Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідно до заяви б/н від 29 листопада 2020 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 44,40% за користування кредитом. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. В подальшому кредитний ліміт змінювався. Оскільки відповідачем не були виконані належним чином прийняті на себе зобов`язання за договором, станом на 16 серпня 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 16 437 грн. 72 коп., а тому просить стягнути на його користь борг та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з`явився про місце, день та час розгляду справи сповіщений належним чином. Від нього надійшла письмова заява про слухання справи в його відсутність та підтримання позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, день та час слухання справи повідомлявся, від представника надійшла заява про слухання справи у його відсутність. 25 жовтня 2023 року представник відповідача подав письмовий відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що умова сплати процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% річних щомісячно та процентна ставка (прострочена) у розмірі 88,8% річних на суму залишку заборгованості за кредитом відповідачем не погоджена. Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи користування кредитною карткою відповідачем не підписувалися. Тому вважає, що заборгованість по відсоткам за користування кредитом не може бути стягнута, оскільки розмір відсотків по кредитному договору не погоджений сторонами. Вважає, що кредитна заборгованість повинна бути зменшена на розмір погашених відсотків, які були нараховані позивачем безпідставно. Представник позивача подав відзив, в якому зазначив, що відповідачем був підписаний паспорт споживчого кредитування, в якому зазначена відсоткова ставка. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 6 листопада 2023 року. Протокольною ухвалою головуючого від 6 листопада 2023 року відкладено розгляд справи до 5 грудня 2023 року у зв`язку з витребуванням документів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено під час розгляду справи, відповідно до договору № б/н від 29 листопада 2020 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 44,40% з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9). Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. З наданих позивачем розрахунків слідує, що станом на 16 серпня 2023 року заборгованість відповідача перед банком становить 16 437 грн. 72 коп., яка складається з: 11533,00 грн. - заборгованість кредиту; 4904,72 грн. - заборгованість за відсотками; 0,00 - штраф. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] банк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Аналогічна правова позиція висловлена ВС у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження № 14-131цс19), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 23 вересня 2011 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті банку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цими Витягом з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Аналогічна правова позиція з цього питання висловлена ВСУ у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростована позивачем при розгляді вказаної справи. Суд критично ставиться до підписаного відповідачем Паспорту споживчого кредиту, оскільки докази на підтвердження того, що вказаний паспорт регулює умови кредитування саме за спірним кредитним договором відсутні. З наданого позивачем Паспорту споживчого кредиту неможливо встановити, за яким саме договором визначаються умови за цим паспортом, оскільки він не містить посилання на конкретний договір, номер картки або рахунок, який обслуговується. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживчу інформацію, необхідну до порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обгрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою - Паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20. Таким чином, надана банком анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, порядку його погашення, строку кредитування, розміру процентів за користування кредитом, відповідальності за неналежне виконання зобов`язань. А тому підстави для нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом відсутні. Як вбачається з наданого банком розрахунку, відповідач має заборгованість за основною сумою боргу 11533,00 грн. Відповідачем було погашено відсотки на суму 5531,40 грн., а відтак розмір заборгованості за тілом кредиту має бути зменшено на суму стягнутих відсотків. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6 000,60 грн. заборгованості за тілом кредиту (11533,00 грн. -5531,40 грн.). Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 6000 грн. 60 коп. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, відповідачі повинні відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати пропорційно до задоволених вимог, пов`язані з розглядом даної справи, а саме 993 грн. 08 коп. (37% від 2684 грн. 00 коп.) в рахунок відшкодування судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial