Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

У вересні 2022 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», позивач) звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач), у якому просив суд стягнути із відповідач на його користь безпідставно виплачене страхове відшкодування у розмірі 327 031,50 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] 02.03.2021 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 737/20-Т/К/05 (далі - Договір), згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки HYUNDAI TUCSON д.н.з. [NUMBER] , його окремих складових чи додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). Вказує, 07.09.20251 в м. Києві по вул. Липківського та вул. Стадіонна сталася ДТП за участю автомобіля HYUNDAI TUCSON д.н.з. [NUMBER] та автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG та автомобіля MERCEDES-BENZ. Зазначає, що 08.09.2021 відповідач звернулася до позивача із заявою про настання події, яка має ознаки страхового випадку за Договором. Посилається, що відповідач надала позивачу наступні пояснення: 07.09.2021 водій [PERSON] керуючи автомобілем HYUNDAI TUCSON д.н.з. [NUMBER] та рухаючись прямо по вул. Липківського побачила, що їй назустріч рухається автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG та почала повертати на вул. Стадіонну не пропустивши автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, який, на її думку, рухався із перевищенням швидкості. Внаслідок цього відбулося зіткнення між автомобілями та автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG також пошкодив інший автомобіль MERCEDES-BENZ. Стверджує, що позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування згідно АВР від 19.11.2021 та рахунку від 29.10.2021наданого ТОВ «Едем-Карпейнт» по вищезгаданому страховому випадку на загальну суму 327 031,50 грн. Вказує, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.11.2021 у справі 760/24574/21 було встановлено, що під час ДТП 07.09.2021 автомобілем HYUNDAI TUCSON д.н.з. [NUMBER] керувала не водій [PERSON] , а інша невстановлена особа. При цьому, постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.07.2022 у справі № 760/30291/21 було встановлено, що застрахованим автомобілем HYUNDAI TUCSON д.н.з. [NUMBER] на дату ДТП - 07.09.2021 керував син відповідача - [PERSON] . Зазначає, що згідно умов Договору страхувальник зобов`язаний, зокрема, виконувати всі умови Договору п. 24.2.2; надати Страховику можливість провести розслідування обставин події, надати йому докладну та достовірну інформацію про подію (в тому числі таку, що є комерційною таємницею) (п. 25.1.10). Відповідно до п.28.3.3 Договору подання Страхувальником свідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку або про причини та/або обставини страхового випадку, або у разі надання Страхувальником відомостей, які не відповідають дійсності, по фактам, що стосуються страхового випадку і його причини та/або обставин є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Позивач вважає, що оскільки за наслідками ДТП судом встановлений факт перебування під час ДТП 07.09.2021 за кермом автомобіля HYUNDAI TUCSON д.н.з. [NUMBER] іншої особи, а також надання відповідачем інформації, що під час ДТП автомобілем HYUNDAI TUCSON д.н.з. [NUMBER] керувала водій [PERSON] , та у зв`язку із невиконанням відповідачем умов Договору, позивач має право на повернення сплаченого страхового відшкодування в розмірі - 327 031,50 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України. З урахуванням викладеного вище, просив суд позовні вимоги задовольнити. 16.09.2022 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. 26.09.2022 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.10.2022 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Позивачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі, відповідачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви із додатками. Відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва 12.09.2023 розгляд справи було призначено у судовому засіданні із повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. 27.10.2023 представником позивача було подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку повідомлень відповідачу та предстану відповідача за їх номерами телефону. Причини неявки у судове засідання відповідач та її представник не повідомили. Враховуючи факт належного повідомлення відповідача та представника відповідача про проведення судового засідання, не повідомлення останніми причин неявки у судове засідання, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача, представника відповідача та представника позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.03.2021 між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] 02.03.2021 було укладено Електронний договір добровільного страхування наземного транспорту № 737/20-Т/К/05, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки HYUNDAI TUCSON д.н.з. [NUMBER] , його окремих складових чи додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (6-20). 07.09.20251 в м. Києві на перехресті вул. Липківського та вул. Стадіонної сталася ДТП за участю автомобіля HYUNDAI TUCSON д.н.з. [NUMBER] , автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG та автомобіля MERCEDES-BENZ (а.с. 29-31). 08.09.2021 відповідач звернулася до позивача із заявою про настання події, яка має ознаки страхового випадку за Договором (а.с. 21). 15.09.2021 відповідач подала позивачу заяву у якій просила здійснити виплату страхового відшкодування на рахунок СТО ТОВ «Едем-Карпейнт» (а.с. 22). Відповідач [PERSON] є власником транспортного засобу HYUNDAI TUCSON д.н.з. [NUMBER] (а.с. 23). При зверненні до позивача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за Договором, відповідач надала наступні пояснення: «водій автомобіля HYUNDAI TUCSON рухалася прямо по вул. Липківскього, назустріч їй рухався автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG. Водій HYUNDAI TUCSON почала повертати на вул. Стадіонну та не пропустила автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, яке, на її домку, рухалося із з перевищенням швидкістю назустріч. Відбулося зіткнення, викликали пояснення. Після ДТП з HYUNDAI TUCSON автомобіль відкинуло на авто MERCEDES-BENZ. Протокол було складено на водія автомобіля HYUNDAI TUCSON» (а.с. 21). 07.09.2021 відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 280192 (а.с. 28). Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.11.2021 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] було закрито (а.с. 32-33). Дана постанова набрала законної сили 30.11.2021, та нею встановлено факт, що [PERSON] не керувала автомобілем HYUNDAI TUCSON 07.09.2021 під час настання ДТП. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.07.2022, яка була залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 22.08.2022, [PERSON] , [INFO] , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та звільнено його від адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 34-41). Даними судовими рішеннями було встановлено факт керування автомобілем HYUNDAI TUCSON 07.09.2021 під час настання ДТП саме [PERSON] . Тому, у заяві про настання події, що має ознаки страхового випадку за Договором від 08.09.2021 відповідач зазначила недостовірні відомості щодо фактичних обставин ДТП, а саме: приховала інформацію щодо особи яка насправді керувала застрахованим транспортним засобом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Тому, факт керування автомобілем HYUNDAI TUCSON 07.09.2021 під час настання ДТП саме [PERSON] є встановленим та доказуванню не підлягає. 16.09.2021 позивачем було складено та затверджено страховий акт № 006.02038421-1 відповідно до якого було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 322 821,30 грн. на рахунок ТОВ «Едем-Карпейнт» (а.с. 42). 01.11.2021 позивачем було складено та затверджено страховий акт № 006.02038421-2 відповідно до якого було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 4 210,20 грн. на рахунок ТОВ «Едем-Карпейнт» (а.с. 42). 17.09.2021 позивачем було перераховано на рахунок ТОВ «Едем-Карпейнт» грошові кошти у розмірі 322 821,30 грн. (а.с. 64). 02.11.2021 позивачем було перераховано на рахунок ТОВ «Едем-Карпейнт» грошові кошти у розмірі 4 210,20 грн. (а.с. 65). Таким чином, загальна сума страхового відшкодування склала 327 031,50 грн. 14.12.2021 позивачем було надіслано відповідачу вимогу про повернення страхового відшкодування, проте дана вимога виконана не була (а.с. 66). В силу вимог ст. 13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 ЦК України). Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. За змістом частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Тобто, зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виникають також у зв`язку з договірними правовідносинами, що існували раніше, як результат їх трансформації. Отже, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Так, Верховний Суд України у постанові від 04.10.2017 у справі за № 753/23725/15-ц вказав про необхідність з`ясувати, чи відбулась страхова подія, чи настав обов`язок страховика з виплати страхового відшкодування за полісом страхування. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Настання страхового випадку було встановлено судом вище та сторонами не заперечувалося. Згідно умов Договору страхувальник зобов`язаний, зокрема, виконувати всі умови Договору п. 24.2.2; надати Страховику можливість провести розслідування обставин події, надати йому докладну та достовірну інформацію про подію (в тому числі таку, що є комерційною таємницею) (п. 25.1.10). Відповідно до п.28.3.3 Договору подання Страхувальником свідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку або про причини та/або обставини страхового випадку, або у разі надання Страхувальником відомостей, які не відповідають дійсності, по фактам, що стосуються страхового випадку і його причини та/або обставин є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Після з`ясування обставин страхової події та встановлення факту надання відповідачем позивачу недостовірних даних щодо настання страхової події, позивачем було прийнято рішення про звернення до відповідача із вимогою про повернення сплаченого стразового відшкодування, тобто було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування у відповідності до 28.3.3 Договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.01.2019 року у справі №753/15556/15-ц, провадження № 14-445цс18, дійшла висновку, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Сплачені позивачем кошти не є за своєю юридичною природою коштами, що можна віднести до переліку, визначеному у приведеній вище нормі, оскільки вони стосуються відшкодування шкоди майну. Правовою підставою для виплати позивачем страхової виплати відповідачу було рішення позивача про виплату страхового відшкодування (страховий акт). При цьому, після встановлення обставин ДТП та факту надання відповідачем позивачу недостовірних даних щодо настання страхової події, позивачем було прийнято рішення про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування. Наведене свідчить про те, що відпала правова підстава отримання відповідачем страхового відшкодування, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 76, ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, враховуючи, що станом на час розгляду справи, відповідачем повернення страхового відшкодування не відбулося, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 4 905,47 грн. (а.с. 5).

Outcome: approved