Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до товариства обмеженою відповідальністю «Комбінат малоповерхового домобудівництва «КАМБІО», третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просять: стягнути з товариства обмеженою відповідальністю «Комбінат малоповерхового домобудівництва «КАМБІО» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 200000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] внаслідок нещасного випадку на виробництві помер чоловік позивачки [PERSON] , який на час смерті працював підсобним робітником, дільниця вібропресованих виробів «БУМ» ТОВ «КМД «КАМБІО» та отримував доходи, заробітну плату. У зв`язку з несподіваною трагічною смертю свого чоловіка, з яким позивачка перебувала у шлюбі 24 роки, позивачці було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, оскільки вона незворотньо втратила найдорожчу людину. З часу смерті чоловіка позивачка відчуває душевні страждання та втратила впевненість в завтрашньому дні, оскільки померлий був її опорою у житті. Крім того, [PERSON] доводиться докладати багато зусиль для організації свого життя, що насамперед пов`язано з організацією побуту, позивачка тривалий час перебуває у напруженому психологічному стані. З огляду на викладене, позивачка просить суд сягнути з відповідача 200000,00 грн. моральної шкоди. Ухвалою суду від 24 лютого 2023 року відкрито провадження по справі та призначено вказану справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. 03.04.2023 до суду від представника відповідача - адвоката Кострича М.П. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить позов залишити без задоволення. Зазначив, що 23.09.2021, одразу після настання нещасного випадку [PERSON] (син загиблого) разом зі своєю матір`ю [PERSON] звернувся до директора ТОВ «Комбінат малоповерхового домобудівництва «КАМІБО» з метою отримання допомоги. Директор передав позивачці 73800,00 грн., про що нею було складено відповідну розписку, зі змісту якої вбачається, що вона дійсно отримала допомогу, жодних претензій до відповідача не має. Вказаний позов призводить фактично до повторного заявлення своїх вимог до відповідача, який такі вимоги вже виконав. Також зазначив, що після зазначених обставин, син померлого звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ «Комбінат малоповерхового домобудівництва «КАМІБО» моральної шкоди у сумі 200000,00 грн., яку рішенням суду було задоволено та згодом Одеський апеляційний суд постановою від 14.12.2022 зменшив суму стягнення до 150000,00 грн. Зазначив, що при розгляді справи суд має врахувати ту обставину, що нещасний випадок стався лише внаслідок порушення загиблим інструкції з охорони праці. Натомість роботодавець зі своєї сторони зробив усе необхідне, а саме здійснював відповідні інструктажі, забезпечив необхідним інструментом та спеціальним одягом. Також послався на те, що відповідач знаходиться у вкрай важкому фінансовому становищі та має велику заборгованість перед бюджетом. При вирішенні спору по суті просить врахувати вказані обставини (а.с.87 - 90). 06.04.2023 до суду від представника позивачки - адвоката Ніца А.С. надійшла відповідь на відзив, у якій не погоджується із відзивом, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Зазначив, що коштів на відшкодування моральної шкоди від відповідача позивачка не отримувала, отримала кошти на витрати на поховання. Сума відшкодування моральної шкоди, спричиненою смертю найближчого члена сім`ї внаслідок нещасного випадку на виробництві в розмірі 200000,00 грн. є прийнятною і поширеною враховуючи незворотність втрати та спричинені цим безумовні страждання, які є довічними. Окрім того, її відшкодування здійснюється незалежно від вини відповідача в силу приписів законодавства України, а тому посилання відповідача на його важкий матеріальний стан є безпідставним (а.с.112 - 118). 10.04.2023 до суду від представника відповідача - адвоката Кострича М.П. надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких зазначив, що жодного обов`язку надавати кошти на відшкодування поховання у відповідача не було. Надані кошти у розмірі 73800,00 грн. за соєю правовою природою є відшкодуванням моральної шкоди. Також посилаючись на позиції Верховного суду зазначив, що при визначенні суми, що підлягає компенсації, суд має враховувати, чи був зв`язок між смертю особи і діями роботодавця (а.с.122 - 123). Ухвалою суду від 27 квітня 2023 року було закрито підготовче засідання по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином. Від представника позивачки - адвоката Ніца А.С. на адресу суду надійшла заява, в якій просить розглянути справу за його відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягає. Від представника відповідача - адвоката Кострича М.П. до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в Острозькому районному суді Рівненської області. Представник третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання третьої особи про розгляд справи без участі представника Головного управління. Зваживши доводи клопотання представника відповідача - адвоката Кострича М.П. про відкладення розгляду справи суд приходить до наступного. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Смірнов проти України» (2005 р.), у силу вимог параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється у залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням параграфу 1 статті 6 даної Конвенції. Також суд враховує вимоги п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, згідно з яким суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку лише у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Окрім того, згідно із положеннями ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Справа перебуває в проваджені суду з лютого 2023 року, розгляд даної справи неодноразово відкладався судом, в тому числі за неявкою представника відповідача. Враховуючи викладене, а також порядок розгляду даної категорії справ та процесуальні строки, встановлені ст. 210 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті, доводи представника відповідача, висловлені ним у клопотанні, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи у зв`язку з чим клопотання задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складання повного тексту рішення є 11 грудня 2023 року. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.11.1997 Грабівською сільрадою Кодимського району, Одеської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 13, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серія [NUMBER] (а.с. 17). Як вбачається зі змісту трудової книжки [PERSON] його було прийнято на посаду підсобного робітника в ТОВ «КМД «Комбіо», дільниця вібропресованих виробів «БУМ» 01.06.2021 (а.с. 29 - 33). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 24.09.2021, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 16). Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 24.09.2021 № 3761, виданого КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» причиною смерті [PERSON] стало ушкодження внаслідок контакту з тупим предметом, намір невизначений (а.с. 44 - 45). З акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 23.09.2021 після 14 год. 05 хв. в ТОВ «КМД «КАМБІО» від 01.11.2021 вбачається, що комісія, утворена наказом Головного управління Держпраці в Одеській області від 04.10.2021 № 1377, дійшла висновку, що даний нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. Основною причиною нещасного випадку комісія вважає порушення [PERSON] . Інструкції з охорони праці № 49 для підсобного робітника та Інструкції з експлуатації вібропрессу БП-140 (а.с. 18 - 26). Згідно Акту від 09.12.2021 складеного депутатом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області Бурмістр Л.І., дружина померлого [PERSON] проживає однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] зі своїм сином [PERSON] та мамою [PERSON] , з якими проживав також [PERSON] , який утримував сім`ю, оскільки дружина та син не мали постійного місця роботи, а мати отримує мізерну пенсію. Відповідний акт також засвідчили сусіди сім`ї (а.с. 49). Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 24.12.2021 № 2408 померлий [PERSON] , його дружина [PERSON] , син [PERSON] та мати [PERSON] проживали єдиною родиною, вели спільне господарство та фактично була на повному утриманні померлого (а.с. 50). Як слідує з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків інформація по доходи [PERSON] за період з 1 кварталу 2017 року по 3 квартал 2021 року відсутня (а.с. 51, 52). Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 153 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності. Дія Закону України «Про охорону праці» поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих (стаття 2 Закону України «Про охорону праці»). Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону праці»). Згідно зі ст. 27 Закону України «Про охорону праці» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) нормативно-правові акти з охорони праці - це правила, норми, регламенти, положення, стандарти, інструкції та інші документи, обов`язкові для виконання. Постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган (ч. 1 ст. 160 КЗпП України). Відповідно до статті 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці» (ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»). Згідно зі статтею 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку. На момент проведення розслідування нещасного випадку, який стався з [PERSON] , був чинним Порядок проведення розслідування та обліку нещасних випадків професійних захворювань та аварій на виробництві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 (далі - Порядок № 337). Спеціальне розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме нещасні випадки із смертельними наслідками; групові нещасні випадки; випадки смерті працівників під час виконання ними трудових (посадових) обов`язків; гострі професійні захворювання (отруєння), що призвели до тяжких чи смертельних наслідків; нещасні випадки, факт настання яких встановлено у судовому порядку, а підприємство (установа, організація), на якому вони сталися, ліквідовано без правонаступника; нещасні випадки, що спричинили тяжкі наслідки, у тому числі з можливою інвалідністю потерпілого; випадки зникнення працівника під час виконання трудових (посадових) обов`язків; нещасні випадки з особами, які працюють на умовах цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, фізичними особами - підприємцями, особами, які провадять незалежну професійну діяльність, членами фермерського господарства; нещасні випадки, що сталися з особами, фактично допущеними до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - п. 10 Порядку № 337. Відповідно до пунктів 10, 12 Порядку № 337 спеціальне розслідування нещасного випадку проводиться комісією підприємства (установи, організації) із спеціального розслідування нещасного випадку, комісія утворюється наказом роботодавця не пізніше наступного робочого дня після отримання інформації про нещасний випадок. У акті спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 23.09.2021 після 14 год. 05 хв. в ТОВ «КМД «КАМБІО», без підпорядкування, за формою H-1/П зазначено, що причиною настання нещасного випадку (смерть працівника) стало недотримання [PERSON] п. 1.2 Інструкції з охорони праці № 49 для підсобного робітника та розділу 4 Інструкції з експлуатації вібропресу БП-140. Порядком № 337 передбачено, що обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є, в тому числі і виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків за режимом роботи підприємства, у тому числі у відрядженні. Виходячи з аналізу вищезазначених норм права акт за формою Н-1 складається якщо в ході розслідування нещасного випадку комісією (спеціальною комісією) встановлено, що такий нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-1/П, встановлено: що нещасний випадок, який стався з [PERSON] , 23.09.2021 після 14 год. 05. хв. пов`язаний з невиконанням останнім вимог інструкції з охорони праці (п. 1.2 Інструкції № 49 з охорони праці для підсобного робочого, розділу 4 Інструкції експлуатації вібропресу БП-140), супутньою причиною є невикористання засобів індивідуального захисту при їх наявності (ст. 8 Закону України "Про охорону праці", додаток 3 Колективного договору ТОВ "КМД "КАБІО" на 2017-2022 роки), що призвело до смерті [PERSON] . Моральна шкода, завдана смертю працівника, відшкодовується колу осіб, визначених цивільним законодавством. Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства України. Положеннями ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12.07.2007). Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду в постанові 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц вказала, що «за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди». Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У частині першій статті 1167 ЦК України визначено загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди. У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Проте умови виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди визначені у ст. 1167 ЦК України. Таким чином, вирішення питання про наявність правових підстав для компенсації моральної шкоди у разі смерті фізичної особи має здійснюватися на підставі ст. 1167 ЦК України. Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судам необхідно враховувати баланс інтересів сторін та з огляду на обставини справи, обмеження позивача у виплаті компенсації моральної шкоди, завданої смертю найдорожчої людини, перед інтересами підприємства було б не пропорційно легітимній меті. Таким чином, оскільки [PERSON] на час його смерті перебував у трудових відносинах з ТОВ «КМД «КАБІО», тому існують правові підстави для покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню позивачці, як дружині загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві працівника відповідача, завданої моральної шкоди з підстав, визначених ст. 1167 ЦК України. При цьому посилання відповідача на його тяжкий матеріальний стан, не звільняє його від обов`язку відшкодувати позивачці моральну шкоду. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини нещасного випадку, що стався з чоловіком позивачки, а також глибину, характер, інтенсивність, тривалість моральних страждань позивачки, та те, що ці страждання у неї довічні, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках та неможливість повернути до життя рідну людину, конкретні обставини по справі і наслідки, що наступили. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості, та враховуючи вину [PERSON] у настанні нещасного випадку внаслідок недотримання ним вимог законодавства з охорони праці, а також добросовісну поведінку відповідача, який у добровільному порядку надав дружині загиблого працівника 73800,00 грн. на поховання, вважає, що належною компенсацією спричиненої моральної шкоди позивачу є сума коштів у розмірі 150000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial