Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] від імені та в інтересах якої діє [PERSON] звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони перебувають в шлюбі, котрого зареєстрували 21 червня 2013 року у Отинійській селищній раді Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №15. Під час спільного проживання у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що сімейні стосунки у сторін склалися невдало. Впродовж тривалого часу у них виникали суперечки та непорозуміння, з часом позивач та відповідач віддалилися, зовсім припинили подружні стосунки, які не підтримують вже тривалий час. Зазначає, що на сьогоднішній день шлюб існує формально і поновити нормальні подружні стосунки позивач та відповідач вже не зможуть. Примирення між сторонами не можливе та суперечить інтересам позивача та відповідача. Враховуючи наявність двох малолітніх дітей, сторони зобов?язані питання розірвання шлюбу вирішувати в судовому порядку. Хоча бажання є спільне. Крім того, сторонами було погоджено питання щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей. Так зокрема, 04.07.2023 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей (НСЕ404627). Згідно даного договору було погоджено, що визначення місця проживання дітей, порядок участі батьків у вихованні та утриманні малолітніх дочок. Місце проживання малолітньої [PERSON] , батьки визначили фактичне місце проживання Батька - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Місце проживання малолітньої [PERSON] , батьки визначили фактичне проживання Матері - [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Даний договір є нотаріально засвідчений, однак з метою уникнення в подальшому можливих спорів між сторонами, дане питання, а саме місце проживання дітей, необхідно прописати судовим рішенням. Просить, розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований виконавчим комітетом Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 15 від 21.06.2013 року; малолітню дочку сторін - [PERSON] , [INFO] , залишити на самостійному утриманні та вихованні біля батька [PERSON] , визначивши місце проживання дитини разом з батьком за адресою: [ADDRESS] ; ???малолітню дочку сторін - [PERSON] , [INFO] , залишити на самостійному утриманні та вихованні біля матері [PERSON] , визначивши місце проживання дитини разом з матір?ю за адресою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позив визнав, не заперечив щодо його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Сторони зареєстрували шлюб 21 червня 2013 року у Отинійській селищній раді Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №15, що стверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 21 червня 2013 року (а. с. 5). Сторони є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії серія [NUMBER] від 07 серпня 2014 року (а.с.10) та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії серія [NUMBER] від 17 лютого 2023 року (а.с.11) Згідно з ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст.56 СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки між сторонами немає взаєморозуміння, впродовж тривалого часу у сторін виникали суперечки та непорозуміння, що вони припинили з відповідачем подружні стосунки, які не підтримують вже тривалий час, що подальше спільне проживання і збереження сім`ї суперечить її інтересам. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем і відповідач щодо розірвання шлюбу не заперечує. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, примиритися вони не бажають, тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а збереження шлюбу є недоцільним. Щодо вимоги про визначення місця проживання дітей, то з цього приводу слід зазначити наступне. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПК України). Частиною 1 статті 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. 04 липня 2023 року між сторонами укладено договір, який посвідчено нотаріусом щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей. Відповідно до змісту договору, сторони погодили місце проживання дітей : малолітньої доньки [PERSON] , батьки визначили фактичне місце проживання Батька - відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та малолітньої доньки [PERSON] , батьки визначили фактичне місце проживання Матері - позивача [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . (а.с.12-14). Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що першочерговим критерієм визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, є спільна згода батьків (ст. 160 СК України). У випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ст. 161СК України). Крім того, відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, про що зазначено у позовній заяві, договорі щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, укладеному між сторонами. За відсутності між сторонами відповідного спору, у суду відсутні правові підставі вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи. Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) зокрема, в суді. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей не підлягають задоволенню, у зв`язку з їх безпідставністю. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 160, 161 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial