Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

28.07.2023 року Орган опіки та піклування Луцької міської ради звернувся до суду в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідачі є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] не виконують своїх батьківських обов`язків. Профілактична робота з батьками не дала позитивних результатів, вони неодноразово притягувались до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дітей. З 30.03.2023 діти перебувають у притулку для дітей Служби у справах дітей Волинської ОДА Враховуючи викладене, орган опіки та піклування Луцької міської ради просить позбавити відповідачів батьківських право відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , передати малолітніх дітей органу опіки та піклування Луцької міської ради для подальшого їх влаштування до сімейних форм виховання, а також стягнути з відповідачів аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку ( доходу) Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав. Викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував щодо позбавлення батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до листа Притулку для дітей Служби у справах дітей Волинської обласної державної адміністрації, малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , перебувають у притулку з 30.03.2023. При поступленні в заклад діти справляли враження недоглянутих, були в неохайному одязі, дуже брудні, хворіли на педикульоз. Емоційний стан дітей був спокійний, діти були голодні. За період перебування дітей в закладі мама відвідувала дітей один раз, батько два рази, у телефонному режимі батьки справами дітей не цікавились. Відповідно до подання Луцького ліцею №3 Луцької міської ради Волинської області від 30.03.2023, дирекція ліцею доводить до відома Начальника служби у справах дітей, Начальника Луцького РУП ГУНП у Волинській області, Департамент освіти Луцької міської ради про те, що учень ліцею [PERSON] систематично пропускає навчальний заклад без поважних причин, був відсутній на уроках з 02.02.2023, при виході комісії за місцем проживання дитини батьків не було вдома, на телефонні дзвінки не відповідають та на зв`язок батьки не виходять. Дирекція КЗ «Луцький навчально-реабілітаційний центр Луцької міської ради повідомляла начальника служби у справах дітей Луцької міської ради про те, що сім`я [PERSON] , учениці 4-А класу, опинилась в складних життєвих обставинах, з початку другого семестру [PERSON] була в школі лише 3 дні, з 30 січня 2023 року учениця не відвідує навчальний заклад, під час розмов батьки повідомили, що дитина хворіє, однак довідок медичних не надавали. Були здійснені рейди в сім`ю, проте двері патронажній комісії не відчинили. Просять провести профілактичну роботу щодо належного виконання батьками своїх обов`язків. Відповідно до листів Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області від 28.03.2023 та 04.07.2022 працівниками поліції було проведено перевірку та здійснено виїзд за місцем проживання сім`ї [PERSON] , та було встановлено що квартира, де проживають діти, перебуває в антисанітарному стані, умови проживання не відповідають санітарно-гігієнічним нормам, в квартирі бруд, розкиданий одяг, діти в брудному одязі, купа сміття та брудних речей розкидано на підлозі, діти не мають належного місця для сну та навчання, не створено жодних умов для нормального проживання дітей. Відповідно до інформації з Єдиного реєстру судових рішень відповідачі [PERSON] та [PERSON] неодноразово притягувались Луцьким міськрайонним судом до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання малолітніх дітей. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 21 червня 2023 року проведено обстеження умов проживання дітей за адресою [ADDRESS] , та встановлено, що умови проживання дітей незадовільні, у будинку та на прибудинковій території санітарно-гігієнічний стан не відповідає нормі , безлад, розкидані речі незасклені вікна, обдерті стіни. Для дітей немає місць для відпочинку, навчальної діяльності, старий одяг батьки викинули, нового не придбали. Відповідно до доповідної записки від 11.12.2023, працівниками служби у справах дітей Луцької міської ради було здійснено відвідування сім`ї [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] з метою обстеження умов проживання та перевірки факту можливості повернення дітей у сім`ю на виховання, біля будинку стояла [PERSON] , яка побачивши працівників служби у справах дітей, швидко зайшла в приміщення та зачинилась, на тривалий стукіт у двері та шибку вікна ніхто не відповів. Листом від 12.12.2023 адміністрація КУ «Волинський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» повідомляє, що малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зараховані до складу вихованців центру з 11.07.2023 та перебувають у центрі по даний час. За період перебування у закладі батьки [PERSON] та [PERSON] не відвідували дітей, не телефонували, не передавали подарунки, не цікавились життям та здоров`ям дітей. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В даному випадку суд дійшов переконання, що позбавлення батьківських прав відповідачів відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] відповідатиме інтересам малолітніх дітей, оскільки батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а саме тривалий час не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не створюють умов проживання для їх благополучного розвитку. Суд вважає доведеним, що змінити поведінку батьків в кращу сторону щодо створення належних умов для фізичного та духовного розвитку дітей неможливо з вини самих [PERSON] та [PERSON] . Матеріали справи свідчать про те, що після поміщення дітей до Притулку для дітей Служби у справах дітей Волинської обласної державної адміністрації, а в подальшому до КУ «Волинський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» відповідачі до органу опіки та піклування із заявами про повернення їм дітей не звертались. Будь-яких доказів про те, що відповідачі вчиняли дії, спрямовані на повернення дітей, матеріали справи не містять. Крім того, в ході розгляду справи самі відповідачі вказували, що за період перебування у закладі КУ «Волинський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», а саме з 11.07.2023 не відвідували дітей, не телефонували, не цікавились життям та здоров`ям дітей жодного разу. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таких висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 29 вересня 2021 року (справа №459/3411/18). Лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес батьків до дітей та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права спілкуватися з дітьми, бачитися з ними, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, згідно ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнені з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. З ч. 3 ст. 180 СК України вбачається, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників з ким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнені з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини. Отже, суд приходить до висновку, що з відповідачів слід стягувати аліменти у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітків (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved