Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Позивач ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» 18.09.2023 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення з останньої суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 38491,92 грн. та судових витрат. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідачку визнано винною у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 18.09.2020 року, внаслідок якої було пошкоджено забезпечувальний позивачем за договором добровільного страхування транспортний засіб марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок чого, позивачем було виплачено страховику суму страхової виплати у розмірі 38491,92 грн. Однак, відповідачкою не застраховано своєї цивільно-правової відповідальності, як власника транспортного засобу перед третіми особами, у зв`язку з чим, позивач набув право вимоги до останньої на стягнення виплаченого страхового відшкодування в повній сумі. Приймаючи викладені обставини, позивач звернувся до суду з цим позовом та заявив до стягнення суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 38491,92грн. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 19.09.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі. Представник позивача у судове засідання призначене на 04.12.2023 року не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, однак 04.12.2023 року в електронній формі надав до суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності, зазначивши про відсутність заперечень проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачка [PERSON] у судове засідання призначене на 04.12.2023 року не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з відповіддю №232337 від 19.09.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За наслідком викладеного, повідомлення відповідача про дату, час і місце проведення судового засідання здійснювалось шляхом скерування судових повісток, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі та копією позовної заяви з додатками до неї за вказаним встановленим зареєстрованим місцем проживання відповідача, однак уся поштова кореспонденція, яка була скерована для вручення відповідачу, була повернута до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Частиною 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є зокрема день проставлення\~у поштовому\~повідомленні відмітки\~про відмову\~отримати судову\~повістку чи\~відмітки про\~відсутність особи\~за адресою\~місцезнаходження,\~місця проживання\~чи перебування\~особи,\~повідомленою цією\~особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також, у відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. За наслідком викладеного, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання, однак не з`явилась без поважних причин, не скориставшись процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~223\~ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 18.09.2020 в 16 год. 06 хв. на автодорозі Т-0906 в с. Березівка керуючи автомобілем «Nissan Tiida», номерний знак [NUMBER] , не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем «ЗАЗ TF69YO», номерний знак [NUMBER] , який зупинився попереду, чим порушила вимоги п.п.12.1, 13.1\~ПДР\~України, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. За наслідком вказаного правопорушення, відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №500846 від 18.09.2020 року. Постановою судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01.12.2020 року по справі №352/1915/20, провадження №3/352/1274/20, за наслідком скерування вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст.124 КУпАП\~та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. Стягнуто з [PERSON] в дохід спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп. Текст вказаної постанови наявний в Єдиному державному реєстрі судових рішень, постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили 12.12.2020 року. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. В силу ч. 4\~ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18.09.2020 року, додатковому доказуванню не підлягає. У насідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Пошкоджений у вказаній дорожньо-транспортній пригоді транспортний засіб марки «ЗАЗ TF69YO»,\~номерний знак\~ [NUMBER] , належав на праві власності ТОВ «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Судом встановлено, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність потерпілої особи була зареєстрована в ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» на підставі договору №1073467/322-HR-2020 добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів від 28.07.2020 року. Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про подію з транспортним засобом від 21.09.2020 року за реєстраційним №1667/20 та заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування. Відповідно до Рахунку-фактури №ИК-0001318 від 22.10.2020 року, складеного ПАТ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬК-АВТО», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «ЗАЗ Lanos TF69YO23»,\~номерний знак\~ [NUMBER] , становить в сумі 38491,92 грн. Ремонт вказаного транспортного засобу на зазначену суму підтверджується Актом виконаних робіт №ЗН-0003083 від 09.12.2020 року. 02.11.2020 року ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» складено страховий акт №1667/20/50/ТР25/00/2 до договору (полісу) транспортного засобу №1073467/322-HR-2020 від 28.07.2020 року, розрахунок суми страхового відшкодування, та висновок щодо розміру заподіяної школи, яким визнано дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 18.09.2020 року, страховим випадком та визначено розмір страхового відшкодування власнику транспортного засобу марки «ЗАЗ Lanos TF69YO», номерний знак [NUMBER] , у розмірі 38491,92 грн. Вказана сума страхового відшкодування у розмірі 38491,92 грн., була виплачена страхувальнику шляхом перерахування коштів на рахунок ПрАТ «ІВАНО_ФРАНКІВСЬК-АВТО» наступним чином: 20491,92 грн. 11.11.2020 року, що підтверджується платіжним дорученням №ЦО12795 від 11.11.2020 року; 18000,00 грн. 12.11.2020 року, що підтверджується платіжним дорученням №12890 від 12.11.2020 року, з зазначенням призначення платежу про виплату страхового відшкодування (Метро) згідно страхового акту №1667/20 договір №1073467/322-HR-2020 від 28.07.2020 року, автомобіль «Lanos TF69YO», номерний знак [NUMBER] . Отже, позивачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18.09.2020 року, з вини відповідачки, було здійснено виплату потрепілій особі ТОВ «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА», як страхувальнику за договором добровільного страхування №1073467/322-HR-2020 від 28.07.2020 року, страхового відшкодування в загальній сумі 38491,92 грн. (20491,92 + 18000,00 = 38491,92). Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «Про страхування»). Відповідно до статті 5 вказаного Закону, страхування може бути добровільним або обов`язковим. Обов`язкові види страхування, які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Забороняється здійснення обов`язкових видів страхування, що не передбачені цим Законом. Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов`язковою передумовою при реалізації інших правовідносин (стаття 6 Закону). Статтею 16 Закону встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 21 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхувальник зобов`язаний зокрема повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування. Страховик в свою чергу у відповідності до статті 20 Закону зобов`язаний зокрема протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Статтею 1192 ЦК України\~визначено порядок відшкодування шкоди в натурі або відшкодування завданих\~збитків в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до\~ст.22 ЦК України,\~збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1194 ЦК України\~передбачено, що у\~разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно висновків\~Великої Палати\~Верховного Суду України викладених у своїй постанові від 04.07.2018р. (справа №755/18006/15-ц),\~відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої\~шкоди і сумою страхового відшкодування. Як вбачається з наданого до суду витягу, станом на момент дорожньо-транспортної пригоди 18.09.2020 року, відповідальність власника транспортного засобу марки «Nissan Tiida», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала відповідачка, перед третіми особами не було застраховано, що підтверджується наданим до суду витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні\~у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні,\~у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. На підставі викладеного, оскільки винною особою не застраховано своєї цивільно-правової відповідальності, а позивачем було виплачено страхове відшкодування, суд вважає, що позивач набув право вимоги у відповідності до ст. 993 ЦК України на пред`явлення вимог до відповідача про відшкодування виплаченого страхового відшкодування потерпілій стороні у дорожньо-транспортній пригоді, в порядку суборгації. Будь-яких доказів на підтвердження спростування наданого до суду розрахунку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце з вини відповідача, [PERSON] до суду не надано. У відповідності до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 статті 264 ЦПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до\~статті\~89\~ЦПК\~України,\~суд\~оцінює\~докази за\~своїм\~внутрішнім\~переконанням,\~що\~ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та\~безпосередньому дослідженні\~наявних\~у\~справі доказів. Жодні\~докази\~не\~мають для\~суду\~заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд\~оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність\~кожного\~доказу окремо,\~а\~також\~достатність і\~взаємний\~зв`язок\~доказів у\~їх\~сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі виплаченого позивачем страхового відшкодування в сумі 38491,92 грн., в порядку суборгації. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи задоволення позовних вимог, у відповідності до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування витрат зі сплати судового збору підлягає - 2684 гривні 00 копійок.

Outcome: approved