Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

12 жовтня 2023 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року позовну заяву судом було прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про закриття провадження було відмовлено. Позивач у своєму позові посилалася на те, що її батькові, [PERSON] належить частина квартири [ADDRESS] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/3414/17 [PERSON] було визнано безвісно відсутнім. Звернувшись до Новокодацького ВДРАЦС вона дізналася, що її батько, [PERSON] , помер [INFO] . За життя [PERSON] мав невиконані кредитні зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк», а також перед комунальними підприємствами. У період з 31 жовтня 2013 року по грудень 2016 року на виконанні у Новокодацькому ВДВС перебували виконавчі провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Дніпрогаз», КП «ДМТМ» заборгованості. Звернувшись до Другої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, нотаріусом було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва через наявність арешту, накладеного на майно померлого. Листом від 20 січня 2022 року Новокодацький ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції повідомив, що станом на 20 січня 2022 року усі виконавчі провадження завершені на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», станом на теперішній час відкритих виконавчих проваджень не перебуває. Усі виконавчі провадження, окрім ВП № [NUMBER], були закриті у зв`язку із відсутністю заборгованості. Оригінал виконавчого листа у виконавчому провадженні № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] , на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми боргу у розмірі 35 339 грн. 86 коп. було повернуто стягувачеві. Повертаючи виконавчий документ, державним виконавцем не було вжито належних заходів щодо зняття арешту з майна [PERSON] , Просила суд скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Другим Правобережним ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра у межах виконавчого провадження № [NUMBER] на майно, що належить [PERSON] . Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» у своєму відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що він є неналежним відповідачем, оскільки прав позивача ним порушено не було. Також зазначив, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту, оскільки чинним ЦПК України визначено порядок оскарження дій чи бездіяльності виконавця. У разі, якщо майно, на яке було накладено арешт, належить іншій особі, вона може звернутися до суду із заявою про звільнення майна з-під арешті та визнання права власності на нього. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Третя особа Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра у своєму відзиві на позовну заяву зазначив, що в провадженні ВДВС перебували виконавчі провадження: з 31 жовтня 2013 року по 12 грудня 2013 року ВП № [NUMBER] з примусового виконання судового наказу № 2н-1139/2010 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дніпрогаз» заборгованості у розмірі 861 грн. 58 коп.; з 16 березня 2013 року по 09 грудня 2015 року ВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-2542 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 500 грн. щомісячно; з 15 серпня 2014 року по 14 листопада 2014 року ВП № [NUMBER] з примусового виконання судового наказу № 2н-1139/2010 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дніпрогаз» заборгованості у розмірі 861 грн. 58 коп.; з 23 жовтня 2014 року по 24 травня 2015 року ВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2/205/3572/2013 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 35 339 грн. 86 коп.; з 23 жовтня 2014 року по 24 квітня 2015 року ВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2/205/3572/2013 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 353 грн. 40 коп.; з 18 січня 2016 року по 14 квітня 2016 року ВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2/205/3572/2013 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 353 грн. 40 коп.; з 18 січня 2016 року по 14 квітня 2016 року ВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2/205/3572/2013 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 35 339 грн. 86 коп.; з 07 квітня 2016 року по 23 червня 2016 року ВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 205/2526/2013-ц про стягнення з [PERSON] на користь КП «ДМТМ» заборгованості у розмірі 5 684 грн. 33 коп.; з 02 жовтня 2016 року по 26 грудня 2016 року ВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2/205/3572/2013 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 35 339 грн. 86 коп. Виконавчі провадження відносно боржника [PERSON] було завершено по 2019 рік включно та знищено відповідно до Правил ведення діловодства, тому арешт з майна боржника може бути знятий на підставі рішення суду, виключно в межах позовного провадження. Просили розглядати справу на підставі наявних в матеріалах справи доказами та ухвалити рішення згідно з чинним законодавством України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] 28 липня 2017 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на частину квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с. 9). Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського ВДВС від 18 січня 2016 року № [NUMBER] було накладений арешт на все майно, що належить [PERSON] (а.с. 12-13). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 8). Після його смерті відкрилася спадщина не належну йому частину квартири. 15 липня 2021 року Другої дніпровською державною нотаріальною конторою було зареєстровано спадкову справу, відкриту після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 11). Відповідно до довідки Другої дніпровської державної нотаріальної контори № 02/14 від 22 лютого 2023 року, єдиним спадкоємцем на майно після смерті [PERSON] є його дочка, [PERSON] (а.с. 10). Листом Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра № 79203 від 19 квітня 2023 позивача повідомлено, що у період з 18 січня 2016 року по 14 квітня 2016 року на виконанні відділу перебувало виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2/205/3572/2013 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу у розмірі 35 339 грн. 86 коп. Виконавче провадження було знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання, тому виконавча служба позбавлена можливості завершити примусове виконання і зняти арешт з майна боржника (а.с. 18-19). Станом на 20 січня 2022 року усі виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь стягувачів завершені, відкритих виконавчих проваджень відносно [PERSON] немає (а.с. 26). Згідно з довідкою № Е.16.0.0.0/4-211221/15029 від 21 грудня 2021 року, наданою АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором станом на 21 грудня 2021 року становила 37 603 грн. 19 коп. і погашена в повному обсязі, прострочених заборгованостей немає (а.с. 20). Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатись своєю власністю. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з положеннями ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Оскільки боржник, на майно якого постановою державного виконавця накладений арешт помер, спадкоємцем першої черги, яка звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, є позивач, а відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Тобто, позивач як правонаступник прав та обов`язків [PERSON] , померлого [INFO] , має право на подання вказаного позову з вимогою про скасування арешту з майна померлого боржника, у тому числі для захисту та реалізації свого права на отримання свідоцтва про право на спадщину. Суд критично ставиться до тверджень АТ КБ «ПриватБанк», що звільнення майна з-під арешту є неналежним способом захисту, оскільки чинним ЦПК України передбачено процедуру оскарження дій чи бездіяльності виконавця, а також, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем, та не погоджується з ними з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За правилами ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для знання арешту з майна є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Частиною 5 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в Постанові № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», і з системного аналізу норм закону, що регулюють захист права власності чи іншого речового права від порушень, зокрема питання щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує два способи здійснення такого права: 1) на рішення та дії державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (наприклад адміністративного судочинства); 2) особою, яка володіє на підставі закону чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна. Причому відповідачами в справі за позовом про зняття арешту (звільнення майна з-під арешту) є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно; а як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби; на позовні вимоги про зняття арешту з майна поширюється трирічний строк позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт майна Оскільки в провадження Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра відсутні відкриті виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості, боржник помер, вимоги кредиторів були задоволено, а самі виконавчі провадження фактично знищені виконавчою службою, тому у даному випадку позивачем обрано належний спосіб захисту. Таким чином, оскільки позивачем, як спадкоємцем боржника у виконавчому провадженні сплачені суми, які підлягали до стягнення (а.с. 20, 21, 22, 23, 25), виконавче провадження завершено, а матеріали виконавчого провадження знищено (а.с. 26), тому воно фактично виконано, проте заходи примусового виконання державним виконавцем своєчасно скасовані не були, що призвело до порушення прав [PERSON] , яка позбавлена можливості реалізувати право на спадщину, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а порушення прав позивача підлягає усуненню шляхом скасування арешту з майна, накладеного постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського ВДВС від 18 січня 2016 року № [NUMBER], що належить [PERSON] , № запису про обтяження 13076001. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом було сплачений судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп. (а.с. 1), оскільки відповідачем фактично права позивача порушено не було, судові витрати зі сплати судового збору слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved