Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») звернулось до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначило, що відповідачу [PERSON] на праві власності належать нежитлові приміщення 1-го поверху № ІІ-І-:ІІ-7, ІІ-4, ІІ-6а, у нежитловій будівлі літ. «А-3», об`єкт житлової нерухомості, загальна площа (кв.м.): 196,8 в житловому будинку [ADDRESS] з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює КП «ХТМ». В порушення Правил користування тепловою енергією, відповідач не уклав договір з КП «ХТМ» та отримував теплову енергію за потреби опалення за відсутності письмового договору та без оплати. Факт споживання відповідачем теплової енергії за потреби опалення приміщень підтверджуються складеними актами про підключення опалення на початку опалювальних сезонів та актами про відключення опалення наприкінці опалювальних сезонів до житлового будинку за період з жовтня 2019 року по квітень 2021 року та донарахування за жовтень листопад 2018, система опалення зазначених приміщень є невід`ємною частиною централізованої системи опалення житлового будинку, тому при подачі теплової енергії у централізовану систему опалення житлового будинку одночасно опалюються нежитлові приміщення відповідача. Позивач провів нарахування відповідачу на бездоговірне користування тепловою енергією за період з 01.10.2019 року по 30.04.2021 року та направив відповідні рахунки, які сплачені не були. Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати послуг у відповідача за період з 01.10.2019 року по 30.04.2021 рік, виникла заборгованість в сумі 82332 грн., 25 коп., яка складається із вартості спожитої теплової енергії у розмірі 72323 грн. 84 коп., 3% річних у розмірі 3079 грн., 47 коп., інфляційних витрат у розмірі 6928 грн., 94 коп. які позивач просив стягнути разом зі сплаченим судовим збором. Ухвалою суду від 21.07.2023 року вказані матеріали цивільної справи були прийняті до розгляду та призначені за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, надав суду заяву про підтримання позовним вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила, відзив на позов у встановлений судом строк не надала. Заяв, клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст.\~191\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Беручи до уваги ч. 1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод Ради Європи від 04.11.1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Частиною 1 ст.\~2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15\~ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Статтями 10, 81\~ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Частиною 1 ст.\~11\~ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до Закону України\~«Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Тобто регулювання відносин здійснюється щодо постачання теплової енергії, яка призначена для купівлі продажу. Позивач надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання згідно з положеннями Закону України "Про житлово-комунальні послуги", що регулюють відносини між виконавцем послуг (КП "ХТМ") та споживачами, які отримують ці послуги. У своїй діяльності КП «ХТМ» керуються Законом України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007. Згідно зі ст.\~25\~Закону України\~«Про теплопостачання» теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору, а також норм і правил. Відповідно до ст.\~24\~Закону України\~«Про теплопостачання» основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем та теплопостачальною організацією. Статтею 5\~Закону України\~«Про житлово\~комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч. 1 ст.\~7\~Закону України\~"Про\~житлово-комунальні\~послуги" передбачено право споживача на отримання вчасно та відповідної якості житло-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо кореспондує визначений ст.\~7\~цього Закону обов`язок споживача сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.\~9\~Закону України\~"Про\~житлово-комунальні\~послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Положеннями ч. 1 ст.\~10\~Закону України\~"Про\~житлово-комунальні\~послуги" передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі договору купівлі продажу, серія та номер: 2198, від 18.08.2018 року, відповідачка є власником нежитлові приміщення 1-ого поверху № ІІ-І-:-ІІ-7, ІІ-4», ІІ-6а у нежитловому будинку літ «А-3», об`єкт нежитлової нерухомості, загальна площа 196, 8 кв.м. (а.с.8). Судом встановлено, що відповідач договір купівлі-продажу теплової енергії за вказаною адресою, не укладала. З матеріалів справи вбачається, що КП «ХТМ» складені акти обстеження системи теплоспоживання об`єктів за адресою в [ADDRESS] , в яких зазначено, що система опалення зазначених приміщень є невід`ємною частиною централізованої системи опалення житлового будинку. Відповідачу надано припис укласти договір купівлі-продажу теплової енергії, сплатити без договірне використання теплової енергії та виконати розрахунок теплового навантаження, який відповідачем не виконаний. З долучених до матеріалів справи документів вбачається, що відповідач користувався тепловою енергією, яку подавав КП «ХТМ» у цілому в централізовану систему теплопостачання будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актами про підключення та відключення опалення в житловому будинку № 178/7196 від 29.10.2018, № 178/8430 від 10.04.2019, № 178/8939 від 29.10.2019, № 178/9569 від 09.04.2020, № 178/10343 від 02.11.2020, № 178/11179 від 12.04.2021 (а.с. 9-14). Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, позивач за кожний розрахунковий період направляв на адресу відповідача рахунки-фактури за спожиту теплову енергію, що до цього часу не сплачені. Відповідно до статті 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 4 ст.\~319\~ЦК України власність зобов`язує. Частиною 1 статті 322\~ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Матеріалами справи підтверджено, що КП «Харківські теплові мережі» надавало відповідачу зазначені вище послуги, відповідач їх одержував, отже у нього виник обов`язок сплатити ці послуги. З досліджених у судовому засіданні письмових доказів суд встановив, що відповідач належним чином не виконував обов`язок щодо повної та своєчасної оплати послуг за теплову енергію, у зв`язку з чим у останньої виникла заборгованість. Як убачається з наданого позивачем розрахунку у відповідача існує заборгованість за період з 01.10.2019 року по 30.04.2021 у розмірі 64933 грн. 89 коп. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Таким чином, відповідачу нараховано інфляційні витрати у розмірі 6928 грн. 94 коп., 3% річних у розмірі 3079 грн., 47 коп. Вказана у розрахунку позивача заборгованість відповідачем на теперішній час не погашена. Згідно ст. ст. 12,81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною 1, 3 ст.\~89\~ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з [PERSON] заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в сумі 82332 грн. 25 коп., яка утворилась за період з 01.10.2019 року по 30.04.2021 рік. Судові витрати, понесені позивачем в розмірі 2270 грн. 00 коп., документально підтверджуються квитанцією, яка міститься в матеріалах справи та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved