Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Демченко С.В. звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області про визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , із батьком, тобто позивачем. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 07.09.2016 перебуває у юридичному шлюбі з відповідачкою - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З квітня 2023 року подружні відносини між сторонами погіршилися, діти почали проживати з позивачем, оскільки [PERSON] перестала цікавитися їхнім життям та виконувати свої обов`язки матері. На даний час шлюб між сторонами розірвано. Позивач має стабільний дохід, у нього наявне житло, де створені всі необхідні умови для проживання дітей, чим не забезпечена відповідачка, оскільки перебувє у декретній відпустці і не має доходу. Остання своїм життєвим прикладом негативно впливає на дітей, відмовляється із дітьми нормально спілкуватися та будувати відносини, конфліктує у присутності малолітніх, що у свою чергу негативно впливає на психічний стан та здоров`я дітей, у зв`язку з чим і подано даний позов про визначення місця дітей з батьком, оскільки це буде відповідати їх інтересам. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 04.09.2023. Зобов`язано Орган опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області до початку засідання надати висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дітей, батьків. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04.09.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 25.09.2023, який було відкладено до 30.10.2023 та повторно зобов`язано Орган опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області надати висновок, щодо розв`язання даного спору. 18.10.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що вона на даний час перебуває у декретній відпустці, діти після розірвання шлюбу між сторонами дійсно проживають з батьком, проте вона не припинила про них піклуватися. На даний час не має змоги їх утримувати, оскільки не працевлаштована. 30.10.2023 судове засідання по даній справі було відкладене до 23.11.2023, у зв`язку з неявкою сторін та не надходженням до суду відповідного висновку щодо розв`язання даного спору. 03.11.2023 на адресу суду надійшов лист з Органу опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області, у якому зазначено, що на даний час підготувати висновок щодо визначення місця проживання дітей та винести його на розгляд органу опіки та піклування немає можливості. Оскільки, встановлено: матір`ю дітей не створені умови для їх проживання, а батько не має документу, що підтверджує його дохід. Це суперечить вимогам Постанови, за якою: «Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу». Враховуючи ті обставини, що на даний час родина перебуває в процесі розлучення і не може однозначно визначитись у бажанні зберегти сім`ю, просять відтермінувати розгляд даного позову до прийняття рішення суду про розірвання шлюбу. 23.11.2023 дана справа була знята з розгляду. 12.12.2023 сторони у судове засідання не з`явилися, проте позивач та його представник надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися також, проте надіслали заяву про розгляд справи у їх відсутності, у задоволенні позову просили відмовити посилаючись на обставини викладені у відзиві. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області у судове засідання не з`явився, проте у адресованій до суду заяві просив проводити розгляд у відсутності їх представника. При вирішенні даного спору просить врахувати виключно інтереси дітей. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до переконання про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову з наступних підстав. Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1,2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом установлено, що 07 вересня 2016 року, року між [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, про що Прилуцьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області було зроблено актовий запис № 276, що підтверджується відповідним свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] (а.с.5). Від цього шлюбу у сторін народилися двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.10-11). Відповідно до довідки виданої в.о. директором ДНЗ Комбінованого типу №29 від 09.08.2023, вбачається, що [PERSON] , який є батьком дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , щодня приводить та забирає дітей з дошкільного навчального закладу (ясла-садка) комбінованого типу №29 Прилуцької міської ради Чернігівської області. Термін перебування дітей в ДНЗ КТ №29: [PERSON] з 02.07.2019 року по теперішній час, [PERSON] з 03.11.2022 року по теперішній час (а.с.12). Відповідно до характеристики виданої головою комітету самоорганізації населення №7 мікрорайону 273 кварталу від 09.08.2023 вбачається, що [PERSON] , 1992 р.н., зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батько останнім часом самостійно займається вихованням дітей. Останній за вказаною адресою зарекомендував себе пересічним громадянином. Характер має спокійний. Ввічливий при спілкуванні. Товариський. Велику увагу приділяє вихованню та догляду дітей. Хороший сім`янин. Діти доглянуті, акуратні, мають все необхідне для свого розвитку (а.с.13). Згідно довідки КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня» від 18.08.2023 за №141 вбачається, що діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] знаходяться під наглядом лікаря педіатра даного закладу з народження та по даний час. Рекомендації лікаря, огляди, лікування, профілактичні огляди відбуваються виключно в супроводі батька - [PERSON] (а.с.26). Відповідно до довідки виданої [PERSON] , [INFO] вбачається, що дитина відвідує курси англійської мови. На заняття дитину завжди приводить батько (а.с.27). Відповідно до довідки про доходи виданої начальником управління Соціального захисту населення Прилуцької міської ради від 16.10.2023 вбачається, що [PERSON] отримує допомогу при народженні дитини. Загальна сума доходу з 01.05.2023 по 31.10.2023 становить 5160,00 грн (а.с.41). Відповідно до характеристики виданої головою комітету самоорганізації населення №7 мікрорайону 273 кварталу від 17.10.2023 вбачається, що [PERSON] , проживала за адресою: [ADDRESS] , за якою зарекомендувала себе з позитивної сторони. Характер має спокійний, врівноважений. При спілкуванні ввічлива, толерантна,поганих звичок не має (а.с.42). Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 вересня 2023 року - розірвано. Дане рішення набрало законної сили 17.10.2023 (а.с.43-45). Згідно Акту обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] вбачається, що приватний будинок з усіма комунальними зручностіми. У [PERSON] є окрема кімната, вмебльована відповідного віку.У помешканні зроблено сучасний ремонт та наявна вся необхідна побутова техніка. Діти забезпечені сезонним одягом, взуттям, іграшками та продуктами харчування. Діти проживають з батькои з моменту припинення подружнього життя з матір`ю дітей (з квітня 2023 року).Батько має неофіційні доходи, з 01.10.2023 проходить стажування в «КБ РІА» з метою подальшого працевлаштування. Умови проживання для дітей створені, санітарно-гігієнічні норми дотримано (а.с.57). Згідно Акту обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] вбачається, що це є однокімнатна квартира, в якій є комунальні зручності. Квартира потребує косметичного ремонту, прибирання (наявні дуже багато зайвих речей, присутній неприємний запах). Житлова площа не відповідає нормам. Батьки дітей розлучені, діти проживають з батьком за іншою адресою. Мати не працює, офіційно перебуває у декретній відпустці..Умови проживання для малолітніх дітей не створені (а.с.58). Відповідно до листа органу опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області від 12.12.2023 вбачається, що на даний час об`єктивно підготувати висновок щодо визначення місця проживання дітей немає можливості. Оскільки, встановлено: матір`ю дітей не створені умови для їх проживання, а батько не має документу, що підтверджує його дохід. Це суперечить вимогам Постанови, за якою: «Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу» (а.с. 60). Згідно роздруківки про руху коштів по картці за період з 09.09.2023 по 17.10.2023, яка належить [PERSON] вбачається, що останній має значні доходи (а.с.62-63). Згідно довідки з територіального сервісного центру №7442 в Чернігівській області від 20.10.2023 вбачається, що [PERSON] 22.07.2023 придбав ТЗ Volkswagen Passat, днз [NUMBER] , вартість якого становить згідно ДКП укладеного в СГ 4293 від 16.07.2023 - 536000 грн, що також свідчить про наявність у останнього коштів (а.с. 64). Згідно довідки ТОВ «КБ РІА» від 20.10.2023 вбачається, що [PERSON] з 01.10.2023 проходить стажування на даному підприємстві з метою подальшого працевлаштування (а.с.65). Згідно ч.1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За ч.1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст.3 Конвенції про права дитини. Враховуючи вимоги ст.51 Конституції України, ст.3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст.7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Предметом спору у даній справі є визначення місця проживання дітей. Відповідно до ч.4 та ч.5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок, який наданий суду першої інстанції відповідає вимогам, які повинна здійснювати зазначена установа. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно ст.ст.8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов`язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним («Neulinger and Shuruk v. Switzerland» від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09,«М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, у якій розглядалося питання визначення місця проживання малолітньої дитини, зазначено, що у принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. При цьому суди в цій справі не встановили виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір`ю. Подібні висновки про обов`язковість судів брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини про те, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, містяться й у постанові Верховного Суду України від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17. Таким чином, у зазначених постановах Верховний Суд України зробив висновок про те, що до правовідносин, що виникають з визначення місця проживання дитини, суди повинні обов`язково застосовувати норми принципу 6 Декларації прав дитини про недопустимість розлучення дитини з матір`ю, крім випадків, коли є виняткові обставини. Під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Однак Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Крім того у вищевказаних справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. Тому при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. У зв`язку з цим, відсутність виняткових обставин щодо необхідності розлучення малолітньої дитини з її матір`ю не можна тлумачити як наявність у матері переваги перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Батько дитини, у разі визначення місця проживання останньої з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду, а також і навпаки, такі самі твердження стосуються і у разі проживання дитини з батьком. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що обоє батьків не є байдужими до долі та виховання своїх дітей, цікавляться про їх життя та піклуються про їх здоров`я та виховання. Згідно досліджених в судовому засіданні, беззаперечно вбачається, що батько дітей має в наявності будинок, який забезпечений усіма зручностями. [PERSON] займається вихованням дітей, відводить їх до дошкільного навчального закладу, контролює лікувальні профілактичні огляди. В даній справі, орган опіки та піклування не мав змоги підготувати висновок щодо визначення місця проживання дітей. Оскільки встановлено, що матір`ю дітей не створені умови для їх проживання, а батько не має документу, що підтверджує його дохід. Проте, в судове засідання [PERSON] були надані відповідні докази про рух коштів по його картковому рахунку, що свідчить про наявність стабільних доходи. Наявність у останнього досить дорогого транспортного засобу, який ним був придбаний нещодавно. [PERSON] у судовому засіданні не надала жодних підтверджуючих документів, які би спростовували її матеріальне становище, а також які б свідчили, що для вирішення спору в даній справі нею нею створені належні умови для проживання дітей саме з нею. Твердження [PERSON] про те, що [PERSON] не дає їй можливості спілкуватися з дітьми, суд також не приймає до уваги, оскільки такі є нічим не підтвердженими. Крім того, вказана [PERSON] обставина, що їй перешкоджають бачитись з дітьми, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки в разі вчинення перешкод у спілкуванні з дітьми, мати має право звернутися до органу опіки та піклування або до суду з вимогою про усунення даних перешкод у спілкуванні з ними. Доказів про звернення для усунення перешкод у спілкуванні з дітьми до компетентних органів суду відповідачкою також не надано. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] не надано достатніх доказів на підтвердження того, що проживання дітей разом з батьком не відповідає їх інтересам, які є вирішальними при розгляді даного спору, оскільки саме [PERSON] створені належні умови для проживання дітей. Судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст.161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з батьком. Таким чином, суд, враховуючи виключно інтереси дітей, незважаючи на їх вік, факт що батьки дітей проживають окремо, а діти після розірвання шлюбу між сторонами залишилися проживати разом з батьком, відвідують дошкільний навчальний заклад, до якого їх туди відводить виключно батько, ставлення сторін до виконання своїх батьківських обов`язків, відсутність даних про незадовільний стан здоров`я батька та позитивну характеристику останнього, створення саме ним належних умов для проживання дітей за місцем проживання батька, його фінансову спроможність забезпечувати дітей належним чином, оцінивши всі обставини, які у даному конкретному випадку мають істотне значення для визначення місця проживання дітей, подані докази в їх сукупності, лист органу опіки та піклування, беручи до уваги всі можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дітей, їх духовний та фізичний розвиток, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з батьком, приходить до висновку про обґрунтованість позову про визначення місця проживання дітей саме з ним. Суд зауважує, що визначення місця проживання дітей з батьком, не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Мати дітей, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того з ким останні будуть проживати. Суд, відповідно до ст.ст.160, 161 СК України визнає, що в інтересах дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , слід визначити місце проживання з батьком [PERSON] , оскільки саме ним створені всі належні умови для проживання дітей, що беззаперечно було доведено у судовому засіданні. У ч.4 ст.10 ЦПК і ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права. ЄСПЛ зазначав, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18.07.2006 №63566/00, §23). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення даного позову.

Outcome: approved