Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

06 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області про позбавлення батьківських прав . 28 вересня 2023 року після отримання інформації про місце проживання відповідача ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. В обґрунтування позовних вимог про позбавлення батьківських прав позивачем зазначено, що після розірвання шлюбу з відповідачем у травні 2014 року їх спільний син [PERSON] спочатку проживав разом з останньою , але наприкінці 2014 року колишня дружина повідомила його, що вона працевлаштувалася у м.Одеса і тому просила, щоб деякий час син проживав з ним в с.Топала. Він , звісно, не заперечував і з того часу син весь час проживає з ним. Відповідач ще деякий час телефонувала ,цікавилася життям сина, трохи матеріально допомагала. Однак з часом вона змінила номер телефону, перестала взагалі цікавитися сином. У 2020 році відповідач приїхала в с.Топали для впорядкування власних документів і тоді йому стало відомо , що відповідач у 2017 році вступила в шлюб, народила дитину у іншому шлюбі . Після візиту у 2020 році відповідач зовсім перестала спілкуватися з сином, навіть не вітала його з днем народження. Таким чином, відповідач, будучи матір`ю дитини [PERSON] , взагалі не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує його необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням (у разі потреби), взагалі не спілкується з ним, не виявляє інтересу та не приймає участі у його житті. На думку позивача , відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання свого сина [PERSON] , тому просив позбавити її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 28 вересня 2023 року за клопотанням позивача було витребувано у органу опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області письмовий висновок щодо розв`язання спору , а також було витребувано інформацію з Державної прикордонної служби України про перетин державного кордону України [PERSON] . 10 жовтня 2023 року надійшла інформація Державної прикордонної служби України про перетин державного кордону України [PERSON] . 20 жовтня 2023 року до суду надійшов висновок Органу опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 25 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позбавити відповідача батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина [PERSON] . Крім цього, позивач зазначив, що про його звернення до суду з вказаним позовом якимось чином стало відомо відповідачу , так як вона телефонувала йому і просила, щоб він лише не стягував з неї аліменти. Крім того, тоді ж, за багато років вперше, вона привітала їх сина з днем народження. Але, на його думку, це було лише формальна видимість турботи, так як відповідач йому сказала, що у неї вже своє життя, своя сім`я і своя дитина. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Органу опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області, не заперечувала проти задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав та зазначила ,що наявність у відповідача батьківських прав, якими вона не користується, лише обмежує права дитини , і, на думку, представника третьої особи, батько правильно вчинив, звернувшись до суду з даним позовом. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак вказана судова повістка адресату не вручена. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. При цьому, судом здійснювався виклик відповідача шляхом розміщення відповідного оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, з опублікуванням яких особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи /а.с. 45, 57/. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленою про день та час проведення судового засідання, однак остання в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Тому судове засідання проведено у відсутність відповідача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, представника органу опіки та піклування, показання свідків ,заслухавши думку дитини, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до такого. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . ( а.с.9,15) За інформацією, наданою Топалівським старостинським округом Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області , [PERSON] та його неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] /а.с. 14/. Згідно з довідками та характеристиками Чорнянського опорного ліцею з початковою школою та гімназією Окнянської селищної ради Одеської області, станом на 19 липня 2023 року, [PERSON] , 2009 року, навчається у 8 класі . Дитина характеризується позитивно, протягом навчання в школі мати дитини жодного разу не була на батьківських зборах, не цікавилась навчанням хлопчика, не брала участі у його вихованні, контакту зі школою та вчителями не підтримує . /а.с. 16, 17, /. Згідно з довідкою ФАП, з 2014 року за медичною допомогою для дитини [PERSON] звертався лише батько [PERSON] . При відвідуванні дитини вдома був лише батько [PERSON] /а.с. 18/. Дитина [PERSON] забезпечений одягом та усім необхідним для навчання. Вдома створені всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. ( а.с.13) За інформацією, яка міститься у довідці Топалівського старостинського округу від 17 липня 2023 року , [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] ) , однак з 2014 року не проживає ,місце проживання невідоме ( а.с. 12) . Всі вищезазначені обставини підтверджуються показаннями свідків. Так , свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] . Мати вже багато років вихованням дитини не займається, його здоров`ям не цікавиться. На даний час місце знаходження матері невідоме. Батько займається вихованням хлопчика, турбується про нього, створює всі необхідні умови для його виховання та розвитку . Відповідно до ч.2 ст.171 СК України в судовому засіданні судом була вислухана думка дитини [PERSON] , 2009 року народження, який повідомив, що маму майже не пам`ятає, вона ним не цікавиться , про нього опікується батько і він не проти того, щоб його матір позбавили батьківських прав відносно нього. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області від 20 жовтня 2023 року , визнано доцільним позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з метою захисту прав дитини, так як мати дитини ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, оскільки проживає окремо від неповнолітнього сина ,його життям протягом тривалого часу не цікавилася, не брала участі у його вихованні , не піклується про стан його здоров`я та духовний розвиток, не проявляє материнської турботи, в тому числі не допомагає матеріально /а.с.39/. За інформацією, отриманою судом від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, [PERSON] , [INFO] , 27 жовтня 2021 року виїхала з території України через пункт пропуску Бачівськ. Будь-якої іншої інформації немає /а.с.37/. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування і першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Визначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, судом було встановлено, що [PERSON] ухилялася від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини , що найменше 2 роки не приїздила в Україну для зустрічі з ним. Більше того ,починаючи з 2014 року, навіть перебуваючи в Україні , не цікавилась життям, долею, здоров`ям дитини та будь-яким чином не приймала участі у його вихованні, розвитку, навчанні та становленню як особистості, матеріально не утримувала дитину та не надавала жодної допомоги у будь-якій можливій формі. У зв`язку із вищевикладеним, судом встановлено, що відповідач дійсно, в порушення ст.ст.150, 180 СК України, свідомо не виконувала своїх батьківських обов`язків, щодо утримання та виховання дитини, тобто самоусунулась від його виконання, тому у позивача на час звернення до суду були підстави для вимог про позбавлення батьківських прав. Таким чином, більше 8 років неповнолітня дитина [PERSON] - [PERSON] був позбавлений не тільки батьківської турботи та піклування, забезпечення фізичного та духовного розвитку зі сторони матері, а й необхідного для нормального психологічного розвитку спілкування із рідною йому людиною. Зазначені фактори суд розцінює як ухилення від виховання дитини саме у зв`язку з винною поведінкою матері - відповідача по справі, так як вона свідомо нехтувала своїми обов`язками. Підстави для позбавлення батьківських прав, які зазначені в ст. 164 СК України, є вичерпними, і жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Частиною 3 ст.166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, так як позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача батьківських обов`язків. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому, розмір аліментів, відповідно до ч.2 ст.182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Крім того, при стягненні аліментів за іншою процесуальною процедурою (видачі судового наказу), відповідно до ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, законодавець за аналогічними правовідносинами визначив частину заробітку платника аліментів із розрахунку на одну дитину. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, враховуючи, що позивачем за позовну вимогу немайнового характеру - про позбавлення батьківських прав - сплачений судовий збір, то з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати щодо сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. Також, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн за вимоги майнового характеру в доход держави. Доказів понесення позивачем інших судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, до суду не надано.

Outcome: approved