Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

[PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області в інтересах [PERSON] , [INFO] , із позовною заявою до [PERSON] , [INFO] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] , адреса фактичного місця проживання: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] (далі - відповідач), третя особа: Служба у справах дітей Іркліївської сільської ради, адреса: вул. Соборності, 2, с. Іркліїв, Золотоніський район, Черкаська область, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 12 червня 2020 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, актовий запис № 03. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем та перебуває на його повному утриманні. Спільне життя у сторін не склалося, часто виникали сварки, подружжя перестало розуміти один одного, фактичні шлюбні відносини припинені у квітні 2023 року, подальше примирення неможливе. Після того як подружжя перестало проживати разом, малолітній син проживав із позивачем, потім, на деякий час, мати забрала сина до себе і не давала позивачу спілкуватися з ним. У дитини були проблеми із здоров`ям. Коли позивач знову забрав дитину до себе, то він займався його лікуванням. Крім цього, позивач зазначає про те, що [PERSON] не працевлаштована, власного житла та стабільного доходу не має, не займається вихованням дитини, проте знову вимагає, щоб позивач повернув їй дитину. В той час коли син перебуває у позивача він відвідує дитячий садок, має все необхідне. Позивач має самостійний дохід, для дитини створені всі умови для комфортного проживання, спиртними напоями не зловживає, за місцем проживання характеризується позитивно, добре відноситься до сина. За таких умов, позивач вважає, що дитині буде краще проживати разом із батьком. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на приписи сімейного законодавства, позивач звернувся до суду та просить розірвати шлюб і визначити місце проживання малолітньої дитини разом із позивачем. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26 жовтня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, які позивачем було усунуто. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. У підготовчому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. У підготовчому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Суду повідомила, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, шлюб носить формальний характер. Крім цього, відповідач, за той час коли дитини перебувала в неї, не здійснювала належного догляду за дитиною та не забезпечувала необхідні умови для проживання та розвитку сина. Натомість, позивач забезпечує сина всім необхідним, проводить його лікування, у нього належні умови для проживання та розвитку дитини. У підготовче засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, направила до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просила проводити за її відсутності. Крім цього, позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Повідомила суд, що має складне матеріальне становище, у неї відсутнє власне житло. Також, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище набуте у шлюбі - « [PERSON] ». У підготовчому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей Іркліївської сільської ради Пойда О.А. вважала за можливе позовні вимоги задовольнити. Пояснила суду, що за її відомостями сторони разом не проживають та спільного господарства не ведуть. За повідомленням відповідача, яке вона надала Службі у справах дітей Іркліївської сільської ради, у останньої відсутнє власне житло та вона не може забезпечити належних умов проживання та розвитку малолітнього сина. Представниками Служби у справах дітей Іркліївської сільської ради, з метою встановлення умов можливості проживання малолітньої дитини, було здійснено виїзди за місцем проживання матері відповідача та за теперішнім місцем проживання відповідача, проте до будинків останні допущені не були. Також, представниками Служби у справах дітей Іркліївської сільської ради було здійснено виїзд до місця проживання позивача та встановлено, що у домоволодінні останнього наявні всі необхідні умови для належного проживання та розвитку малолітнього сина. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. 12 червня 2020 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, актовий запис № 03, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12 червня 2020 року (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 жовтня 2020 року (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Аналогічна норма закріплена і в ч. 1 ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На виконання вимог ч. 1 ст. 112 СК України судом встановлені фактичні взаємини подружжя, зокрема спільне сімейне життя не склалось, шлюбно-сімейні відносини фактично припинені, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Жодних доказів щодо необхідності збереження шлюбу суду не надано та судом не встановлено, а тому надання строку на примирення не дасть позитивних результатів. Таким чином суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, враховуючи бажання відповідача, суд вважає за необхідне залишити відповідачу набуте у шлюбі прізвище - « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Так, як зазначає відповідач, в даний час вона не має власного житла та скрутне матеріальне становище, що в свою чергу приводить до висновку, що вказані обставини унеможливлюють належне проживання, забезпечення та виховання малолітньої дитини. Крім цього, рішенням Виконавчого комітету Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області «Про визначення місця проживання дитини» № 186 від 27 вересня 2023 року затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] (а.с. 5). Так, відповідно до висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] малолітня дитина проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] . В помешканні створені всі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. [PERSON] має позитивну характеристику за місцем проживання, компрометуючі матеріали на останнього відсутні. На даний час [PERSON] користується авторитетом жителів села, не схильний до шкідливих звичок, належним чином виконує батьківські обов`язки, офіційно не працевлаштований, займається веденням особистого селянського господарства та тимчасовими підробітками, оскільки дитина не досягла 3-х річного віку та часто хворіє. Син [PERSON] перебуває на його повному утриманні та вихованні з квітня 2023 року. Мати дитини [PERSON] , з її слів, з квітня 2023 року проживає окремо від сім`ї, в даний час постійного місця проживання не має, офіційно не працевлаштована. Крім цього, остання надала письмову згоду про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з батьком. Враховуючи вищевикладене, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] (а.с. 6). Враховуючи, що позивач займається вихованням малолітньої дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме розвитку як психологічному так і фізичному. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved