Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 26.09.2023 року розглянуто висновок служби у справах дітей щодо доцільності відібрання від матері [PERSON] дитини [PERSON] , [INFO] без позбавлення її батьківських прав у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дитини. За результатами розгляду висновку встановлено, що мати дитини неналежно виконує батьківські обов`язки, не створила належні умови та обставини для проживання дитини, її поведінка, зловживання алкогольними напоями та байдужість до стану свого здоров`я (під час виїзду до місця проживання сім`ї, встановлено, що мати потребує медичної допомоги та госпіталізації), створюють загрозу життю та здоров`ю її дитині, належним вихованням не займається, не турбується про фізичний та духовний розвиток, не забезпечує дитині належного догляду та здобуття освіти, дитина не відвідує навчання взагалі, хоча мала б навчатися уже в 2-му класі, що є порушенням її права на освіту. Зазначає, що 15.09.2023 року дитину відібрано від матері. За час перебування дитини в притулку, остання не навідувалася до доньки та не намагалася з нею зв`язатися. Вказує, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 26 вересня 2023 року позивачка не з`явилася, до служби у справах дітей від дати відібрання дитини жодного разу не з`явилася, що також свідчить ,на переконання представника позивача, про неналежне виконання нею батьківських обов`язків. Членами комісії винесено рішення рекомендувати органу опіки та піклування звернутися до суду з позовом про відібрання без позбавлення батьківських прав. У судовому засіданні представник Свалявської міської ради Полянич Т.М. вимоги позовної заяви підтримала з підстав викладених у ньому. [PERSON] щодо задоволення позову не заперечила. Заслухавши думку учасників судового провадження, дслідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. За змістом ч. 2 ст.\~170\~СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. За ст. 8 ЗУ Про охорону дитинства, батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 3 та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною у обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 03.02.2016 року, актовий запис № 23, складений, 03.02.2016 року, Відділом ДРАЦС Свалявського районного управління юстиції у Закарпатській області). Відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.15,18). Згідно повідомлення директора ЗСО №4 з поглибленим вивченням окремих предметів Свалявської міської ради від 14.09.2023 року № 144/01-28 [PERSON] , 2016 р.н. з 01.09.2023 року заняття в 1-му класі не відвідувала. Зі слів матері, дитина не приходила до школи у зв`язку з поганим самопочуттям. З 11.09.2023 року мати на зв`язок зі вчителькою практично не виходила (а.с.14). Відповідно до наказу ССД Свалявської міської ради від 15.09.2023 року № 139, [PERSON] , [INFO] взято на облік як дитину, залишену без батьківського піклування (а.с.11). Розпорядженням в.о. Свалявського міського голови від 15.09.2023 року №153, [PERSON] , [INFO] відібрано від матері [PERSON] , без позбавлення останньої батьківських прав, у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дитини та її влаштовано до [PERSON] притулку для дітей смт. Батьово (а.с.13). Згідно повідомлення завідувача притулку для дітей Закарпатської ОДА від 02.10.2023 року № 01-14/899, за період перебування [PERSON] , [INFO] у даному закладі, мати останньої до неї жодного разу не навідувалася та не цікавилася її здоров`ям. (а.с.19). Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 21.09.2023 року, обстеження за адресою [ADDRESS] , провести не вдалося за можливе, так як вдома нікого не було. Донька [PERSON] [PERSON] , 2016 року перебуває в притулку для дітей, а син [PERSON] в місцях позбавлення волі. Визначено - доцільно винести питання про відібрання від матері [PERSON] дитини [PERSON] без позбавлення її батьківських прав строком на 1 рік (а.с.29). Як убачається з Акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , 2016 р.н. від 15.09.2023 року дитина має зовнішні ознаки недогляду. Наявні ознаки незабезпечення дитини належним харчуванням, необхідною медичною допомогою, одягом, який відповідає віку та сезону. Помешкання в якому проживає дитина, не пристосоване для її проживання, так як перебуває в антисанітарному стані. Встановлено, що необхідно відібрати дитину від матері та доставити її до притулку (а.с.20-28). Відповідно до повідомлення начальника ВП № 1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області від 21.09.2023 року №8028/106/26-2 За неналежне виконання своїх батьківських обов`язків, щодо своєї неповнолітньої доньки, щодо [PERSON] адмінматеріали за ч. 1 ст. 184 КУПАП та направлено о Свалявського районного суду (а.с. 8). Правовою підставою для відібрання від відповідачки дитини є висновок Свалявської міської ради від 02.10.2023 року № 02-14/3718 про доцільність відібрання від матері [PERSON] , [INFO] дитини [PERSON] , [INFO] без позбавлення батьківських прав. На засідання [PERSON] не з`явилася (а.с. 6-7). Відповідно до вимог ст.\~11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. При цьому суд зауважує, що відібрання дітей у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом. Згідно з вимогами ч.3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. З наявних у справі письмових доказів, суд вважає доведеним той факт, що відповідачка належним вихованням дитини не займається, не повною мірою турбується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує дитині належного догляду, тому суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли.

Outcome: approved