Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

В вересні 2023 року [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до ТОВ «Рембуд-транс» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в обґрунтування якого вказав, що позивач працював на посаді водія автотранспортних засобів у ТОВ «Рембуд-транс», згідно наказу № 161 від 30.08.2023р. його було звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП України - за прогули без поважних причин. Із вказаним звільненням не погоджується, оскільки згідно Подорожнього листа № 9, 30 серпня 2023р. позивач вийшов на маршрут № 23 до якого був допущений механіком та лікарем підприємства. При звільненні позивача не дотримано процедуру звільнення за дисциплінарне стягнення, а саме, не з`ясовано причину відсутності позивача на роботі, факт відсутності позивача не був належним чином зафіксований, не витребувано пояснення позивача щодо причин відсутності на роботі, не проведено службове розслідування щодо причин відсутності працівника на роботі, не отримано згоду профспілкової організації на звільнення, у зв`язку з чим просить скасувати наказ № 161 від 30.08.2023 про звільнення [PERSON] та поновити його на посаді водія транспортних засобів ТОВ «Рембуд-транс», стягнути з ТОВ «Рембуд-транс» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.08.2023 до дня поновлення на роботі, зобов`язати ТОВ «Рембуд-транс» видалити запис в трудовій книжці про звільнення з роботи за прогули без поважних причин. 02.10.2023\~представник відповідача\~ТОВ «Рембуд-транс»\~подав відзив\~на позов,\~де зазначив,\~що ТОВ\~«Рембуд-транс»\~приватної форми\~власності надає\~послуги з\~перевезення пасажирів\~автобусами на\~міських автобусних\~маршрутах в\~м.\~Хмельницькому.\~Підприємство працює\~на ринку\~пасажирських перевезень\~з 18.01.2012\~року згідно\~Ліцензії Міністерства\~транспорту та\~зв`язку серія\~AB\~№ 610200.\~Відповідно до\~договорів з\~виконавчим комітетом\~Хмельницької міської\~ради ТОВ\~«Рембуд-транс»\~здійснює перевезення\~пасажирів 105\~транспортними засобами\~на 11\~міських автобусних\~маршрутах.\~Відповідно до\~Наказу ТОВ\~«Рембуд-транс»\~№110\~від 17.07.2023\~року [PERSON] з\~18\~липня 2023\~року прийнятий\~на роботу\~на посаду\~водія автотранспортних\~засобів. Всі транспортні\~засоби підприємства\~ТОВ «Рембуд-транс»\~обладнані GPS\~трекерами та\~під`єднані системи\~ [PERSON] \~за допомогою\~яких відслідковується\~рух транспортних\~засобів.\~Відповідно до\~даних GPS\~трекера який\~знаходиться в\~транспортному засобі\~яким керував\~ [PERSON] ,\~ [INFO] [PERSON] ,\~в 12:18\~год.\~самовільно залишив\~транспортний засіб\~на якому\~здійснював перевезення\~пасажирів по\~міському автобусному\~маршруті,\~а відповідно\~і робоче\~місце та\~був відсутній\~на території\~підприємства,\~про що\~складено відповідний\~акт. 01\~вересня 2023\~року комісія\~в складі\~заступника директора\~з забезпечення\~охорони та\~господарської діяльності,\~юриста та\~механіка підприємства TOB\~«Рембуд-транс»\~з метою\~з`ясування причини\~відсутності [PERSON] на\~робочому місці\~30,\~31\~серпня та\~01\~вересня 2023\~року,\~відвідали місце\~проживання [PERSON] за\~адресою,\~яка вказана\~в заяві\~про прийняття\~на роботу\~та особовій\~картці -\~ [ADDRESS] .\~За зазначеною\~адресою [PERSON] не\~перебував.\~За вказаною\~адресою знаходиться\~багатоповерховий будинок\~з 4\~під`їздами.\~За результатами\~вище вказаною\~комісією складено\~Акт від\~01\~вересня 2023\~року про\~відвідування [PERSON] вдома\~та його\~відсутності за\~адресою проживання. 04\~вересня 2023\~року комісією\~в складі\~заступника директора\~з безпеки\~дорожнього руху\~та пасажирських\~перевезень,\~заступника директора\~з забезпечення\~охорони та\~господарської діяльності\~та юриста\~підприємства ТОВ\~«Рембуд-транс»\~складено акт\~про відсутність\~на робочому\~місці та\~на території\~підприємства [PERSON] з\~31\~серпня 2023\~р.\~по 04\~вересня 2023\~р. На території\~підприємства ТОВ\~«Рембуд-транс»\~ [PERSON] \~з`явився 04\~вересня 2023\~року.\~Надав пояснення\~про відсутність\~на робочому\~місці посилаючись\~на те,\~що вимушений\~був відпочивати.\~Отже,\~водій автотранспортних\~засобів не\~надав належних\~доказів,\~що його\~відсутність на\~робочому місці\~та території\~підприємства була\~поважною. За результатами\~відсутності [PERSON] на\~робочому місці\~з 30.08.2023\~року,\~враховуючи надані\~ним пояснення\~прийнято рішення\~про звільнення\~ [PERSON] \~з роботи\~з посади\~водія автотранспортних\~засобів на\~підставі п.4\~ст.40\~КЗпП України\~-\~за прогули\~без поважних\~причин.\~Видано Наказ\~№161\~від 04.09.2023\~р.\~«Про припинення\~трудового договору\~(контракту)».\~Відповідно до\~п.\~2.27\~Інструкції про\~порядок ведення\~трудових книжок\~працівників затвердженої\~Наказом Міністерства\~праці України,\~Міністерства юстиції\~України та\~Міністерства соціального\~захисту населення\~України №\~58\~від 29.07.93\~р.\~зроблено запис\~в трудовій\~книжці. Водій автотранспортних\~засобів [PERSON] з\~текстом Наказу\~«Про припинення\~трудового договору\~(контракту)»\~№ 161\~від 04.09.2023\~р.\~ознайомлений в\~присутності заступника\~директора з\~безпеки дорожнього\~руху та\~пасажирських перевезень,\~заступника директора\~з забезпечення\~охорони та\~господарської діяльності\~і юриста\~ТОВ «Рембуд-\~транс»,\~екземпляр наказу\~отримав,\~від підпису\~в наказі\~відмовився,\~при цьому\~отримав свою\~трудову книжку,\~що підтверджується\~підписом в\~Книзі обліку\~руху трудових\~книжок і\~вкладишів для\~них. Підприємство дотрималось\~процедури звільнення\~за прогул,\~яка передбачає\~врахування не\~лише загальних\~правил звільнення\~працівників (ч.1\~ст.\~47,\~ст.\~116\~КЗпПУ),\~але й\~порядку звільнення\~працівників з\~ініціативи роботодавця\~(ч.3\~ст.\~40,\~ст.\~43\~КЗпПУ),\~а також\~строків застосування,\~правил та\~порядку накладання\~і оголошення\~дисциплінарних стягнень\~(ст.ст.\~147-149\~КЗпПУ). TOB «Рембуд-транс» до первинної профспілкової організації не належить, просить в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в сукупності докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. [PERSON] згідно наказу від 17.07.2023 № 110, прийнятий на роботу з 18.07.2023 на посаду водія автотранспортних засобів ТОВ «Рембуд- транс», з посадовим окладом 6800грн. 30.08.2023\~комісія TOB\~«Рембуд-транс»\~в складі\~заступника директора\~з безпеки\~дорожнього руху\~та пасажирських\~перевезень,\~механіка,\~начальника ремонтно-транспортної\~бази склали\~акт про\~те,\~що [PERSON] ,\~самовільно,\~без відповідного\~дозволу \~залишив 30.08.2023\~після 12:18\~год.\~робоче місце\~і був\~відсутній на\~території підприємства. 01\~вересня 2023\~року комісією\~в складі\~заступника директора\~з забезпечення\~охорони та\~господарської діяльності,\~юриста та\~механіка підприємства TOB «Рембуд-транс» складено акт про те, що о 10.25год. відвідали вдома (за вказаним місцем проживання в заяві про прийняття на роботі [ADDRESS] ) водія автотранспортних засобів [PERSON] з метою з`ясування причин відсутності на робочому місці з 30.08.2023, у вказаний час [PERSON] за зазначеною адресою не перебував. [PERSON] 04.09.2023 надав пояснення, на ім`я директора TOB «Рембуд-транс», де зазначив, що був відсутній на роботі, оскільки працював безперервно 10 днів, після чого безперервно 5 днів, а тому вимушений був відпочити, оскільки через втому ледь не скоїв дорожньо-транспортну пригоду. Згідно наказу №161 від 04.09.2023 р. «Про припинення трудового договору (контракту)», [PERSON] звільнено 30.08.2023 з посади водія автотранспортних засобів на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП, за прогули без поважних причин. 04.09.2023 складено акт про те, що водій автотранспортних засобів [PERSON] відмовився від підпису в наказі від 04.09.2023 № 161, з наказом ознайомився, примірник наказу отримав. Згідно п. 5.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку TOB «Рембуд-транс», затверджених протоколом зборів трудового колективу від 27.12.2018 № 1, на підприємстві встановлено режим роботи : кількість робочих днів на тиждень 5, вихідні дні субота, неділя, тривалість робочого дня 8 годин, понеділок четвер: початок роботи о 8 год., закінчення роботи о 17 год. 15 хв., п`ятниця : початок роботи о 8 год., закінчення роботи о 16 год. 00 хв., обідня перерва : 1 година ( з 12.00 год. до 13.00 год.). Працівникам, зайнятим позмінною роботою : механікам, медичним працівникам по проведенню передрейсових та післярейсових оглядів водіїв, охоронникам та ін. встановлено помісячний сумарний облік робочого часу з обов`язковим складанням графіків змінності. Час початку роботи, перерви і закінчення може бути змінено відповідно до діючого режиму роботи. Згідно ст. 50 КЗпП нормальна тривалість робочого часу для всіх працівників підприємства не може перевищувати 40 год. на тиждень. Можливий особливий графік роботи деяких підрозділів та окремих працівників в межах даного обмеження, що встановлюється директором підприємства за погодженням з працівниками. Згідно витягу з табелю обліку використання робочого часу ТОВ «Рембуд-транс» за серпень 2023 року, [PERSON] відпрацював 339 год., з 109 год. надурочно, в табелі відображено 30.08.2023 як робочий день та відпрацьовано 7 год., 31.08.2023 відображено як прогул. 04.09.2023 [PERSON] звернувся до Центрально-Західного управління міжрегіонального управління Державної служби з питань праці із заявою в якій вказав на незаконне звільнення за прогул, недотримання графіку робочого часу та вимоги сплати штрафів. Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці складено акт № ЦЗ/ХМ/24654/073 від 27.09.2023, де зокрема встановлено, що роботодавцем не надано достатніх доказів аби вважати що звільнення [PERSON] за п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, таким, що відбулося із дотриманням чинного законодавства. 29.09.2023 Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці видано припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю № ЦЗ/ХМ/24654/073/П, яким зобов`язано директора ТОВ «Рембуд-транс» забезпечити додержання норм законодавства про працю. 27.09.2023 головним державним інспектором відділу з питань праці Управління інспекційної діяльності у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці складено протокол про адміністративне правопорушення відносно директора ТОВ «Рембуд-транс» [PERSON] . Постановою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.11.2023 справа № 686/26586/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 44 КУпАП. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівник зобов`язаний працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Прогул, під яким розуміється відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, за своєю правовою природою є порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком), під яким варто розуміти невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Частиною першою статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Частинами першою, третьою статті 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Звільнення за вчинення прогулу є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. За змістом положень статей 147-1, 149 КЗпП України, статті 81 ЦПК України у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Крім того, пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді справ щодо притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Порушення трудової дисципліни - це невиконання або виконання на неналежному рівні працівником покладених на нього трудових обов`язків. У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Роботодавець має право вимагати від працівника виконання лише тих трудових обов`язків, які обумовлені між ними, і застосовувати дисциплінарну відповідальність за вчинення працівником проступку, тобто не просто за виявлення факту порушення трудової дисципліни, а за наявності встановленої особи працівника, яка порушила трудові обов`язки, її вини, характеру порушення трудової дисципліни, шкідливих наслідків виявленого правопорушення, встановлення причинного зв`язку між правопорушенням та шкідливими наслідками. Під вчиненням дисциплінарного проступку мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником з його вини обов`язків, покладених на нього законодавством, колективним договором, трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо за ці діяння не передбачається кримінальна відповідальність. Разом з тим при винесенні оскаржуваного наказу відповідач не дотримався правил та порядку застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, не враховано тяжкість вчиненого проступку, не зазначено чи була заподіяна шкода, обставини за яких вчинено проступок, попередня робота працівника. Так, в наказі №161 від 04.09.2023 р. «Про припинення трудового договору (контракту)» роботодавець вказав підставу для звільнення акт від 30.08.2023, в якому зазначено, що [PERSON] , самовільно, без відповідного дозволу залишив 30.08.2023 після 12:18 год. робоче місце і був відсутній на території підприємства, при цьому не зазначено, період часу, протягом якого позивач був відсутній. Акт від 01.09.2023 складений проте, що [PERSON] був відсутній за місцем проживання, що не може бути доказом відсутності позивача на роботі. Акт від 04.09.2023 складений про те що [PERSON] відмовився від підпису на наказі про звільнення. Крім цього,\~ наказ\~ТОВ «Рембуд-транс»\~ №161\~від 04.09.2023\~р.\~«Про припинення\~трудового договору\~(контракту)»\~виданий 04.09.2023,\~а дата\~звільнення зазначена\~«30.08.2023»,\~що суперечить\~нормам трудового\~законодавства,\~зокрема, відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~47\~КЗпП Украни\~роботодавець зобов`язаний\~у день\~звільнення видати\~працівникові копію\~наказу (розпорядження)\~про звільнення,\~письмове повідомлення\~про нараховані\~та виплачені\~йому суми\~при звільненні\~(стаття\~116)\~та провести\~з ним\~розрахунок у\~строки,\~визначені статтею\~116\~цього Кодексу,\~а також\~на вимогу\~працівника внести\~належні записи\~про звільнення\~до трудової\~книжки,\~що зберігається\~у працівника,\~ст.\~116\~КЗпП \~України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, таким чином дата звільнення за прогул не може бути раніше дати наказу про звільнення, адже лише на підставі наказу можна зробити запис до трудової книжки. Надані представником відповідача адвокатом Бейликом А.Б. додаткові пояснення від 27.11.2023 та долучені акти про відсутність [PERSON] на робочому місці за 30.08.2023, 31.08.2023, 01.09.2023, 02.09.2023, 03.09.2023, 04.09.2023 суд оцінює критично, оскільки посилання на вказані акти відсутнє в наказі №161 від 04.09.2023 р., крім цього, акти за 31.08.2023, 01.09.2023, 02.09.2023, 03.09.2023, 04.09.2023 на мають правового значення, оскільки роботодавець в наказі зазначив дату звільнення «30.08.2023», про що внесено запис до трудової книжки позивача. Враховуючи вищевикладене притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулося з порушенням норм трудового законодавства України, у зв`язку з чим наказ від 04 вересня 2023 року № 161 «Про звільнення водія автотранспортних засобів [PERSON] » підлягає скасуванню. Частинами першою та другою статті 235 КЗпП України встановлено, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком № 100. Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на два сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Оскільки [PERSON] пропрацював менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. За довідкою про одержані доходи та утримані податки, виданою ТОВ «Рембуд-транс», нарахована заробітна плата [PERSON] за роботу на посаді водія за липень, серпень складала 10037,89 грн. (3237,98+6800), а з урахуванням 32 робочих днів у зазначений період, середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 313,68 грн. Враховуючи вищенаведені докази, надані відповідачем, виходячи з положень статті 235 КЗпП України та Порядку № 100, оскільки виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 серпня 2023 року по дату ухвалення рішення суду про поновлення позивача на роботі (29 листопада 2023 року) в сумі 20\~389,46 грн. (313,68 грн. х 65 днів). Щодо вимоги про зобов`язання видалити запис в трудовій книжці про звільнення з роботи за прогулу без поважних причин, то слід зазначити, порядок заповнення трудової книжки чітко врегульовано, зокрема, відповідно до п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом у разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним" звільнений... і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається "Дублікат" трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) \~ \~ \~ \~на професійну правничу допомогу; Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Представництво позивача здійснювала адвокат Вітязь О.П. на підставі ордеру серія ВХ № 1055779 від 25.10.2023, виданого на підставі договору про надання правової допомоги від 17.10.2023, відповідно до умов якого адвокат здійснює представництво в суді., а Гулієв А.Р. зобов`язався оплатити надання правової допомоги. Згідно акту виконаних робіт від 27.11.2023, гонорар адвоката за надану правничу допомогу складає 8500 грн., як слідує з акту виконаних робіт, послуги, які надавалися адвокатом складаються з проведення консультації, підготовки адвокатських запитів, клопотань про доручення доказів, участі у судових засіданнях. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 по справі № 922/1964/21 сформульовано правовий висновок : «…суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони». Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 8500грн. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивач звільнений від сплати судового збору, а тому відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2\~147 грн. 20 коп. (1073,60 грн. з немайнової вимоги та 1073,60 грн. з майнової вимоги).

Outcome: approved