Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив виділити в натурі частку у спільній частковій власності у розмірі 37/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та припинити спільну часткову власність, посилаючись на те, що технічно такий виділ є можливим, у користуванні всіх співвласників знаходяться ізольовані частини такого домоволодіння, будь-які роботи по переобладнання не потрібні. Звертаючись з позовом [PERSON] зазначив, що поданню позову до суду передувало його звернення до Київської районної адміністрації Одеської міської ради щодо присвоєння нової адреси об`єкту нерухомого майна, яка повідомила про необхідність подання такої заяви всіма співвласниками, що є неможливим через смерть одного з них та триваючу процедуру оформлення документів на спадщину спадкоємцями. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.08.2023 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження. У судове засідання сторони не прибули, повідомлялися належним чином. Від представника позивача адвоката Білозор О.О. до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника позивача, із зазначенням згоди на ухвалення судом заочного рішення у справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повідомлялись судом належним чином, судова кореспонденція, що спрямовувалась на зареєстровану адресу відповідачів та за адресою місцезнаходження домоволодіння, яке є предметом спору, поверталась до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 02 лютого 2022 року у справі №752/11662/20, від 10 травня 2023 року у справі №755/17944/18, суд доходить висновку про належне повідомлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] про судовий розгляд справи. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення у цій справі. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що є власником 37/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , право власності якого було зареєстровано Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», реєстраційний номер 36352983, номер запису 2343 в книзі 78 доп -11. Іншими співвласниками цього домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] ,згідно до відомостей, які містяться в Державному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, є: - [PERSON] , яка володіє 29/100 частин домоволодіння на підставі договору дарування, серія та номер 2133, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланіною В.І., - [PERSON] , яка володіла 17/100 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія і номер 1-10860, виданого 30.10.1992 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою; - [PERSON] , яка володіла 17/100 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія і номер 3, виданого 27.02.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Абусовою Г.Р. 10.06.2019 року на підставі розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №234-01р від 02.04.2019 року та Висновку ФОП [PERSON] №014/інв від 18.03.2019 року 17/100 частин домоволодіння, які належать [PERSON] , були виділені із складу домоволодіння та проведені реєстраційні з реєстрації права власності на окремий об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 1853088651101, присвоєна адреса: [ADDRESS] . Після виділу в натурі із складу домоволодіння 17/100 частин, які належали [PERSON] , частки позивача, відповідача [PERSON] [PERSON] не змінювались. [INFO] співвласник вказаного домоволодіння [PERSON] померла, про що свідчить Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 14 березня 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Спадкоємцем за заповітом [PERSON] є [PERSON] , що звернулась з заявою про прийняття спадщини, однак станом на дату звернення до суду свідоцтво про право на спадщину за заповітом не отримала через необхідність внесення змін до розміру частки спадкодавця у домоволодінні після виділення іншого співвласника [PERSON] (сума часток співвласників не складає одиницю). Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С. листом вих.№82/01-16 від 02 серпня 2023 року повідомила [PERSON] про неможливість внесення змін до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації права власності спадкоємця [PERSON] після смерті [PERSON] та рекомендувала вирішити питання про визнання прав власності на спадщину та реєстрацію права власності на спадкове майно в судовому порядку. У відповідності до Довідки приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С. вих.№124/01-16 від 20.10.2023 року [PERSON] є спадкоємцем померлої [INFO] [PERSON] , яка за заповітом від 13 травня 2017 року заповідала [PERSON] частку у праві власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , спадкоємців, які передбачені ст. 1241 ЦК України, немає. Згідно зі\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Відповідно до ст. 1218\~ЦК України до\~складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті\~1296,\~1297 ЦК). Таким чином, [PERSON] є належним відповідачем у цій справі. 15 травня 2023 року на замовлення позивача Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЕСТІЯ» був складений Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкту нерухомого майна №048052023, у відповідності до якого за технічним показниками 37/100 частки об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є відокремленою, має окремий вихід і може бути виділена в натурі в житловий будинок з надвірними спорудами в цілому за адресою: [ADDRESS] . Київська районна адміністрація Одеської міської ради у відповідь на звернення [PERSON] щодо присвоєння нової адреси об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , повідомила про необхідність звернення з такою заявою усім співвласниками цього домоволодіння й, у разі наявності об`єктивних перешкод, звернутись за захистом своїх інтересів до суду. Зважаючи на те, що співвласник домоволодіння [PERSON] померла, а її спадкоємиця ще не отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, надати згоду всіх співвласників домоволодіння на виділення 37/100 частин домоволодіння, які належать [PERSON] , в натурі є об`єктивно неможливим. Судом встановлено, що станом на дату звернення до суду, домоволодіння під [ADDRESS] в цілому складається з житлового будинку літ.»А» загальною площею 193,0 кв.м, житловою площею 97,2 кв.м, сараю під літ «И», літньої кухні під літ. «О», гаражу під літ. «П», сараю під літ. «Р», сараю під літ. «С», підсобного під літ. «У», вбиральні літ. «Л», №2-5; 7-12 огородження, ІІ, ІІІ, ІV вимощення, I, VI - цистерна. У фактичному користуванні [PERSON] знаходиться житловий будинок літ. А»: 1-2 житлова 13.1 кв.м, 1-4 кухня 13,4 кв.м, 1-4а коридор 2,3 кв.м, 1-4б санвузол 3,4 кв.м, 1-4 в коридор 10,9 кв.м, 1-5 коридор 6.1 кв.м, 1-6 житлова кімната 11.1 кв.м, 1-7 житлова кімната 14,8 кв.м, 1-8 санвузол 6,1 кв.м, І- погріб 6,8 кв.м, житловою площею 39,0 кв.м, загальною площею 88,0 кв.м, частина мостіння ІІІ та огорожі №5,8,13 частина мостіння та огорожі, що складає 37/100 частин домоволодіння. У фактичному користуванні [PERSON] знаходилось житловий будинок літ. «А»: 3-1 житлова кімната 11,2 кв.м, 3-2 житлова кімната 11,5 кв.м, 3-3 кухня 10,3 кв.м, коридор ІІІ 5,8 кв.м, загальною площею 38,8 кв.м, у тому числі житловою площею 22,7 кв.м; сарай з погрібом «Б», сарай «И», огородження №4,10, мостіння IV, що складає 17/100 частин домоволодіння. У фактичному користування [PERSON] знаходиться житловий будинок літ «А»: 2-1 веранда 11,6 кв.м, 2-2 житлова 15,8 кв.м, 2-3 житлова 8,2 кв.м, 2-4 житлова 11,5 кв.м, 2-5 санвузол 3,6 кв.м, 2-6 кухня 8,7 кв.м, ІІ льох 6,8 кв.м, житловою площею 35,5 кв.м, загальною площею 66,2 кв.; сарай «Р», літня кухня «О», вбиральня «Л», гараж «Г», частина мостіння та огорожі, що складає 29/100 частин домоволодіння. Отже, в користуванні співвласників знаходяться ізольовані частини житлового будинку, при цьому які-небудь роботи по переобладнанню не потрібні. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, необхідно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України). Згідно з частина першою, другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Таким чином, для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка, яка залишається в іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Якщо таку вимогу висунуть усі співвласники або якщо учасників спільної часткової власності тільки двоє, настає поділ майна, що знаходиться у спільній частковій власності. Поділ спільного майна можливий за спільною згодою між усіма співвласниками, а у випадку недосягнення спільної згоди між співвласниками про поділ спільного майна, поділ цього майна відбувається за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статей11,15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Ефективність як критерій способу захисту цивільного права полягає в тому, що його реалізація призведе до відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Здебільшого такий спосіб прямо визначений спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки вищезазначеним виділом частки з майна будуть реалізовані відповідні права співвласника. У цьому разі, у відповідності до ч. 3 ст. 364 ЦК України його право спільної часткової власності припиняється. З цих підстав,

Outcome: approved