Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 20.07.2023 року Вознесенівська окружна прокуратура м. Запоріжжя Запорізької області, діючи в інтересах держави в особі Запорізької міської ради, звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом, який в подальшому було уточнено (а.с. 169-170), до [PERSON] , за результатами розгляду якого остаточно просить визнати відумерлою спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , а саме об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 31,89 кв.м., житловою площею 16,93 кв.м., та передати у власність Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради. Позов обґрунтовано таким. Квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належала [PERSON] - на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради 28.02.2002 на підставі розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації від 27.02.2002 №233, та зареєстрованого 18.03.2002 орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації у реєстраційній книзі 189р за № 34768. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до листа КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради від 02.03.2023 № 02.2-05/918, тіло [PERSON] рідними не затребувалось, смерть зареєстрована цією ж установою в Олександрівському районному у м. Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Дніпро) 19.05.2022 під актовим записом № 1008, тіло померлого поховано СКП «Запорізька ритуальна служба» 01.06.2022.? Інформацією Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 09.11.2022 № 04-45/3/1149 підтверджено, що на момент смерті [PERSON] з 26.08.1988 по теперішній час у квартирі за адресою: [ADDRESS] , будь-які інші особи, крім померлого, не зареєстровані. Після смерті [PERSON] , [INFO] спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину на її підставі не видавалися, що підтверджується наданою Третьою запорізькою державною нотаріальною контрою інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 15.11.2022 №70630746 та від 05.04.2023 №72046500. Крім того, відповідно до довідки зі Спадкового реєстру від 20.12.2022 №70965686, наданої Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою, заповіти (спадкові договори) від імені [PERSON] , 1962 року народження не посвідчувалися. Таким чином, до теперішнього часу жодною особою (спадкоємцем) не подано заяву про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті останнього. Вказані дані свідчать про відсутність спадкоємців після смерті [PERSON] , як за заповітом, так і за законом. Водночас, в ході здійснення моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень Вознесенівською окружною прокуратурою м. Запоріжжя встановлено, що [PERSON] після смерті [PERSON] вживалися заходи до визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що у провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа № 331/4657/2022 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2023 у справі № 331/4657/22 позовну заяву, [PERSON] визнано неподаною та повернуто позивачу. За результатами ознайомлення з матеріалами судової справи № 331/4657/22 встановлено, що на підтвердження своїх доводів щодо права власності на спірну квартиру, [PERSON] надано копію договору позики, укладеного 15.01.2020 з [PERSON] . Встановлено, що 15.01.2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого, позикодавець передав позичальникові безвідсоткову позику у сумі 350 000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю отриману суму до 15.01.2022. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору, сторони домовилися, що у разі неповернення в строк до 15 січня 2022 року позики в сумі 350 000,00 грн. до позикодавця - [PERSON] переходить право власності на квартиру, що розташована у [ADDRESS] , яка належить на праві власності позичальнику - [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 28 лютого 2002 року, виданого Жовтневою районною адміністрацією. При підписанні даного договору позичальник передає позикодавцю документи на квартиру, що розташована у [ADDRESS] . З матеріалів судової справи вбачається, що 15.01.2020 [PERSON] написана розписка, якою підтверджено, що 15.01.2020 ним отримано від [PERSON] грошові кошти в розмірі 350 000,00 грн., які він зобов`язався повернути в строк до 15.01.2020. Оскільки [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання і не повернув отриману позику до 15.01.2022, 17.01.2022 [PERSON] надіслано вимогу [PERSON] , в якій запропонував повернути отримані у борг кошти або висловити пропозицію з приводу переходу права власності на квартиру, розташовану у [ADDRESS] відповідно до умов п. 1.2 договору. Відповідно до відповіді на вимогу від 02.02.2022 встановлено, що [PERSON] повідомив про те, що не відмовляється від боргу та через відсутність коштів не заперечує проти того, щоб квартира розташована за адресою: [ADDRESS] перейшла [PERSON] в рахунок погашення боргу. Враховуючи викладене, [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом про визнання права власності на квартиру, розташовану у [ADDRESS] . в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 15.01.2020. Таким чином, звернувшись до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] заявив про свої права на вищевказану квартиру, що свідчить про наявність спору про право власності. Перед смертю померлий проживав за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), а також відомостей з Спадкового реєстру після смерті [PERSON] , відсутні спадкоємці як за заповітом, так і за законом. На момент звернення до суду із заявою, встановлений ч. 2 ст. 1277 ЦК України річний строк з часу відкриття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на праві власності, сплинув. Ураховуючи наведене, вказана квартира належить до об`єкта відумерлої спадщини, що є підставою для виконання Запорізькою міською радою обов`язку звернення до суду з відповідною вимогою. Наведені обставини свідчать про наявність правових підстави для визнання відумерлою спадщини у вигляді квартири за адресою: \~ \~ \~ \~ [ADDRESS] , належної за життя на праві власності [PERSON] , який помер [INFO] та передачі її у власність територіальної громади в особі Запорізької міської ради. Як на правові підстави заявлених вимог позивач посилається на ст.ст. 131-1, 140 Конституції України, пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування», ч.2 ст.324, ст. 327, ст. ст. 1269, 1217,1221, 1270, 1272,1277, 1283 ЦК України, ст. 56,ч. 1 , п.8 ч.2 ст. 293, ч. 6 ст. 294 ЦПК України,ст.ст.2,6,10, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». \~ \~ \~ \~20 вересня 2023 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки, вважає, що позивач невірно обрав спосіб захисту та вказав його відповідачем. Вважає, що дану категорію справ необхідно розглядати в окремому провадженні ,а не в позовному. Він є неналежним відповідачем у справі, оскільки ніяким чином не відноситься до померлого [PERSON] , не є його родичем. А тому вважає, що суд повинен закрити провадження у даній справі відносно нього. (а.с. 156-157) \~ \~ \~ \~ІІ. Заяви, клопотання учасників справи. \~ \~ \~ \~19.09.2023 року від представника відповідача адвоката Незоли Є.В. до суду надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 152). \~ \~ \~ \~20.09.2023 року від відповідача до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі (а.с. 168). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (далі суд) від 25 липня 2023 року позов заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області прийнято та по справі відкрито провадження; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження; справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. (а.с. 107-108). Ухвалою суду від 22 вересня 2023 року заяву керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах Запорізької міської ради про забезпечення позову, задоволено; накладено арешт на нерухоме майно квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку за життя належало [PERSON] , [INFO] . (а.с. 127-130) Ухвалою суду від 22 вересня 2023 року клопотання представника позивача [PERSON] задоволено; підготовче судове засідання відкладено на 25 жовтня 2023 року 11.00 годин; продовжено строк проведення підготовчого провадження до 25 жовтня 2023 року. (а.с. 160-161). Ухвалою суду від 25 жовтня 2023 року у задоволенні клопотань відповідача [PERSON] про закриття провадження по справі відмовлено; підготовче провадження по справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. (а.с. 187-188). Представник Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області прокурор Дмитренко О.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в заявах по суті справи: позовній заяві, відповіді на відзив, долучених до матеріалів справи; просить позовні вимоги задовольнити. Представник Запорізької міської ради Мірошніченко О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. (а.с. 196) Суд, заслухавши представників позивача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~IV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належала [PERSON] - на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради 28.02.2002 на підставі розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації від 27.02.2002 №233, та зареєстрованого 18.03.2002 орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації у реєстраційній книзі 189р за № 34768. Відомості щодо права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна відсутні. (а.с. 23-24) Водночас, за матеріалами, що містяться в інвентаризаційній справі на вказану квартиру, яка перебуває у володінні TOB «ЗМ БТІ», єдиним власником квартири на праві приватної власності є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 28.02.2002. (а.с. 25-27) Відповідно до інформації відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 11.11.2022 зазначено про наявність актового запису про державну реєстрацію смерті [PERSON] , [INFO] № 1008, складеного 19.05.2022 Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Дніпро), дата смерті: [INFO] . (а.с. 29-30) Відповідно до листа КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради від 02.03.2023 № 02.2-05/918, тіло [PERSON] рідними не затребувалось, смерть зареєстрована цією ж установою в Олександрівському районному у м. Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Дніпро) 19.05.2022 під актовим записом № 1008, тіло померлого поховано СКП «Запорізька ритуальна служба» 01.06.2022. (а.с. 46)? Інформацією Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 09.11.2022 № 04-45/3/1149 підтверджено, що на момент смерті [PERSON] з 26.08.1988 по теперішній час у квартирі за адресою: [ADDRESS] , будь-які інші особи, крім померлого, не зареєстровані. (а.с. 50-51) Отже, на момент смерті [PERSON] був єдиним власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 11.11.2022 актові записи про народження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, народження дітей відносно померлого [PERSON] , [INFO] не виявлено. (а.с. 47-48) Після смерті [PERSON] , [INFO] спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину на її підставі не видавалися, що підтверджується наданою Третьою запорізькою державною нотаріальною контрою інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 15.11.2022 №70630746 та від 05.04.2023 №72046500. (а.с. 34-35) Крім того, відповідно до довідки зі Спадкового реєстру від 20.12.2022 №70965686, наданої Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою, заповіти (спадкові договори) від імені [PERSON] , 1962 року народження не посвідчувалися. (а.с. 39-40) Таким чином, до теперішнього часу жодною особою (спадкоємцем) не подано заяву про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті останнього. Вказані дані свідчать про відсутність спадкоємців після смерті [PERSON] , як за заповітом, так і за законом. В суді встановлено, що у провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа № 331/4657/2022 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2023 у справі № 331/4657/22 позовну заяву, [PERSON] визнано неподаною та повернуто позивачу, у зв`язку з тим, що у визначений судом строк, позивачем не усунуто недоліки позовної заяви. За результатами ознайомлення з матеріалами судової справи № 331/4657/22 встановлено, що на підтвердження своїх доводів щодо права власності на спірну квартиру, [PERSON] надано копію договору позики, укладеного 15.01.2020 з [PERSON] (а.с. 57-58) Встановлено, що 15.01.2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого, позикодавець передав позичальникові безвідсоткову позику у сумі 350 000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю отриману суму до 15.01.2022. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору, сторони домовилися, що у разі неповернення в строк до 15 січня 2022 року позики в сумі 350 000,00 грн. до позикодавця - [PERSON] переходить право власності на квартиру, що розташована у [ADDRESS] , яка належить на праві власності позичальнику - [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 28 лютого 2002 року, виданого Жовтневою районною адміністрацією. При підписанні даного договору позичальник передає позикодавцю документи на квартиру, що розташована у [ADDRESS] . З матеріалів судової справи вбачається, що 15.01.2020 [PERSON] написана розписка, якою підтверджено, що 15.01.2020 ним отримано від [PERSON] грошові кошти в розмірі 350 000,00 грн., які він зобов`язався повернути в строк до 15.01.2020. (а.с. 59-60) Оскільки [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання і не повернув отриману позику до 15.01.2022, 17.01.2022 [PERSON] надіслано вимогу [PERSON] , в якій запропонував повернути отримані у борг кошти або висловити пропозицію з приводу переходу права власності на квартиру, розташовану у [ADDRESS] відповідно до умов п. 1.2 договору. (а.с. 66) Відповідно до відповіді на вимогу від 02.02.2022 встановлено, що [PERSON] повідомив про те, що не відмовляється від боргу та через відсутність коштів не заперечує проти того, щоб квартира розташована за адресою: [ADDRESS] перейшла [PERSON] в рахунок погашення боргу. (а.с. 67) Враховуючи викладене, [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом про визнання права власності на квартиру, розташовану у [ADDRESS] . в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 15.01.2020. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За п. 8 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою. Згідно з ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою в порядку окремого провадження є те, що під час вирішення цього питання не встановлено існування спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права. Таким чином, звернувшись до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] заявив про свої права на вищевказану квартиру, що свідчить про наявність спору про право власності. Окрім цього, повернення позовної заяви у справі № 331/4657/22 не перешкоджає [PERSON] звернутися повторно до суду із позовом щодо визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою: \~ \~ \~ \~ [ADDRESS] . За правилами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). У зазначеному випадку, часом відкриття спадщини є [INFO] , а саме день смерті [PERSON] . Згідно із статтею 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Перед смертю померлий проживав за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), а також відомостей з Спадкового реєстру після смерті [PERSON] , відсутні спадкоємці як за заповітом, так і за законом. Відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Норми статті 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Така заява подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. З цієї норми права випливає, що у разі наявності вказаних умов, на підставі рішення суду спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. До звернення з заявою про визнання спадщини відумерлою і набрання законної сили відповідним рішенням суду у територіальної громади існує законний інтерес, заснований на правових нормах, що регулюють правовідносини щодо підстав набуття і припинення права власності після смерті особи, у якої відсутні спадкоємці. Цей інтерес (законні очікування) полягає у прагненні органу місцевого самоврядування набути право власності на відумерлу спадщину. Паралельно з цим інтересом у територіальної громади існує обов`язок звернутися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою. З метою захисту цього законного інтересу законодавець передбачив положеннями ч. 5 ст. 1277 та ст. 1283 ЦК України, що спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою. Положення про перехід спадщини, визнаної судом відумерлою, у власність територіальної громади за місцем її відкриття також закріплено у нормі статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до ч. 1 ст. 10 цього Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією, цім та іншими законами. Отже, у спірних правовідносинах органом місцевого самоврядування, через який територіальною громадою безпосередньо здійснюється місцеве самоврядування, згідно з приписами ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є Запорізька міська рада. Виходячи з правової природи відумерлості спадщини, підставою для проведення державної реєстрації права власності на спадкове майно є відповідне судове рішення, прийняте після спливу встановленого законом річного строку. На момент звернення до суду із заявою, встановлений ч. 2 ст. 1277 ЦК України річний строк з часу відкриття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на праві власності, сплинув. Ураховуючи наведене, вказана квартира належить до об`єкта відумерлої спадщини, що є підставою для виконання Запорізькою міською радою обов`язку звернення до суду з відповідною вимогою. Наведені обставини свідчать про наявність правових підстави для визнання відумерлою спадщини у вигляді квартири за адресою: \~ \~ \~ \~ [ADDRESS] , належної за життя на праві власності [PERSON] , який помер [INFO] та передачі її у власність територіальної громади в особі Запорізької міської ради. Аналіз статті 1277 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що для набуття майном статусу відумерлого, по-перше, необхідна відсутність спадкоємців, за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або їх відмови від прийняття спадщини. По-друге, звернення органу місцевого самоврядування до суду з відповідною заявою після спливу одного року з часу відкриття спадщини. І по-третє, статус відумерлого майна повинен бути встановлений відповідним судовим рішення. Лише за наявності хоча б однієї з вказаних умов, відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або їх відмови від прийняття спадщини, орган місцевого самоврядування набуває права звертатися до суду та брати участь в спорах щодо спадкування. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. При встановленні наявності або відсутності порушень або загрози порушень «інтересів держави» необхідно виходити з того, що ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначає про порушення або загрозу порушення «інтересів держави», якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади (1), орган місцевого самоврядування (2) чи інший суб`єкт владних повноважень (3), до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (4). Аналіз вказаної статті Закону дає підстави дійти до висновку, що «інтереси держави» (як загальне поняття) являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителі певного населеного пункту або декількох населених пунктів). Інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади є частинами одного цілого - «інтересів держави», про які зазначено в ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади можуть збігатися повністю, частково, або навіть взагалі не пересікатися. Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування України» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. У ст. 6 Закону «Про місцеве самоврядування України» зазначено, що первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста. Згідно з ст. 10 Закону «Про місцеве самоврядування України» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до ч. З ст. 16 Закону «Про місцеве самоврядування України» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності міст. Статтею 60 Закону «Про місцеве самоврядування України» передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Таким чином, Запорізька міська рада є органом, що представляє Запорізьку міську територіальну громаду та здійснює від імені Запорізької міської територіальної громади повноваження щодо розпорядження майном комунальної власності. Право комунальної власності право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. З метою вирішення проблем із забезпечення населення житлом, а також поліпшення житлових умов використовуються, у тому числі, квартири, що перебувають у житловому фонді територіальної громади. До компетенції виконавчих органів міських рад відповідно до норм ст. 15 Житлового кодексу України належить, зокрема, здійснення управління житловим фондом місцевої ради та прийняття рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради. Так, відповідно до інформації, районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району від 18.01.2023 № 90/06-15/20.05-136 на квартирному обліку у районній адміністрації перебуває 958 громадянин, з них: правом на позачергове отримання житла користується 93 громадянина, правом на першочергове отримання житла - 342 громадянина. Проте, у зв`язку з низьким рівнем забезпеченості населення міста житлом через дефіцит квартир, які складають житловий фонд міста, додатково затверджуються програми із забезпечення житлом населення шляхом сприяння розвитку молодіжного будівництва, удосконалення механізмів придбання житла і забезпечення на цій основі подальшого розвитку системи іпотечного житлового кредитування, якими передбачено виділення бюджетних коштів. Ураховуючи наведене, спрямованість прокурора у вказаній справі направлена на захист інтересів держави, оскільки існує загроза позбавлення можливості територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради передати вказану квартиру у власність або користування громадянам, які потребують отримання житла. Звернення прокурора з вказаною позовною заявою до суду спрямовано саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання щодо права власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказана загроза порушення інтересів держави та інтересів територіальної громади міста Запоріжжя свідчить про наявність «порушень інтересів держави» у розумінні ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та наявність підстав для представництва. Отже, звернення прокурора до суду відповідає законній меті, оскільки спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо передання у власність територіальної громади майна, яке становить відумерлу спадщину. Отже, у правовідносинах, що виникли, згідно з вимогами ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Запорізька міська рада, є органом, що представляє територіальну громаду м. Запоріжжя та здійснює від її імені повноваження щодо розпорядження майном комунальної власності. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Таким чином, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлює дві альтернативні групи умов, при наявності яких, прокурор наділений правом здійснення представництва в суді законних інтересів держави. Перша група альтернативних умов - порушення або загроза порушення інтересів держави. Друга група альтернативних умов - захист цих інтересів (порушених, або щодо порушення яких існує загроза) не здійснює (1) або неналежним чином здійснює (2) орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (3). У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини «...підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси...». Тобто виходячи з принципу «належного урядування» державні органи зобов`язані діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду. Таким чином, у силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України та ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. «Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення 14 інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.? Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необгрунтованим. Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Запорізька міська рада відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» є органом, через який територіальною громадою безпосередньо здійснюється місцеве самоврядування. Таким чином, у правовідносинах що виникли, саме Запорізька міська рада є органом, уповноваженим здійснювати як захист порушених інтересів держави, так і захист порушених інтересів Запорізької міської територіальної громади, а у прокурора виникло не тільки право, але й обов`язок відреагувати на існуючий факт порушення інтересів держави у спірних правовідносинах шляхом звернення до суду з цією позовною заявою. Запорізька міська рада як орган, уповноважений здійснювати як захист порушених інтересів держави, так і захист порушених інтересів територіальної громади міста Запоріжжя, повинна була вжити заходи до визнання спадщини відумерлою, зокрема шляхом пред`явлення позовної заяви. З метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави окружною прокуратурою на адресу Запорізької міської ради скеровано лист від 03.04.2023 за № 52-103-3360 вих-23, в якому викладено виявлені підстави для визнання відумерлою спадщини у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 93-94) Разом з цим, листом департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради за № 02-07/1273 від 17.04.2023 повідомлено, що оскільки до Запорізької міської ради не надходило жодної інформації, яка давала б підстави вважати, що квартира [ADDRESS] має ознаки відумерлого майна, Запорізька міська рада не вживала заходів щодо визнання відумерлою спадщиною вищевказаної та за таких обставин не заперечує проти звернення Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя до суду із заявою про визнання зазначеного нерухомого майна відумерлою спадщиною. (а.с. 95) Окрім того, окружною прокуратурою на адресу Запорізької міської ради повторно скеровано лист від 21.06.2023 за № 52-103-6327 вих-23 з обґрунтуванням виявлених підстав для звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, яка відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] . (а.с. 96-97) Листом департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради 02-07/2403 від 30.06.2023 прокуратуру поінформовано, що станом на 29.06.2023 Запорізька міська рада не зверталася до суду з приводу визнання квартири [ADDRESS] відумерлою спадщиною. Проти звернення прокуратури в інтересах територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради з питання визнання спадщини відумерлою не заперечують. (а.с. 98) Згідно зі ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. На виконання вимог, визначених ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Вознесенівською окружною прокуратурою міста Запоріжжя попередньо, до звернення із цією заявою до суду, повідомлено Запорізьку міську раду як орган, що уповноважений представляти інтереси відповідної територіальної громади, щодо прийняття рішення про представництво інтересів держави в особі Запорізької міської ради, доказом чого є лист від 05.07.2023 № 52-103-6810 вих-23. (а.с. 103) \~ \~ \~ \~Отже, на підставі сукупності встановлених в суді обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про законність, обґрунтованість та доведеність вимог позивача - керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області, який діє в інтересах Запорізької міської рад, у зв`язку з чим позов є таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати по справі суд розподіляє за правилами статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved