Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси звернулися: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з позовними вимогами до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання дійсним договору №104/97 купівлі-продажу нерухомого майна від 06.03.1997 року. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що на теперішній час через невідповідність договору №104/97 від 06.03.1997р. вимогам діючого законодавства, позивачі позбавлені можливості оформити спадщину після смерті матері. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 січня 2023 року (суддя Кузьміна О.І.) відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11.05.2023 року (суддя Кузьміна О.І.) задоволено клопотання позивачів про витребування доказів. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2023 року (суддя Кузьміна О.І.) підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду (а.с.56). Згідно рішення Вищої Ради Правосуддя від 26.09.2023 № 918/0/15-23 «Про дострокове закінчення відрядження судді Херсонського міського суду Херсонської області [PERSON] до Суворовського районного суду міста Одеси» - достроково закінчено відрядження судді Херсонського міського суду Херсонської області [PERSON] до Суворовського районного суду міста Одеси з 10 жовтня 2023 року. Згідно ч. 7 ст. 33 ЦПК України, невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом. Відповідно до положення ч. 11 ст. 33 ЦПК України, справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом. При повторному автоматизованому розподілі, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~12\~жовтня 2023\~року цивільну\~справу прийнято до розгляду, призначено судове засідання. В судове засідання позивачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не з`явились, звернулись на адресу суду з заявами щодо розгляду справи за їх відсутності, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с.172). Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до суду також не з`явились, відповідачі про час та місце слухання справи повідомлені (а.с.167), про причини не явки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву або думки щодо заявлених позовних вимог не вислови. Третя особа: [PERSON] до суду також не з`явилась, третя особа про час та місце слухання справи повідомлялась, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.170-171). Таким чином, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, позивачі звернулись на адресу суду зі спільною заявою про слухання справи за їх відсутності, в якій зазначили про підтримку позовних вимог, відповідачі та третя особа про слухання справи повідомлялись, не з`явились, підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, не встановлено. Ухвалою суду від 30 листопада 2023 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.3 ст. 211 ЦПК України). Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного. Звертаючись до суду з позовом про визнання дійсним договору №104/97 купівлі-продажу нерухомого майна від 06.03.1997 року позивачі зазначили, що [PERSON] , яка за даним договором купила квартиру, померла, позивачі є доньками померлої звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, однак, отримати свідоцтво про право на спадщину не мають змоги, оскільки договір купівлі-продажу не відповідає умовам діючого законодавства, з підстав того, що зазначений договір не було посвідчено нотаріально, та така можливість втрачена. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 104/97 укладеного на Одеській Новій Біржі [PERSON] , [PERSON] , діюча від імені та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] , 1985 року народження, [PERSON] діюча зі згоди матері [PERSON] на підставі розпорядження виконавчого комітету Суворовської районної адміністрації Одеського міської ради народних депутатів продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (а.с.18-19). Відповідно до відмітки на звороті договору купівлі-продажу № 104/97 від 06.03.1997 року право власності на зазначену квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.1997 року в КП «ОМБТІ та РОН» за реєстровим номером 198пр стр135 реєстр 344. Реєстрацію проведено 07.03.1997 року (а.с.19 зв.). Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований на Одеській Новій біржі відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу». Позивачі зазначають, що їх мати, [PERSON] якій на підставі договору купівлі-продажу належала зазначена вище квартира [INFO] померла. Судом згідно копії свідоцтва про смерть встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис № 7377 (а.с.97 зв.). Також судом встановлено, що позивачі у справі зареєстровані за адресою квартира [ADDRESS] , що свідчить про те, що сторонами договору були виконані істотні умови договору, а саме, що відповідачі знялись з реєстрації за адресою проживання, продажу квартири. Судом досліджується копія спадкової справи заведеної до майна померлої [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно спадкової справи, позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері. В матеріалах спадкової справи також міститься лист відповідь КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР щодо підтвердження реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , за фізичною особою [PERSON] реєстраційний номер зроблено 07.03.1997 року за реєстровим номером 344 у реєстровій книзі 198пр сторінка 135. (а.с. 95-124). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] за життя належала спірна квартира, позивачі зареєстровані в дані квартирі. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме позивачів у справі, та того, що відповідачі за вказаною адресою зняті з реєстраційного обліку, та прослухання справи були повідомлені за адресою місця реєстрації. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1997 році. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. Оскільки, судом встановлено, що [PERSON] придбала квартиру у свою власність у відповідачів, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі продажу, а відповідачі в свою чергу виконали зобов`язання по передачі квартири позивачу, виїхали з житлового приміщення та знялись з реєстраційного обліку за вказаною адресою. У зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлений факт ухилення сторін від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову.

Outcome: approved