Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~ПАТ «НАСК «Оранта» (далі - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення шкоди в регресному порядку. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ним та відповідачем укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Забезпеченим транспортним засобом за цим договором є автомобіль ГАЗ 31029 (д.н.з. [NUMBER] ). 06 грудня 2018 року сталася ДТП за участі вказаного автомобіля під керуванням відповідача, який здійснив наїзд на велосипедиста. Вироком Драбівського районного суду Черкаської області встановлено, що відповідач перебував в стані алкогольного сп`яніння, та після наїзду на велосипедиста, зник з місця події. 09 вересня 2021 року до позивача надійшло повідомлення про ДТП та заява про страхове відшкодування від потерпілого. Відповідне страхування потерпілому виплачено в повному обсязі. Посилаючись на приписи законодавства позивач вважає, що сплачене страхове відшкодування підлягає до стягнення з відповідача, а тому звернувся до суду з вказаним позовом. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. \~ \~ \~ \~Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 04 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. \~ \~ \~ \~Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2023 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. \~ \~ \~ \~Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, виходячи з того, що на його думку не є доведеними факти його перебування в стані алкогольного сп`яніння та зникнення з місця ДТП, оскільки вказані відомості містяться в описовій частині вироку, а його мотивувальна частина не містить відомостей щодо встановлення будь-яких фактів, окрім обґрунтування наявності правових підстав для затвердження угоди про винуватість. Спосіб встановлення вказаних вище фактів вважає законодавчо визначеними, а саме перебування водія у стані алкогольного сп`яніння - ст. 130 КУпАП та обтяжуючою вину обставиною - ст. 286 КК України, а зникнення з місця ДТП - це склад ст. 122-4 КУпАП, тобто вони встановлюються виключно рішеннями судів. Водночас відповідач вважає, що відшкодував потерпілому шкоду завдану його здоров`ю у повному обсязі на підставі укладеного між ними договору. При цьому стверджує, що позивачем його не було повідомлено про факт звернення потерпілого за страховою виплатою/страховим відшкодуванням, що позбавило його можливості доведення безпідставності такого звернення потерпілого. \~ \~ \~ \~Представник позивача за довіреністю Гончаренко І. В. (а.с. 12) у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача Пятін Є. В., відповідно до ордера на надання правничої (правової) допомоги (а.с. 32), заперечив проти позову, просив у його задоволенні відмовити повністю. \~ \~ \~ \~Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 17 вересня 2018 року між позивачем та відповідачем укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс серії АМ № 7610023 (а.с. 4). Забезпеченим транспортним засобом за цим договором є автомобіль ГАЗ 31029 (д.н.з. [NUMBER] ). Страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю складала 200000,00 грн., за шкоду заподіяну майну 100000,00 грн., франшиза 2000,00 грн. 06 грудня 2018 року близько 18:20 відповідач перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ГАЗ 31029 (д.н.з. [NUMBER] ), який на праві приватної власності належить [PERSON] рухаючись по вул. Крупської від вул. Центральна в смт Чорнобай у напрямку до перехрестя з вул. Шевченка, в порушення вимог п.п. 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР) був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, а тому у момент виникнення перешкоди для його руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, у вигляді велосипедиста [PERSON] , який рухався з дотриманням ПДР попереду по правому краю проїзної частини вул. Крупської у попутному напрямку, вчасно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, продовжив рух прямо та скоїв наїзд на останнього, після чого з місця події зник. Вказані обставини встановлені у вироці Драбівського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2019 року у справі № 709/802/19 (а.с. 10-11). Згідно з вказаним вироком затверджено угоду про визнання винуватості від 29 травня 2019 року, відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права керувати транспортним засобом. Звільнено від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки. Цивільний позов не заявлено. 13 травня 2019 року відповідач та потерпілий [PERSON] уклали між собою договір про добровільне відшкодування збитків, завданих злочином серії ННЕ № 806758, посвідчений приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабаком О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 695 (а.с. 43-45). За умовами вказаного договору відповідач у випадку затвердження угоди про винуватість зобов`язувався сплатити потерпілому кошти в розмірі 50000,00 грн. в якості компенсації за нанесену моральну шкоду (за обставин, визначених кримінальним провадженням). Окремо від моральної шкоди сторонами погоджено порядок компенсації за витратами понесеними потерпілим під час лікування та реабілітації. На підтвердження факту розрахунку з потерпілим відповідач надав копію розписки та копії платіжних документів (а.с. 46, 47-111). \~ \~ \~ \~Водночас 09 вересня 2021 року на адресу позивача надійшли повідомлення про ДТП та заява про здійснення відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП підписані 30 червня 2021 року потерпілим [PERSON] (а.с. 5, 6). \~ \~ \~ \~Позивачем проведено розрахунок страхового відшкодування та складено страховий акт № ОЦВЗ-21-32-61001/1 від 17 листопада 2021 року на суму 77661,78 грн. (а.с. 7, 8). \~ \~ \~ \~18 листопада 2021 року відповідно до платіжної інструкції № 59267 вказану суму коштів було виплачено потерпілому [PERSON] (а.с. 9). \~ \~ \~ \~У своєму повідомленні, зареєстрованому 18 червня 2022 року за № 529, відповідач вважав регресну вимогу позивача від 07 червня 2022 року № 2390-05-20/374 безпідставною, такою, що протирічить положенням чинного законодавства України (а.с. 112). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Як вбачається з приписів ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України). Згідно зі ст. 5 Закону України «Про страхування», розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про страхування», розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Як вбачається з приписів ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком. Частиною 1 ст. 988 ЦК України, ч. 2 ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З аналізу вищевказаної норми вбачається, що регресом є право, що виникає у особи внаслідок платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика до винної особи на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з вимогами ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особо. Як вбачається з приписів ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, зокрема, якщо він після ДТП за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Так, суд критично оцінює заперечення відповідача у відзиві на позовну заяву в тій частині, що під час страхового випадку він в стані алкогольного сп`яніння не перебував, та не зникав з місця ДТП, оскільки ці відомості зазначені лише в обвинувальному акті і не доведені будь-якими доказами. При цьому вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2019 року у справі № 709/802/19, 17 вересня 2019 року набрав законної сили, і відповідачем не оскаржувався, а тому такі заперечення відповідача не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вказаний вирок має преюдиційне значення при вирішення даного спору про правові наслідки порушення відповідачем ПДР та обставини, встановлені у даному вироку не доказуються при розгляді цієї справи. Таким чином, зважаючи на викладене суд дійшов висновку що до позивача у порядку регресу перейшло право вимоги на отримання від винної особи компенсації в порядку регресу матеріальної шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого [PERSON] , внаслідок ДТП, яка мала місце 06 грудня 2018 року. На підставі викладеного, із врахуванням обставин справи, суд вважає, що позов є підставним, обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при подачі позову до суду сплачений судовий збір, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, що складає 2684,00 гривень. З огляду на викладене,

Outcome: approved