021 року № 28-01/21 є ТОВ «Центр фінансового лізингу», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 02 червня 2021 року № 02-06/21 є ТОВ «Форвард Фінансів». Стягнення заборгованості проводиться за період з 31 березня 2017 року по 07 червня 2021 року. Сума заборгованості становить 6 289,55 грн, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1 207,10 грн, строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 5 082,45 грн, а також стягується плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі 650,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню, становить 6 939,55 грн. 28 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68005426 на підставі вказаного виконавчого напису. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М. В. від 10 січня 2022 року в межах вищевказаного виконавчого провадження звернуто стягнення на доходи [PERSON] , які він отримує у ТОВ «Спец-Ком-Сервіс», у розмірі 20%. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти до наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене, та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, посилався на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки заборгованість не є безспірною, виходячи з того, що договору від 31 березня 2017 року № 26255766174801/84/1 він не укладав, із розміром заборгованості, яка була нарахована після закінчення строку договору, не погоджується, вимоги від відповідача про усунення порушень не отримував, а нотаріусу подавались документи, які стосуються договору від 04 червня 2014 року, який, між іншим, не був посвідчений нотаріально. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі виконавчого напису від 11 червня 2021 року № 72604 з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «Форвард Фінансів» заборгованість за кредитним договором від 31 березня 2017 року № 26255766174801/84/1 у розмірі 6 939,55 грн, яка утворилася за період з 31 березня 2017 року по 07 червня 2021 року та складається з: 1 207,10 грн - простроченої заборгованості за сумою кредиту; 5 082,45 грн - строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 650 - плати за вчинення виконавчого напису. Разом з тим, до матеріалів справи позивачем додано копію заяви про відкриття поточного рахунку та оформлення платіжної картки від 04 червня 2014 року, у якій він просить ПАТ «Платинум Банк» відкрити на його ім`я поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів у доларах США. Також матеріали справи містять копію картки зі зразками підписів та копію чек-листа до ПДК «Картковий рахунок ЄД», які також датовані 04 червня 2014 року. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 750/1627/18. Судом встановлено, що позивач не погоджується з наявністю у нього заборгованості за договором від 31 березня 2017 року № 26255766174801/84/1, посилаючись на те, що такого договору він не укладав та коштів за ним не отримував, тобто заборгованість не є безспірною. Відповідач такі обставини не спростував та не надав суду доказів того, що звертаючись до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, подав документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника саме за кредитним договором від 31 березня 2017 року № 26255766174801/84/1, а у вчиненому оспорюваному виконавчому написі не вказано, на підставі яких документів його було вчинено. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести це має стягувач при зверненні до нотаріуса. У матеріалах справи наявна копія претензії ТОВ «Форвард Фінансів» від 07 червня 2021 року вих. № 15075265, адресована [PERSON] , про виконання умов договору від 31 березня 2017 року № 26255766174801/84/1, та копія реєстру згрупованих рекомендованих листів від 07 червня 2021 року. Разом з тим, відповідачем не надано доказів отримання позивачем такої претензії, а з наданої копії реєстру неможливо встановити, яка саме кореспонденція була надіслана. Таким чином, [PERSON] , не будучи повідомленим про намір вчинення виконавчого напису, був позбавлений можливості заперечувати проти вимог відповідача та надати докази неправомірності та безпідставності такої вимоги про стягнення коштів, що є порушенням підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що укладений договір від 31 березня 2017 року № 26255766174801/84/1 був посвідчений нотаріально, тому він не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц. Що стосується посилання позивача на те, що заборгованість нарахована після закінчення строку договору, то суд позбавлений можливості встановити межі погодженого сторонами строку кредитування, оскільки в матеріалах справи відсутня копія кредитного договору від 31 березня 2017 року № 26255766174801/84/1, на підставі якого було вчинено виконавчий напис. Отже, нотаріус не перевірив наявність права вимоги у стягувача, додержання ним строків на звернення з заявою про вчинення виконавчого напису та не встановив, чи підтверджують надані відповідачем документи безспірність боргу. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач наведені позивачем обставини не спростував, доказів наявності законних підстав, передбачених для видачі виконавчого напису, не надав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 1 488,60 грн, підлягають стягненню на його користь з відповідача. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 3 500,00 грн, то суд зазначає наступне. У відповідності до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19) судом зроблено висновок, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та адвокатом Каленським В. І. 22 січня 2022 року укладений договір про надання правової допомоги № 22. Відповідно до пункту 4.2 цього договору вартість послуги, яка надається адвокатом клієнту, узгоджується на підставі додаткової угоди. Додатковою угодою від 22 січня 2022 року № 1 до вказаного договору визначено, що вартість послуг адвоката становить 3 500,00 грн. Пунктом 1.2 цієї угоди підтверджено, що гонорар у розмірі 3 500,00 грн отриманий у повному обсязі до її підписання сторонами. Під час розгляду даної справи від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, у якому він просить відмовити позивачеві у стягненні витрат на правничу допомогу, посилаючись на відсутність документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату у розмірі 3 500,00 грн, а також незначну складність справи. Такі доводи відповідача є безпідставними, оскільки оплата позивачем судових витрат, пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу, підтверджена належними та допустимими доказами, а попередній звіт адвоката про надані та очікувані послуги наведений у позовній заяві. Водночас, співмірності судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач не оспорював. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved