Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

[PERSON] , звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Синюхино-Брідської сільської ради про визначення місця проживання дитини. Позовна заява обґрунтована тим, що 30 жовтня 2010 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1767. Від даного шлюбу у сторін народилась двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Як зазначає, позивач, що малолітній син наразі проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів та різних поглядів на сім`ю, з підстав чого, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Також позивач зазначає, що він є фізичною особою-підприємцем, має самостійний стабільний дохід, відповідач власного житла немає, не має постійного доходу, тому не може забезпечити гідний рівень проживання та розвитку дітям. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 квітня 2023 року матеріали цивільної справи були передані для розгляду по суті судді Павлик І.А. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси Німас І.Я. від 24 квітня 2023 року за № 120/23 щодо здійснення повторного автоматизованого розподілу матеріали цивільної справи були передані для розгляду по суті судді Свяченій Ю.Б. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2023 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб на 03 липня 2023 року. У судове засідання 03 липня 2023 року учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Від відповідача до суду надійшла заява про визнання позовним вимог на розгляд справи за її відсутності. Від представника Органу опіки та піклування Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності проти задоволення позовних вимог не заперечують. Судове засідання відкладено на 23 жовтня 2023 року . У судове засідання 23 жовтня 2023 року учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Від відповідача до суду надійшла заява про визнання позовним вимог на розгляд справи за її відсутності. Від представника Органу опіки та піклування Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності проти задоволення позовних вимог не заперечують. Судове засідання відкладено на 05 грудня 2023 року з підстав ненадання органом опіки та піклування висновку щодо доцільності визначення місця проживання дитини. У судове засідання 05 грудня 2023 року учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Від відповідача до суду надійшла заява про визнання позовним вимог на розгляд справи за її відсутності. Від представника Органу опіки та піклування Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності проти задоволення позовних вимог не заперечують. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного висновку. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що що сторони - [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2023 року у справі № 522/17423/22. Рішення суду набрало законної сили. Під час подружнього життя, у сторін народилось двоє спільних дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Посилаючись на те, що з моменту ухвалення вищевказаного судового рішення про розірвання шлюбу змінилися обставини, і малолітній [PERSON] [INFO] , на сьогодні проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] , звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з ним. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України (надалі - "СК України") визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною 1 статті 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року N 866 (далі - Порядок), органами опіки та піклування є районні, районі у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у м. Києві та м Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. Пунктом 72 Порядку вказано, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 9 Конвенції «Про права дитини» визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зі змісту наведеної норми вбачається, що міжнародним правом визнається за необхідне участь компетентних органів держави у прийняття рішення щодо визначення місця проживання дитини, в разі якщо її батьки проживають окремо. Згідно статті 17 СК України орган опіки та піклування надає допомогу особі у здійсненні нею своїх сімейних прав та виконанні сімейних обов`язків в обсязі та в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Зі формулювання положень частини 5 статті 19 СК України вбачається, що її вимоги про підготовку та подачу до суду органом опіки та піклування висновку щодо розв`язання спору є імперативними. З огляду на викладене надання відповідних висновків органом опіки та піклування є не його правом, а його обов`язком, при цьому, матеріали справи висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання справи не містять. У свою чергу, відповідач [PERSON] на адресу суду подала письмову заяву від 13 червня 2023 року , в якій зазначила про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Так, дитина сторін - [PERSON] [INFO] , є малолітнім, таким, що не досягнув десяти років. Частиною 1 ст. 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України ж визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Аналіз змісту вказаних норм СК України свідчить про те, що першочерговим критерієм визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, є спільна згода батьків (ч. 1 ст. 160 СК України). І тільки у випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, яка не досягла десяти років, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161СК України). Натомість, зі змісту пояснень позивача, зазначених ним у позовній заяві, вбачається, що між ним та відповідачем відсутній будь-який спір щодо місця проживання їхнього малолітнього сина. Тобто сторони, як це і передбачено ч. 1 ст. 160 СК України, визначили місце проживання дитини з батьком за взаємною згодою. Не вбачається спору щодо місця проживання малолітнього сина сторін і зі змісту заяви [PERSON] , поданої нею особисто до суду 13 червня 2023 року, в якій відповідач зазначила про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відтак, за відсутності між сторонами відповідного спору Суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи. Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) - зокрема, в суді. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 18 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Фактично у даному випадку спір щодо місця проживання дитини ініційований батьком дитини, з яким дитина, з його пояснень, і так фактично проживає, і від якого мати дитини не вимагає зміни її місця проживання. Після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини відповідач у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із нею, як матір`ю, суду не надала. За встановлених обставин у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення [PERSON] , до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка, фактично проживала і проживає разом з ним, між батьками дитини виник спір саме щодо її місця проживання, оскільки мати дитини не вимагає від батька дитини змінити її місце проживання, не порушує в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою. В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Вказані обставини підлягають перевірці судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у звязку з відстутністю між сторонами спору щодо місця проживання дитини та відсутності висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з одним з батьків. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 18, 19, 51, 56, 104, 110, 112, 115, 160, 161 СК України та

Outcome: dismissed