Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом про стягнення із відповідачів про стягнення коштів та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 15.05.2020 року [PERSON] позичила у [PERSON] 2000 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою. [INFO] [PERSON] померла, а спадкоємцями померлої є відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] , [PERSON] неодноразово зверталась до відповідачів з вимогою погасити даний борг їхньою спадкодавці, які з початку обіцяли повернути після завершення спору у суді щодо прийняти спадщини, але в подальшому почали уникати від спілкування з позивачкою щодо повернення таких коштів. З проводу чого позивачка звернулась до нотаріуса і отримала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна(інформаційна довідка №314254442 від 04.11.2022 року), з якої вбачається, що відповідачі набули право власності на частки у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зокрема: [PERSON] стала власником 3/16 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.08.2021 року №5-724, виданого П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою; [PERSON] став власником 1/16 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.11.2021 року №5-972, виданого П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою. Зазначає, що співвідношення розміру набутих у результаті спадкування часток у праві на власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] свідчить, що розмір часток відповідачів у загальній масі успадкування після [PERSON] майна: 3/4 ( [PERSON] ) та ( [PERSON] ). . З урахуванням положень ч.1 ст.1282 ЦК України стосовно обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у розмірі, якій відповідає їхній частці у спадщині , станом на сьогодні [PERSON] повинна повернути позивачці 3/4 боргу [PERSON] (1 500 доларів США) та [PERSON] 1/4 цього боргу(500 доларів США). 04.11.2022 року до спадкоємців позивальника(відповідачів) було направлено заяву-вимогу, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніякий дій відповідачі не було виконані перед позивачем, а тому звертається до суду з даним позовом. Відтак вважає, що відповідачі прийняли спадщину у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, тому зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю. За таких обставин, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1 500(одна тисяча п`ятсот) доларів США, як боргу її спадкодавці [PERSON] за розпискою про позику грошової суми від 15.05.2020 року та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 500 (п`ятсот) доларів США, як боргу його спадкодавці [PERSON] за розпискою про позику грошової суми від 15.05.2020 року та стягнути з відповідачів понесенні позивачкою судові витрати. Ухвалою судді від 23.03.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати за участю учасників справи. Клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. 24.04.2023 року представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Кузьменко А.В.подано відзив на позовну заяву. Відзив мотивує тим, що [PERSON] достовірно знаючи про смерть позичальника [PERSON] , яка проживала разом із своїми дітьми за адресою: [ADDRESS] , не дотрималась порядку пред`явлення вимог до спадкоємців позичальника, визначених ч.2 ст.1282 ЦК України, а саме не пред`явлено будь-яких вимог до [PERSON] упродовж шестимісячного строку з дня одержання свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , яка датоване 26.08.2021 року, а тому втратила позивач таке право. Крім цього, позивач не був позбавлений права на звернення до нотаріуса з приводу отримання інформації про дати отримання спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину по спливу шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, однак таким не скористалась. Відтак посилаючись на ч.ч. 2,3 ст.1282 ЦК України позивач позбавлена права вимоги, а отже і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права, тому вимоги про стягнення із [PERSON] на користь позивача 1 500 доларів США як боргу її спадкодавці [PERSON] за розпискою про позику грошової суми від 15.05.2020 року задоволенню не підлягає, а зобов`язання за договором позики, яке підтверджується згаданою розпискою повинні бут визнанні припиненими. Просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] відмовити повністю. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовну заяву, надала аналогічні пояснення викладеним в позовній заяві та до письмових пояснень з приводу відповідачки заперечень проти позову. Просили позов задоволити повністю. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні позов заперечили повністю, надали аналогічні пояснення викладеним у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначили, що [PERSON] позичала кошти у позивачки для відповідача [PERSON] , а тому такий повинен і повернути зазначену суму коштів позивачу. Просили відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав в частині позову до нього та пояснив, що він знає, що є борг перед позивачкою за розпискою про позику грошової суми від 15.05.2020 року, тому він з врахуванням отриманої частки спадкового майна добровільно відшкодує 500 доларів США позиваці, з приводу чого йдуться між ним і позивачкою домовленості про повернення його суми боргу. Просив позов задоволити. Заслухавши пояснення сторін, представник сторін, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено, що 15.05.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 2 000 (дві тисячі) доларів США. [PERSON] на підтвердження укладення договору була видана розписка про отримання коштів від 15.05.2020 року/а.с.4/. Відтак, суд вважає доведеними факт укладення договору позики 15.05.2020 року, передачі коштів за договором та невиконання позичальником за договором позики свого обов`язку щодо повернення суми боргу, що не заперечується сторонами у справі. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписами статті 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст його умов, так і факт отримання боржником від кредитора визначеної у розписці грошової суми. Таку ж позицію мав Верховний суд у Постанові від 14.01.2019 року (справа № 466/10923/16-ц, провадження № 61-45817св1). При цьому, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. До аналогічних правових висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 16.01.2019 року у справі № 388/1354/17-ц. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «реальним (від лататинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії». Відповідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. [INFO] позичальник, [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 21.01.2021 року/а.с.28/. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином спадкоємцями після смерті [PERSON] є її діти відповідачі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №314254442 від 04.11.2022 року(а.с.5), копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.08.2021 року №5-724, виданого П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою(а.с.29) та довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки №2699 від 27.11.2023 року виданої ЛКП «Магістральне». Відповідачами у справі, як спадкоємцями позичальниці, не заперечувалися обставини наявності заборгованості спадкодавця перед позивачем, не оспорювався визначений позивачем розмір та не надано доказів на її спростування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Норми ст. 1218 ЦК України передбачають, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Тлумачення статті 1281 ЦК України свідчить, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 листопада 2017 року у справі № 926/617/17 зазначено, «що відповідно до положень статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Звідси обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 Цивільного кодексу України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Оскільки зі смертю боржника грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 Цивільного кодексу України. Стаття 1281 Цивільного кодексу України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до боргових зобов`язань. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а також припинення таких зобов`язань (подібний правовий висновок викладено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження 14-397цс19))». Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Норми ст. 1282 ЦК України застосовуються у разі додержання кредитором вимог ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право та не є строком позовної давності. Між тим, під поняттям "вимоги" суд розуміє не лише пред`явлення кредитором позову до суду, але й надіслання ним новому боржнику спадкоємцю після смерті первісного боржника письмової вимоги в довільній формі, де було би вказано про необхідність сплатити заборгованість. На виконання вимог вищезазначеної норми закону позивачем 04.11.2022 року була направлена заява-вимоги відповідачам/а.с.6-8/. Таким чином кредитором додержано положення ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, а тому цивільно-правова відповідальність відповідачів перед позивачкою є обґрунтованою. Зазначене вище свідчить про те, що позивачем були дотримані строки (преклюзивний строк), щодо пред`явлення вимоги до спадкоємців передбачені ст. 1281 ЦК України. Беручи до уваги, що спадкоємці в добровільному порядку не виконали обов`язки щодо задоволення вимог кредитора в межах вартості майна одержаного в спадщину (відповідно до положень ст.1282 ЦК України) у позивача в порядку положень ст. 16 ЦК України виникло право на звернення до суду за захистом свого порушених прав та інтересів. За змістом ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. Єдиним спадкоємцями після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] є відповідачі, які успадкували квартири померлої за адресою: [ADDRESS] , зокрема: [PERSON] стала власником 3/4 частки вказаного майна та [PERSON] став власником 1/14 частки вказаного майна. Встановлено, що відповідачі, як особи які успадкували майно не повідомили позивачку про прийняття ними спадщини і одержання свідоцтва про право на спадщину, шестимісячний строк, передбачений ст. 1281 ЦК України, для звернення позивачкою з вимогою до спадкоємців, що прийняли спадщину, на момент звернення до суду з позовною заявою фактично не розпочався. В той же час, позивачка знаючи кола спадкоємців після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та дізнавшись у приватного нотаріуса 04.11.2023 року про видачу нотаріусом відповідачам свідоцтв про право на спадщину за законом, тому звернулась до відповідачів 04.11.2022 року із вищезазначеною заявою-вимогою, яка відповідачами була проігнорована. За таких обставин, суд вважає, що строки зазначені у ст.1281 ЦПК України позивачкою не пропущено, та відповідачкою [PERSON] та її представником не довели, що позивачка пропустила строки пред`явлення вимоги до спадкоємців за договором позики, які встановлені статтею 1281 ЦК України, а тому їхні доводи є безпідставні. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. Отже, з урахуванням положень ст.1282 ЦК України стосовно обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у розмірі, якій відповідає їхній частці у спадщині, за рахунок вартості прийнятого у спадщину майна, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , тому [PERSON] повинна повернути позивачці 3/4 боргу, що становить 1 500 доларів США та [PERSON] 1/4 боргу, що становить 500 доларів США. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності задоволенні позовних вимог. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір по 536,80 гривень з кожного, що було сплачено при поданні позовної заяви.

Outcome: approved