Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк»), в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 09.10.2022 року, просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDN01000731903359 (Вклад «Депозит VIP») від 29.12.2012 року у розмірі 680 530,30 доларів США, з яких: 302 675,34 доларів США - сума вкладу; 223 067,62 доларів США - сума ненарахованих та невиплачених відсотків; 442,92 доларів США - 3% річних; 154 364,42 доларів США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення - 3% річних за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»; за договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070036931800 (Вклад «Стандарт на 12 міс.») від 16.12.2013 року у розмірі 422 918 Євро, з яких: 201 295,20 Євро - сума вкладу; 118 681,44 Євро - сума ненарахованих та невиплачених відсотків; 281,26 Євро - 3% річних; 102 660,55 Євро за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення - 3% за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що 31.08.2009 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», було укладено договір банківського вкладу № SAMDN0100706807912 (Вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою), на виконання умов якого, [PERSON] було внесено грошові кошти у розмірі 200 000,00 Євро, що підтверджується квитанцією від 31.08.2009 року № 177841140; процентна ставка за вказаним договором становить 12,5% річних; строк вкладу - 3 місяці; період нарахування відсотків по вкладу - 1 місяць. Вказаний договір було неодноразово пролонговано. Так, останній вклад було оформлено відповідно до договору у формі заяви № SAMDNWFD0070036931800 (Вклад «Стандарт на 12 міс.») від 16.12.2013 року (далі - Договір № SAMDNWFD0070036931800 від 16.12.2013 року), процентна ставка за вказаним договором становить 8% річних; строк дії договору - до 16.12.2014 року включно; період нарахування відсотків по вкладу - 1 місяць; рахунок/карта для зарахування відсотків за вкладом - № [NUMBER] . Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15.05.2014 року № 2877945 станом на 15.05.2014 року залишок суми коштів на рахунку № [NUMBER] становить 201 295,20 Євро, які позивач не отримала. Крім того, 29.12.2012 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDN01000731903359 (Вклад «Депозит VIP») (далі - Договір № SAMDN01000731903359 від 29.12.2012 року), на виконання умов якого, позивачем було внесено грошові кошти у розмірі 100 000,00 доларів США, що підтверджується квитанцією № 418213946 від 10.09.2013 року; процентна ставка за Договором становить 10% річних; період нарахування відсотків по вкладу - 1 місяць; номер депозитного рахунку - [NUMBER] . Відповідно до Додаткової угоди до Договору № SAMDN01000731903359 від 29.12.2012 року строк вкладу за Договором продовжено на 12 місяців з 01.01.2014 року по 01.01.2015 року включно; процентна ставка за Договором становить 10% річних. Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15.05.2014 року № 28777945 станом на 15.05.2014 року залишок суми коштів на рахунку № [NUMBER] становить 302 675,34 доларів США. 05.10.2021 року позивач звернулася до відповідача із заявою, яка була отримана АТ КБ «ПриватБанк» 08.10.2021 року, про повернення коштів та нарахованих відсотків за вищевказаними договорами, проте на день звернення до суду з позовом вимоги банком виконанні не були. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за Договором № SAMDN01000731903359 від 29.12.2012 року у розмірі 691 683,64 доларів США, з яких: 302 675,34 доларів США - сума вкладу; 234 220,96 доларів США - сума ненарахованих та невиплачених відсотків; 422,92 доларів США - 3% річних на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); 154 364,42 доларів США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення - 3% річних за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»; грошові кошти за Договором у формі заяви № SAMDNWFD0070036931800 від 16.12.2013 року у розмірі 422 918,45 Євро, з яких: 201 295,20 Євро - сума вкладу; 118 681,44 Євро - сума ненарахованих та невиплачених відсотків; 281,26 Євро - 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України; 102 660,55 Євро - 3% за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2021 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.11.2021 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів та підготовче засідання у справі призначено на 18.04.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2022 року, у зв`язку з неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 03.08.2022 року. 02.08.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Бригинець А.А. надійшла заява про відкладення розгляду справи. 03.08.2022 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, та підготовче засідання призначено на 29.11.2022 року. 19.08.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Бригинець А.А. надійшла заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон»). 19.08.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Бригинець А.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання проти позову заперечувала, зазначаючи, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17.11.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено договір про переведення боргу з додатковою угодою від 18.11.2014 року та Додатком № 1, який містить перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування, відповідно до яких здійснено переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», у тому числі, за договорами банківського вкладу № SAMDNWFD0070036931800 від 16.12.2013 року та № SAMDN01000731903359 від 29.12.2012 року, стягнення грошових коштів за якими є предметом спору у даній справі, а тому ТОВ «ФК «Фінілон» несе відповідальність перед позивачем При цьому, представник відповідача також звертає увагу, що позивачем 05.10.2021 року було подано заяву про повернення коштів (розірвання договорів), яка була отримана банком 08.10.2021 року, відтак, з 11.10.2021 року договори розірвано на підставі заяви [PERSON] , отже відсутні правові підстави для нарахування відсотків на вклад. 01.09.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Бабенко Я.В. надійшла відповідь на відзив. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.09.2022 року відповідь на відзив представника позивача у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів повернуто представнику позивача без розгляду. 09.10.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Бабенко Я.В. надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій остання просила стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDN01000731903359 (Вклад «Депозит VIP») від 29.12.2012 року у розмірі 680 530,30 доларів США, з яких: 302 675,34 доларів США - сума вкладу; 223 067,62 доларів США - сума ненарахованих та невиплачених відсотків; 442,92 доларів США - 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України; 154 364,42 доларів США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення - 3% за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»; за договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070036931800 (Вклад «Стандарт на 12 міс.») від 16.12.2013 року у розмірі 422 918 Євро, з яких: 201 295,20 Євро - сума вкладу; 118 681,44 Євро - сума ненарахованих та невиплачених відсотків; 281,26 Євро - 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України; 102 660,55 Євро за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення - 3% за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». 13.10.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Бабенко Я.В. надійшла відповідь на відзив, в якій остання зазначає, що доводи, викладені відповідачем у відзиві, є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Вважає, що договір про переведення боргу від 17.11.2014 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон», є нікчемним, оскільки не було згоди вкладника на переведення боргу, тому відсутні підстави вважати, що переведення боргу відбулось за згодою позивача. Крім того, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 20.03.2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19), зазначила, що нарахування пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» може бути застосовано до даних правовідносин. 29.11.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Бабенко Я.В. надійшла заява про проведення підготовчого засідання, призначеного на 29.11.2022 року, без фіксування технічними засобами. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2022 року за клопотанням представника відповідача залучено до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - третя особа, ТОВ «ФК «Фінілон»). Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2022 року приєднано до матеріалів справи відзив на позовну заяву; відповідь на відзив; заяву про зменшення позовних вимог та, у зв`язку із залученням до участі у справі третьої особи, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 26.01.2023 року. 24.01.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Штронди А.М. надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в якому останній просив приєднати до матеріалів справи меморіальні ордера про здійснення факту переведення коштів на ТОВ «ФК «Фінілон». 24.01.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Штронди А.М. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній зазначає, що вказані позивачем підстави нікчемності договору про переведення боргу, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон», ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень ст. ст. 520, 654, 1059 ЦК України. Вказує, що розміщення Банком повідомлення від 30.01.2015 року на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» у відповідному розділі Умов та Правил з встановленням строку для Клієнтів до 15.02.2015 року для подання письмових заперечень (незгоди) щодо переведення боргу (грошових коштів відповідного Клієнта/Кредитора) на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» було цілком правомірною юридичною дією Банку, яка підтверджувалася та підтверджується вимогами чинного законодавства. А отримання Банком таким шляхом «мовчазної» згоди від Кредиторів було підтвердженням їх відношення до такого правочину, що був укладений 17.11.2014 року, та, відповідно, досягненням ефекту переведення боргу. Крім того, посилалася на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.04.2022 року у справі № 321/1260/19, відповідно до яких, відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. З огляду на відсутність судового рішення про визнання недійсним договору про переведення боргу від 17.11.2014 року в частині прав та обов`язків позивача у даній справі то всі правові наслідки, які були породженні з моменту укладення між первісним та новим боржником договору про переведення боргу, зберігаються до моменту визнання недійсним такого правочину. А отже, належним відповідачем у справі є ТОВ «ФК «Фінілон». Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 26.01.2023 року приєднано до матеріалів справи меморіальні ордера про здійснення факту переведення коштів на ТОВ «ФК «Фінілон» та заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.01.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 10.04.2023 року. 10.04.2023 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, та судове засідання призначено на 05.06.2023 року. 05.06.2023 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, та судове засідання призначено на 18.09.2023 року. 18.09.2023 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, та судове засідання призначено на 05.12.2023 року. В судове засідання 05.12.2023 року з`явились представник позивача та представник відповідача. Представник третьої особи в судове засідання 05.12.2023 року не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з викладених у позовній заяві та відповіді на відзив підстав та просила їх задовольнити з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував з викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив підстав та просив в позові відмовити. Вислухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Суд встановив, що 06.08.2009 року між [PERSON] (далі - Клієнт) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) було укладено договір банківського вкладу № SAMDN26000706603910 (Вклад «Стандарт»), відповідно до п. 1 якого сума вкладу складає 100 000,00 доларів США, строком на 1 місяць - до 06.09.2009 року включно. Процентна ставка по вкладу становить 11,5% річних (а. с. 22 - 23). Як визначено у п. 2 Договору № SAMDN26000706603910 від 06.08.2009 року, нарахування відсотків по вкладу починається з першого робочого дня, наступного за днем надходження грошових коштів у Банк та здійснюється за кожний календарний день, виходячи із фактичної кількості днів у році, за ставкою, вказаною у п. 1 з урахуванням пунктів 6 та 7 даного договору. Згідно п. 6 Договору № SAMDN26000706603910 від 06.08.2009 року, у разі, якщо у строк, не пізніше дня закінчення строку вкладу, Клієнт не заявив Банку про відмову від продовження строку вкладу (письмово у відділенні банку, або по телефону клієнтської підтримки ) вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний у п. 1 даного договору. При цьому, обчислення нового строку вкладу та нового мінімального строку вкладу починається від дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. Як визначено у п. 7 Договору № SAMDN26000706603910 від 06.08.2009 року, сторони мають право достроково розірвати цей договір у відповідності до діючого законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. У випадку повернення вкладу з ініціативи Клієнта до закінчення строку вкладу, зазначеного у п. 1 даного договору, Клієнту повертається сума вкладу та виплачуються відсотки за неповний строк вкладу, нараховані за фактичний строк користування вкладом, виходячи з процентної ставки, зазначеної у п. 1 з урахуванням положень п. 6 даного договору, помноженої на коефіцієнт 0,5. 07.09.2009 року між [PERSON] (далі - Клієнт) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) було укладено Додаткову угоду до Договору № SAMDN26000706603910 про зміну процентної ставки у випадку пролонгації договору, у п. 1 якої сторони зазначили, що строк вкладу за Договором № SAMDN26000706603910 від 06.08.2009 року продовжується на 1 місяць з 06.09.2009 року по 06.10.2009 року включно. Процентна ставка по вкладу становить 12% річних (а. с. 24). 22.08.2012 року між [PERSON] (далі - Клієнт) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) було укладено договір банківського вкладу № SAMDN0100072812429 (Вклад «Депозит VIP»), відповідно до п. 1 якого сума вкладу складає 100 000,00 доларів США, строком до 22.08.2012 року включно. Процентна ставка по вкладу становить 10% річних (а. с. 25 - 26). 29.12.2012 року між [PERSON] (далі - Клієнт) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) було укладено договір банківського вкладу № SAMDN01000731903359 (Вклад «Депозит VIP») (далі - Договір № SAMDN01000731903359 від 29.12.2012 року), відповідно до якого сума вкладу складає 100 000,00 доларів США, строком до 29.12.2013 року. Процентна ставка по вкладу становить 10% річних (а. с. 28 - 29). У п. 16 Договору № SAMDN01000731903359 від 29.12.2012 року сторони погодили, що вони мають право достроково розірвати даний договір у відповідності до діючого законодавства, попередивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. При поверненні вкладу за ініціативою Банку, Клієнту повертається сума вкладу та виплачуються проценти, нараховані, виходячи з діючої процентної ставки за вкладом за фактичний строк користування вкладом. При поверненні вкладу за ініціативою Клієнта до закінчення строку дії договору, у Клієнта виникає обов`язок повернути Банку суму нарахованих процентів, включаючи суми фактично виплачених процентів. У такому випадку Банк нараховує проценти на суму вкладу «на вимогу» за фактичний строк користування вкладом та виплачує Клієнту суму процентів за ставкою вкладу «на вимогу. 29.12.2012 року між [PERSON] (далі - Клієнт) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) було укладено Додаткову угоду до Договору № SAMDN01000731903359 про зміну процентної ставки у випадку пролонгації договору, у п. 1 якої сторони зазначили, що строк вкладу за Договором № SAMDN01000731903359 від 29.12.2012 року продовжується на 12 місяців з 01.01.2014 року по 01.01.2015 року включно. Процентна ставка по вкладу становить 10,5% річних (а. с. 30). 31.08.2009 року між [PERSON] (далі - Клієнт) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) було укладено договір банківського вкладу № SAMDN0100706807912 (Вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою), відповідно до п. 1 якого сума вкладу складає 200 000,00 Євро доларів США, строком на 3 місяці до 01.12.2009 року включно. Процентна ставка по вкладу становить 12,25% річних (а. с. 32 - 33). Строк дії вказаного договору неодноразово продовжувався, зокрема, відповідно до заяви від 16.12.2013 року (далі - Договір № SAMDNWFD0070036931800 від 16.12.2013 року), процентна ставка за вказаним договором становить 8% річних; строк дії договору - до 16.12.2014 року включно; період нарахування відсотків по вкладу - 1 місяць; рахунок/карта для зарахування відсотків за вкладом - № [NUMBER] (а. с. 34). У п. 5 Договору № SAMDNWFD0070036931800 від 16.12.2013 року сторони погодили, що вони мають право достроково розірвати даний договір, попередивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання договору. Відповідно до п. 6 Договору № SAMDNWFD0070036931800 від 16.12.2013 року, у випадку розірвання договору, строк вкладу якого ще не закінчився, повертається сума вкладу. За неповний строк проценти виплачуються за зниженою процентною ставкою. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Правова природа договору банківського вкладу розкрита законодавцем у ч. 1 ст. 1058 ЦК України. Як визначено у ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Отже, в силу ст. ст. 1058, 1061 ЦК України та умов укладеного сторонами договору банківського вкладу відповідач, крім суми вкладу, зобов`язаний виплатити позивачу нараховані на нього проценти. За правилами ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). За визначенням, яке наведене у ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Як встановлено у ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). З наведеною нормою кореспондується п. 1.2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 (надалі - Положення № 516), яким передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу [вклад (депозит) на вимогу] або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку [строковий вклад (депозит)]. Згідно з п. 2.4 Положення № 516, за договором банківського вкладу одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. Статтею 1064 ЦК України встановлено, що укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку. За приписами п. 1.4. Положення № 516 залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно п. 3.3. Положення № 516, за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину та нараховані проценти на першу вимогу вкладника. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу (депозиту) та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, коли це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги вкладника про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) /далі - вимога/ банк зобов`язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі вкладнику письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім`я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком. Банк зобов`язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу. Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку. Пунктом 3.4. Положення № 516 встановлено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу (депозиту) у розмірі, який установлюється в договорі банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, то банк зобов`язаний виплатити їх в розмірі облікової ставки Національного банку України. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклад (депозит) на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі зменшення банком розміру процентів на вклад (депозит) на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладу (депозиту), унесеного до повідомлення вкладника про зменшення процентів, через один місяць з часу надсилання відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Отже, в даному випадку між позивачем та відповідачем мало місце укладення Договору № SAMDNWFD0070036931800 від 16.12.2013 року та Договору № SAMDN01000731903359 від 29.12.2012 року, які містять всі істотні умови. Так, на виконання Договору № SAMDN01000731903359 від 29.12.2012 року, [PERSON] внесла грошові суми на депозитний рахунок, відкрий в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у розмірі 100 000,00 доларів США. Факт внесення [PERSON] вкладу у розмірі 100 000,00 доларів США на банківський рахунок, відкритий ПАТ КБ «ПриватБанк», підтверджується копією квитанції № 375983641 від 22.08.2012 року (а. с. 27). На виконання Договору № SAMDNWFD0070036931800 від 16.12.2013 року, [PERSON] внесла грошові суми на депозитний рахунок, відкритий в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у розмірі 200 000,00 Євро, що підтверджується копією квитанції № 177841140 від 31.08.2009 року (а. с. 35). 05.10.2021 року [PERSON] листом з описом вкладення направила заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій просила повернути вклади і нараховані проценти за Договором № SAMDNWFD0070036931800 від 16.12.2013 року та Договором № SAMDN01000731903359 від 29.12.2012 року (а. с. 37 - 39). ПАТ КБ «ПриватБанк» отримало вказану заяву та, з урахуванням вимоги про повернення коштів, договори вважаються розірваними через 2 банківських дні після отримання заяви вкладника, тобто з 11.10.2021 року, що також відповідає вимогам ст. 651 ЦК України. Тобто з 11.10.2021 року між сторонами припинилися договірні правовідносини за депозитними договорами. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Станом на час звернення до суду з позовом відповідач не повернув позивачу суми вкладів за Договором № SAMDNWFD0070036931800 від 16.12.2013 року та Договором № SAMDN01000731903359 від 29.12.2012 року, та не сплатив нараховані згідно умов договорів проценти. Відповідач належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження повернення суми вкладів та виплати відсотків не надав. 15.04.2014 року був прийнятий Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до ст. 3 якого, територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, враховуючи Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20.03.2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» та з урахуванням неможливості здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі, інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова НБУ № 260). Згідно з п. 5 Постанови НБУ № 260, банки, у тому числі, ПАТ КБ «Приватбанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Отже, після окупації АРК та міста Севастополя відокремлені підрозділи ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мали правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність. Натомість, закриття відокремлених підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не є правовою підставою для невиконання відповідачем зобов`язань за Договором № SAMDNWFD0070036931800 від 16.12.2013 року та Договором № SAMDN01000731903359 від 29.12.2012 року, оскільки вказаний договір був укладений позивачем з ПАТ КБ «Приватбанк», а не з відокремленими підрозділами останнього. Відповідач є функціонуючим загальнонаціональним банком та закриття його відділення не може вплинути на обов`язок банку щодо виплати відсотків та вкладів клієнтам банку. Аналізуючи викладене, суд вважає, що невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення сум банківського вкладу та сплати процентів є порушенням умов укладених з [PERSON] договорів та вимог чинного законодавства України. У постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 року у справі № 6-247цс14 зроблено висновок про те, що повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на всій розсуд. Разом з тим, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку боржника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070036931800 від 16.12.2013 року у розмірі 201 295,20 Євро та за договором банківського вкладу № SAMDN01000731903359 від 29.12.2012 року у розмірі 302 675,34 доларів США, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 року у справі № 6-247цс14 зроблено висновок про те, що повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на всій розсуд. Разом з тим, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку боржника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення коштів, внесених позивачем за договорами банківського вкладу в доларах США та Євро є законними та обґрунтованими. Разом з тим, щодо стягнення відсотків за користування банківськими вкладами, суд зазначає наступне. Так, Договір № SAMDNWFD0070036931800 від 16.12.2013 року та Договір № SAMDN01000731903359 від 29.12.2012 року було розірвано за ініціативою позивача з 11.10.2021 року. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.02.2022 року у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20) зазначено, що: «в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зроблено висновок, що «після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Однак при вирішенні спору судами не враховано, що виплата передбачених пунктом 1 договорів та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дій договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються. Після розірвання договорів банківського вкладу за судовим рішенням проценти не виплачуються, оскільки договірні зобов`язання, у тому числі і з виплати процентів, припиняються. Тому положення статті 1070 ЦК України до правовідносин, які виникли після рішення суду, яким припинено договори вкладу, не застосовуються. Суди першої й апеляційної інстанцій помилково стягнули проценти за ставкою в розмірі 1%, що зазвичай сплачується банком за вкладом «на вимогу» відповідно до вимог статті 1070 ЦК України»; «в постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, такі випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Встановивши, що договори про депозит є розірваними з 24 липня 2005 року, апеляційний суд не врахував, що з моменту розірвання цих договорів нарахування передбачених договорами процентів припиняється, а починаючи з 25 липня 2005 року права та інтереси позивача забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів по договору за період з 25 липня 2005 року по 31 грудня 2016 року (457 863,01 грн.) суди мали відмовити». За таких обставин, з дня розірвання договорів банківського вкладу (11.10.2021 року) відсутні підстави для нарахування відсотків на вклади. Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд не погоджується з ним, оскільки позивачем неправильно взято період, за який необхідно здійснювати розрахунок. Так, у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог від 09.10.2022 року позивач просила суд стягнути відсотки за користування банківським вкладами за період часу з 15.06.2014 року по 27.10.2021 року, проте, зважаючи на розірвання договорів з 11.10.2021 року, період нарахування процентів є з 15.06.2014 року по 11.10.2021 року. За Договором № SAMDN01000731903359 від 29.12.2012 року: кількість днів знаходження вкладу в банку, за які нараховуються проценти у розмірі 10% процентна ставка відповідно до умов договору) - з 30.12.2012 року по 11.10.2021 року становить 3 208 днів, отже, розмір процентів на суму вкладу становить: 302 675,34 доларів США х 10% х 3 208 : 365 днів = 266 022,60 доларів США. Крім того, за Договором № SAMDNWFD0070036931800 від 16.12.2013 року в період з 17.12.2013 року по 11.10.2021 року відсотки розраховувались за ставкою 8% річних. Отже, за Договором № SAMDNWFD0070036931800 від 16.12.2013 року: кількість днів знаходження вкладу в банку, за які нараховуються проценти у розмірі 8% (процентна ставка відповідно до умов договору) - з 17.12.2013 року по 11.10.2021 року становить 2 856 календарних днів, отже, розмір процентів на суму вкладу становить: 201 295,20 Євро х 8% х 2 856 днів : 365 днів = 126 005,28 Євро. Оскільки відповідач належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження виплати відсотків по вкладам не надав, то позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення відсотків за користування банківськими вкладами підлягають частковому задоволенню, а саме за Договором № SAMDN01000731903359 від 29.12.2012 року у розмірі 266 022,60 доларів США та за Договором № SAMDNWFD0070036931800 від 16.12.2013 року у розмірі 126 005,28 Євро. При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17.11.2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір, за умовами якого товариство стало боржником, у тому числі, і за договорами з [PERSON] , які є предметом спору, зважаючи на наступне. Як зазначено у договорі від 17.11.2014 року, укладеному між ПАТ КБ «ПриватБанк» з ТОВ «ФК «Фінілон», про переведення боргу, з додатковою угодою до нього від 18.11.2014 року, на підставі згоди кредиторів, отриманої ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною цього договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» переводить, а ТОВ «ФК «Фінілон» приймає на себе виконання зобов`язань по виплаті грошових коштів, що виникли на підставі депозитних договорів і договорів банківського обслуговування згідно з переліком (додаток № 1). Зобов`язання по виплаті грошових коштів, які переводяться на ТОВ «ФК «Фінілон», виникли з депозитних договорів та договорів банківського обслуговування (додаток № 1), які укладені структурними підрозділами ПАТ КБ «ПриватБанк», що здійснюють діяльність на території АР Крим (а. с. 85 - 87). Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 05.08.2022 року, АТ КБ «ПриватБанк» підтверджує виконання банком в повному обсязі зобов`язань щодо перерахування на рахунки ТОВ ФК «Фінілон» грошових коштів [PERSON] за Договорами № SAMDN01000731903359 та № SAMDNWFD0070036931800, відповідно до договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 року та витягу з електронного додатку до цього договору. Сума коштів, зазначена у витягу з електронного додатку, включає, зокрема, нараховані проценти по вкладу на дату переведення боргу (а. с. 89). Відповідно до витягу з електронного додатку, розмір грошових коштів, які підлягають до сплати боржником кредитору [PERSON] за Договором № SAMDN01000731903359 від 29.12.2012 року становить 302 675,34 доларів США та за Договором № SAMDNWFD0070036931800 від 16.12.2013 року - 201 295,20 Євро (а. с. 88). Як визначено у скріншоті оголошення на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з анексією АР Крим і зупиненням діяльності банка на цій території в розділі 1.1.7 «Додаткові положення» Умов та правил надання банківських послуг внесені зміни про порядок взаємодії за договорами клієнта з банком. У разі невиконання клієнтом обов`язків, передбачених п. 1.1.7.59 цих Умов та правил, подальша взаємодія по договору клієнта з банком буде здійснюватися з ТОВ «ФК «Фінілон», що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32. У разі незгоди клієнта з переводом боргу, свої письмові заперечення клієнт направляє банку в строк до 15.02.2015 року. Ненадання клієнтом заперечень у вказаний в цьому пункті строк підтверджує здійснення банком переводу боргу за договором клієнта на ТОВ «ФК «Фінілон» зі згоди клієнта (т. 1 а. с. 90). Відповідно до ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Вступаючи у договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо). Як слідує зі змісту ст. ст. 520, 521 ЦК України, при заміні боржника первісний боржник вибуває із зобов`язання і замінюється новим боржником. Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу. Подібний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.07.2023 року у справі № 175/4639/19 (провадження № 61-11582сво21). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] надала згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» відповідачем не надано, а тому, саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за вказаними вище договорами банківського вкладу та належним відповідачем у цій справі. Посилання представника відповідача на витяг з електронного додатку та довідки про перерахування на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» належних [PERSON] грошових коштів не звільняють відповідача від обов`язку з повернення отриманих ним від позивачу грошових коштів, оскільки для кредитора не має жодного правового значення отримання чи неотримання від попереднього боржника новим боржником грошових коштів як виконання зобов`язань за договором переведення боргу, укладеним без його згоди, та вказані домовленості стосуються виключно сторін, визначених у самому договорі, якою не є і не може вважатися позивач. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 20.01.2021 у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20.10.2021 у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655св21) та від 17.11.2021 у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21). Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача за неналежне виконання грошового зобов`язання 3% річних за період часу з 11.10.2021 року по 27.10.2021 року за Договором № SAMDN01000731903359 від 29.12.2012 року у розмірі 422,92 доларів США та за Договором № SAMDNWFD0070036931800 від 16.12.2013 року у розмірі 281,26 Євро. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі № 6-38цс11. За змістом ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Отже, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання - повернення вкладу та процентів на суму вкладу, вимоги позивача про застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача трьох процентів річних за несвоєчасне виконання ним грошового зобов`язання є обґрунтованими. За ст. 625 ЦК України стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання. Положення ст. ст. 3, 509, 625 ЦК України передбачають нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних на суму основного боргу (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 року у справі № 922/4099/17; постанова Верховного Суду від 21.05.2019 року у справі № 916/2889/13). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц міститься висновок, що передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У цьому випадку Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача заборгованості саме в іноземній валюті, тобто прострочена сума визначена у розмірі 75 000,00 доларів США, що передбачає і нарахування 3 % річних саме із 75 000,00 доларів США. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04.07.2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Як визначено у ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України за період з 11.10.2021 року по 27.10.2021 року. З урахуванням зазначеного, оскільки суд не може вийти за межі позову, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд з ним погоджується. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення 3% річних підлягають задоволенню, а саме за Договором № SAMDN01000731903359 від 29.12.2012 року у розмірі 422,92 доларів США та за Договором № SAMDNWFD0070036931800 від 16.12.2013 року у розмірі 281,26 Євро. Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 3% за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкуренто спроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Як визначено у п. 5 ч. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець- це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Якщо вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. З аналізу викладеного слідує, що пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів» застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) викладено правову позицію про те, що пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача, однак якщо між сторонами припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то з часу такого припинення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Отже, після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, яке підтверджено судовим рішенням, застосовуються приписи ст. 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто, з моменту розірвання договору банківського вкладу пеня, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», не нараховується. Схожі за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16.06.2023 року у справі 757/37163/20-ц. Так, укладені сторонами Договори № SAMDNWFD0070036931800 від 16.12.2013 року та № SAMDN01000731903359 від 29.12.2012 року 11.10.2021 року розірвано, що не заперечується сторонами та встановлено судом, тобто 11.10.2021 року між сторонами припинилися договірні правовідносини за договорами банківського вкладу. Оскільки позивач просить стягнути пеню на підставі ч. 5 ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів», обчислену за період часу з 11.10.2021 року по 27.10.2021 року, тобто поза межами дії договорів банківського вкладу, а з 11.10.2021 року пеня за Договором № SAMDNWFD0070036931800 від 16.12.2013 року та Договором № SAMDN01000731903359 від 29.12.2012 року, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», не нараховується, то позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення пені у розмірі 3% на день є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. При цьому суд зазначає, що суми коштів, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України (далі - ПК України), яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПК України). Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено у ст. 164 ПК України. Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб (далі -ПДФО) включаються, зокрема, пасивні доходи (крім зазначених у п. п. 165.1.41 п. 165.1 ст. 165 ПК України). До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 ПК України. Згідно п. п. «а» п. п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю; б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання; Відповідно до п. п. 174.4.1 п. 170.4 ст. 170 ПК України, податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа. Отже, податковий агент, згідно п. п. 14.1.180 ПК України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV ПК України. При цьому, відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у ст. 167 ПК України. Відповідно абзацу «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до ПК України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати(перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними ПК України. Тому, з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», то судовий збір, який підлягав сплаті за подання позову, стягується з відповідача в дохід держави. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову (80%), то в дохід держави за рахунок відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9 112,02 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial