Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

Адвокат Глущенко Олександр Сергійович, який діє в інтересах позивача [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) про стягнення індексу інфляції та 3%-річних на суму невиконаного грошового зобов`язання. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] 11.08.2020 року о 09 год. 24 хв. в м. Черкаси по бульвару Шевченка, керуючи автомобілем Форд Фьюжн д.н.. [NUMBER] , виїхав на регульоване перехрестя з вул. Митницька на заборонений (червоний) сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем Мітсубіші Оутлендер д.н.з. [NUMBER] (власник [PERSON] ) під керуванням водія [PERSON] , який рухався по вул. Митницька на зелений сигнал світлофора, чим порушив п. 2.3б, 8.7. ПДР України. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.08.2020 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Постанова Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.08.2020 року вступила в законну силу 01.09.2020 року, з 01.09.2023 року у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду. 05 червня 2023 року Придніпровським районним судом м. Черкаси по цивільній справі № 711/2619/21 було ухвалено рішення за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо -транспотрної пригоди. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.06.2023 року ухвалено позовні вимоги представника [PERSON] -адвоката Глущенка Олександра Сергійовича до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовилити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду у розмірі різниці між вартістю ремонту автомобіля Мітсубіші Оутлендер, д.н.з. [NUMBER] з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнту фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, що має бути виплачене страховико у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, у розмірі 65322,48 грн. та 15543,58 грн. судових витрат, а всього 80866,06 грн. Вказує, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.06.2023 року має преюдиційне значення для розгляду справи, оскільки, даним рішенням визначено суму матеріальної шкоди, яка є невиконаним борговим зобов`язанням. Вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму інфляційного збільшення боргу в сумі 65322,48 грн. та 3% річних від простроченої суми за період з 01.09.2020 по 28.08.2023 року: суму інфляційного збільшення в розмірі 32803,60 грн.; три проценти річних від простроченої суми 5858,00 грн. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, суму інфляційного збільшення боргу та три проценти річних від простроченої суми в період з 01.09.2020 року по 28.08.2023 року, що складає 38661,60 грн., з яких: інфляційні збитки від простроченої суми боргу становлять 32803,60 грн. та 3% річних становлять 5858,00 грн. та стягнути судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 1073,60 грн. та витрат на правничу допомогу в орієнтовному розмірі 8000 грн. 30 серпня 2023 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання (з викликом сторін). 15 вересня 2023 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 03 жовтня 2023 року через канцелярію суду від адвоката Глущенко Олександра Сергійовича, який діє в інтересах позивача [PERSON] , надійшла відповідь на Відзив, в якій зазначено, що деліктні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли 11.08.2020 року(дата скоєння відповідачем ДТП), 01.09.2020 рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.08.2020 було встановлено усі необхідні елементи деліктних зобов`язань і саме з цього часу у відповідача виникли грошові зобов`язання перед позивачем, до яких необхідно застосовувати положення ст. 625 ЦК України. Адвокат Глущенко Олександр Сергійович, який діє в інтересах позивача [PERSON] , в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити. Зазначив, що зобовязання сплати 3% річних і індексу інфляції виникло у відповідача саме 01.09.2020 року. Сплата матеріальної шкоди залежала лише тільки від [PERSON] , він був обізнаний про ДТП, яке сталося 01.09.2020 року. За весь цей час борг відповідача знецінився. Постановою суду встановлено, що відповідач винний в скоєнні ДТП. А тому, у нього виникли грошові зобов`язання. Станом на сьогодні з моменту вчинення ДТП [PERSON] відшкодував лише 670 грн. Адвокат Топор Ігор Олександрович, який діє в інтересах відповідача [PERSON] , в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси було визначено суму матеріальної шкоди, завданої [PERSON] . Статтею 11 ЦК України чітко визначені підставі виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідач станом на 01.09.2020 року не міг знати, що у нього виник цей борг, не знав суми. Якби потерпілий не звернувся до страхової компанії з вимогою про відшкодування шкоди, то зобов`язань взагалі ніяких не виникнуло. На даний час немає доказів того, що страхова компанія не розрахувалася з позивачем. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши та вивчивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. \~ \~ \~ \~Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 21 серпня 2020 року постановою Соснівського районного суду м. Черкаси встановлено, що [PERSON] 11.08.2020 року о 09 год. 24 хв. в м. Черкаси по бул. Шевченка, керуючи автомобілем Ford Fusion д.н.з [NUMBER] (власник [PERSON] ), виїхав на регульоване перехрестя з вул. Митницька на заборонений (червоний) сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi Outlander д.н.з. [NUMBER] (власник [PERSON] ) під керуванням водія [PERSON] , який рухався по вул. Митницька на зелений сигнал світлофора, чим порушив п. 2.3б, 8.7 ПДР України. При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Даною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. Відповідно до відмітки, дана постанова набрала законної сили 01.09.2020 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. На думку суду, предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення майнової шкоди по справі № 711/2619/21, яке набрало законної сили 06.07.2023 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом ст.ст.524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВС України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. 05 червня 2023 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі різниці між вартістю ремонту автомобіля Мітсубіші Оутлендер д.н.з. [NUMBER] з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, що має бути виплачене страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, у розмірі 65322,48 грн. та 15543,58 грн. судових витрат, а всього 80866,06 грн. Як вбачається зі змісту вищевказаного рішення: «Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова Группа «ТАС», що підтверджується копією договору серії АО № 6740129. 15.10.2020 власник автомобіля [PERSON] звернувся із заявою про факт настання події настання страхового випадку. Відповідно до пункту 22.1статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі -Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону «у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством…», тобто за спеціальним законом страхова компанія зобов`язана відшкодувати шкоду з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (страхове відшкодування), що і було зроблено ПрАТ "СГ "ТАС". Страховою групою здійснено страхову виплату позивачу у розмірі 32459 грн. 30 коп., відповідно до квитанції від 13.11.2020. Відповідно до висновку експерта № 17 від 13.03.2023 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи ринкова вартість автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER днз [NUMBER] на момент ДТП 11.08.2020 складає 238274 грн. Вартість відновлювального ремонту даного автотранспортного засобу без урахування коефіцієнту фізичного зносу складників з зв`язку з ДТП 11.08.2020 складає 136902, 63 грн. Розмір величини коефіцієнту фізичного зносу складників 0,70, його грошовий вираз складає 78386,98 грн. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу MITSUBISHI OUTLANDER днз [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників у зв`язку з ДТП, що мала місце 11.08.2020 на момент ДТП становить 58515, 65 грн. Розмір матеріального збитку власнику транспортного засобу становить 58515,65 грн.». Частинами 4,6 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до відмітки, дане рішення суду набрало законної сили 06.07.2023 року. Тобто, на думку суду до дня винесення Придніпровським районним судом м. Черкаси рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] майнової шкоди, [PERSON] не було відомо про розмір матеріальних збитків. В судовому засіданні адвокат Глущенко Олександр Сергійович зазначив, що [PERSON] не розрахувався з [PERSON] . Даний факт сторонами в судовому засіданні не заперечувався. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. На думку суду, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі ч. 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування майнової шкоди, підтвердженого саме судовим рішенням по справі № 711/2619/21. Таким чином, на думку суду, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.06.2023 року по справі № 711/2619/21 з моменту набрання ним законної сили 06.07.2023 року. Грошове зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди за рішенням суду на даний час не виконано. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Зволікання відповідачів з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідачів сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі. На думку суду, відповідач [PERSON] був обізнаний про грошове зобов`язання, що підтверджується рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.06.2023 року по справі № 711/2619/21. Крім того, дане рішення [PERSON] не оскаржувалося. На думку суду, саме на підставі судового рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.06.2023 року по справі № 711/2619/21 та з дня набрання ним законної сили (06.07.2023) між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Суд не погоджується з доводами адвоката Глущенко Сергія Васильовича, що датою виникнення зобовязань за ст. 625 ЦК України є датою вступу в законну силу постанови у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Отже, відповідач [PERSON] дійсно має невиконане грошове зобов`язання перед [PERSON] , що підтверджується рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі №711/2619/21 від 05.06.2023 року, яке набрало законної сили 06.07.2023 року. А тому, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на грошові кошти за неналежне виконання судового рішення. Проте, розрахунок інфляційного збільшення боргу та 3% річних від простроченої суми необхідно рахувати за період з 06.07.2023 року (дня набрання рішення суду) по 28.08.2023 року, а не як зазначає позивач з 01.09.2020 року по 28.08.2023 року. А тому, суд приходить до висновку про стягнення інфляційного збільшення боргу в розмірі 1300 грн. 95 коп. (за період з 06.07.2023 року по 28.08.2023 року) та 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 284 грн. 61 коп. (за період з 06.07.2023 року по 28.08.2023 року). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] індексу інфляції та 3%-річних на суму невиконаного грошового зобов`язання підлягають до часткового задоволення та стягненню підлягає інфляційне збільшення боргу в розмірі 1300 грн. 95 коп. та 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 284 грн. 61 коп. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, згідно із якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково на загальну суму 1585 грн. 56 коп., що становить 4,1 % від заявлених вимог, то із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 44 грн. 02 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved