Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він 03.10.2015 зареєстрував із відповідачкою шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції м. Києві, про в цей же день було зроблено актовий запис за №3147. Від спільного шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони проживають окремо, а шлюб існує лише формально. \~ \~ \~ \~Подружнє життя з відповідачкою не склалося та збереження сім`ї стали неможливим, а тому позивач дійшов висновку про розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~На даний час з відповідачкою вони не спілкуються. Добровільно розірвати шлюб неможливо у зв`язку із відносинами, які сталися між ними. В органах реєстрації актів цивільного стану неможливо розірвати шлюб, оскільки в них від шлюбу є неповнолітня дитина. \~ \~ \~ \~Після фактичного припинення шлюбних відносин сторони проживають окремо, а спільна донька залишилася проживати з позивачем та перебуває на повному утримання позивача. Відповідачка не цікавиться життям та вихованням доньки. \~ \~ \~ \~У зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом та просить їхній з відповідачкою шлюб розірвати, встановити факт самостійного виховання та утримання доньки батьком та про визначення місця проживання малолітньої доньки з батьком. \~ \~ \~ \~Представник позивача - адвокат Примакова В.В. в судовому засіданні позов підтримала, просить його задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, в сдуове засідання не з`явилася, однак надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення. \~ \~ \~ \~Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні повідомили, що добре знайомі із позивачем, відповідачкою та їхньої малолітньої донькою, підтверджують той факт, що малолітня дитини проживає разом із батьком, а матір не з`являлася в місці проживання батька із донькою більше одного року, позивач самостійно виховує та утримує доньку. Згідно ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.10.2015 між сторонами був зареєстрований шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції м. Києві, про в цей же день було зроблено актовий запис за №3147, що підтверджується свідоцтвом по шлюб Серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу у них [INFO] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] . На даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони проживають окремо, а шлюб існує лише формально. Відповідно до рішення виконавчого комітету Немирівської міської ради Вінницької області №1930 від 20.06.2023 "Про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] " вирішено визначити місце проживання маллітньої дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] , так як батьки проживають окремо. Так, у відповідності до положень ч. 2 ст.104, ч. 3 ст.105, ч. 1 ст.110 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Позовні вимоги про встановлення факту самостійного виховання батьком малолітньої доньки та визначення місця проживання дитини з батьком, визнаються відповідачем та доведені матеріалами позову та показами свідків. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, зокрема те, що малолітня донька проживає разом із батьком, а відповідачка (мати) проживає окремо від дітей та визнає позов, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення місця проживання малолітніх дітей разом із батьком, що відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до ст.ст. 13, 141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved