Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулася адвокат Статіва О.В., яка діє в інтересах позивача [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 24 березня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] була складена письмова розписка, на суму 90000,00 доларів США, відповідач частково виконував свої зобов`язання. Станом на вересень 2019 року залишився борг у сумі 60000,00 доларів США. Сторони 09.09.2019 року на залишок боргу 60 000,00 доларів США переуклали розписку. Остаточний строк повернення коштів сторони не визначили. Згідно розписки відповідач узяв кошти в доларах США і повинен повернути кошти саме у доларах США. Станом на дату подання позову офіційний курс становить 36.5686 грн./доларів США. Виходячи з офіційного курсу сума боргу в гривневому еквіваленті становить 60000,00 доларів США х 36,5686 грн. (офіційний курс НБУ на13.06.2023 року) = 2 194 116,00 грн. 05.06.2023 року на ім`я відповідача була спрямована вимога про повернення коштів. Відповідач 09.06.2023 року від отримання вимоги відмовився, що підтверджується роздруківкою з трекеру Укрпошти, відправлення було повернуто. Така поведінка відповідача свідчить про те, що він намагається уникнути виконання грошового зобов`язання. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , суму боргу за розпискою від 09 вересня 2019 року у розмірі 60000,00 доларів США, що еквівалентно 2194116.00 грн., та витрати по платі судового збору у сумі 13420,00 грн. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Статіва О.В. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 04 грудня 2023 року адвокат Статіва О.В. до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримала та не заперечувала про розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про стягнення заборгованості за розпискою підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В судовому засіданні встановлено, що 09 вересня 2019 року між [PERSON] , як позичкодавцем та [PERSON] , як позичальником було укладено договір позики грошових коштів, на підставі якого [PERSON] позичив грошові кошти у сумі 60000,00 доларів США., які [PERSON] зобов`язувався повернути з виплатою відсотків. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позичкодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення Договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або невизначеної кількості речей. На підтвердження укладення Договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобов`язань і отримання грошей у сумі 60000,00 доларів США відповідачем [PERSON] 09 вересня 2019 року власноручно складена Розписка, відповідно до якої, він взяв в борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 60000,00 доларів США. Гарантує повернення вищевказаної суми зі сплатою відсотків по ній. Суд звертає увагу, що у Розписці, яка була предметом дослідження в судовому засіданні, зазначені: сторони зобов`язання ( позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення боргу та особистий підпис позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору позики й Розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Розписка, написана власноруч відповідачем, є фактом укладання договору позики між ним та позивачем і фактом передачі йому грошових коштів. Відповідач не оскаржував договори позики з підстав неотримання ним грошових коштів. Тому приходить до обґрунтованого висновку, що цією Розпискою відповідач [PERSON] власноручно посвідчив факт передання йому позивачем грошових коштів. Таким чином, суд приходить до обґрунтованого переконання, що розписка, написана власноруч відповідачем, є фактом укладання 09 вересня 2019 року договору позики між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] і фактом передачі йому грошових коштів у сумі 60000,00 доларів США, про що зазначає сам відповідач в розписці. Також в судовому засіданні встановлено, що з моменту укладення Договору позики та прийняття кожним із них ( позивачем та відповідачем) відповідних зобов`язань і отримання відповідачем грошових коштів, а також написання Розписки, тобто з 09 вересня 2019 року відповідач не оскаржував договір позики з підстав неотримання ним грошових коштів, тому суд не вбачає правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми за договором позики. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена Розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, що передбачено ст. 1051 ЦК України. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем [PERSON] надано оригінал Розписки від 09 вересня 2019 року. Наявність у кредитора оригіналу розписки свідчить про наявності невиконаного зобов`язання. У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01 лютого 2014 року «Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13). Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до висновку, викладеного у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 18 грудня 2018 року, справа N 686/21857/16-ц, відсутність у розписці запису про зобов`язання повернути отримане ним у борг не є підставою для відмови в позові, оскільки, складаючи вказану розписку і підписуючи її, відповідач тим самим взяв на себе зобов`язання повернути кошти. Позивач зазначає, що до теперішнього часу суму позики у розмірі 60000,00 доларів США відповідач не повернув. Жодних доказів на спростування вищезазначених обставин, зокрема, доказів на підтвердження факту виконання відповідачем умов договору позики та про фактичне повернення ним суми грошових коштів, отриманих в позику від позивача, відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Оригінал боргового документу, тобто Розписка відповідача [PERSON] від 09 вересня 2013 року до суду надана позивачем, тобто знаходиться у нього на руках. «Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. Передаючи кошти особі, яка не є стороною договору позики, позичальник не скористався своїм правом на затримання виконання зобов`язання до повернення боргового документа та не звертався з такою вимогою безпосередньо до позикодавця.» Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 25 квітня 2012 року у справі N 6-24 цс 12, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Окрім того, у відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки даним договором від 09.09.2019 не встановлено строк повернення позики, то позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це (абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України), доказів виконання даного зобов`язання матеріали справи не містять, а тому суд вважає дане зобов`язання не виконаним. Так, позивачем на адресу відповідача [PERSON] 05 червня 2023 року було направлено вимоги про повернення суми боргу, однак [PERSON] від отримання вимоги відмовився, що підтверджується роздруківкою з трекеру Укрпошти, відправлення було повернуто. Таким чином, приймаючи до уваги, що сума основного боргу відповідачем не сплачена, суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, та позивач має право на стягнення з [PERSON] суми боргу у розмірі 60000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на звернення до суду, на 13 червня 2023 року, еквівалентно 2194116,00 грн. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладаєтьсґя на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.п.1,2 ч. 3, ч.8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1% відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року № 2710-ІХ, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2021 року складає 2684,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 13420,00 грн. (2684,00 грн. *5 розмірів прожиткового мінімуму ). Суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі. Тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] становить 13420,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved