Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

ТОВ ФК «Ейс» 20 вересня 2023 року звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат. Позивач в своєму позові та його представник посилаються на те, що 18 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №772555566 і встановлено відсотки за користуванням цим кредитом, кредитні кошти відповідачу було надано, договір почав виконуватися. Договір поруки не укладався, сам відповідач зобов`язався погашати борг кредитонабувача. Але в порушення умов цього договору і закону відповідач перестав виплачувати тіло кредиту та відсотки, інші виплати, утворилася заборгованість, в доб-ровільному порядку погашення заборгованості не відбулося. 08.06.2019 року вказана фінансова установа ТОВ «Манівео швидка фінансова до-помога» уклала з ТОВ «Таліон Плюс» договір факторингу № 28/1118-01 і право вимоги перейшло вже тепер до ТОВ «Таліон Плюс» і замість стягувача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стягувачем стало ТОВ «Таліон Плюс». 13.02.2021 року вказана фінансова установа ТОВ «Таліон Плюс» уклала з ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» договір факторингу № 05/0820-01 і право вимо-ги перейшло вже тепер до ТОВ ФК «Онлайн фінанс» і замість стягувача ТОВ «Таліон Плюс» стягувачем стало ТОВ ФК «Онлайн фінанс». 04.08.2023 року вказана фінансова установа ТОВ ФК «Онлайн фінанс» уклала з ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» договір факторингу № 04/08/23-01 і право вимоги пе-рейшло вже тепер до ТОВ ФК «Ейс» і замість стягувача ТОВ ФК «Онлайн фінанс» стя-гувачем стало ТОВ ФК «Ейс», тобто позивач. У зв`язку з вищевикладеним, товариство просило стягнути на його користь з від-повідача заборгованість за кредитним договором №772555566 у розмірі 43\~386,38 гривні та судові витрати. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.09.2023 року у спра-ві було відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого розгляду з викликом сторін. 13.10.2023 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У вказаному відзиві відповідач посилається на безпідставність позовних вимог та просить у їхньому задоволенні відмовити у повному обсязі. Свою позицію аргументує тим, що позивачем не доведено факт укладання договору між ним та ТОВ «Манівео швидка фі-нансова допомога» а також позивачем не надано розрахунок заборгованості відповіда-ча. Ухвалою від 17.10.2023 року підготовче провадження по справі закрито та призна-чено справу до судового розгляду по суті. 11.12.2023 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про місце, дату та час роз-гляду справи повідомлявся належним чином. Подав заяву, згідно якої просив розгляну-ти справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про місце, дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Згідно положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомо-гою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в пов-ному обсязі з наступних підстав. 18 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відпові-дачем [PERSON] було укладено кредитний договір №772555566 і встановлено відсотки за користуванням цим кредитом, кредитні кошти відповідачу було надано, до-говір почав виконуватися. Договір поруки не укладався, сам відповідач зобов`язалася погашати борг кредитонабувача. Але в порушення умов цього договору і закону від-повідач перестав виплачувати тіло кредиту та відсотки, інші виплати, утворилася забор-гованість, в добровільному порядку погашення заборгованості не відбулося. Виконання своїх договірних зобов`язань з боку кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підтверджується копією платіжного доручення №e5a17bo7-5b5c-477d-b1fd-d4bbbea66241, згідно на рахунок [PERSON] була пере-ведено 17500,00 грн. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, неви-знання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України і ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право по-зивача достроково вимагати повернення суми кредиту. У зв`язку з зазначеними порушеннями відповідачем своїх зобов`язань по кредит-ному договору мається заборгованість. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином від-повідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивіль-ного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділово-го обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобо-в`язання чи звичаїв ділового обороту (ст.527 Цивільного кодексу України). Якщо у зо-бов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст.530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сто-рін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п.3 ст.510 ЦК України). Позичальник зо-бов`язується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору. У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивіль-ним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підпи-саний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за право-вими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначе-ним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вва-жається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному части-ною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електрон-ний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електрон-ного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підпи-саного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра зая-ви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в по-рядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийнят-тям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встанов-лено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має на-даватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови до-говору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного до-говору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу оз-найомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі\~статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електрон-ного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факси-мільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіюван-ня, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилають-ся іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується елек-тронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. В абзаці другому частини другої\~статті 639 ЦК України\~визначено, що договір, ук-ладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сто-рін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі\~Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому ви-гляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Статтею 1077 ЦК України\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язу-ється передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується від-ступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт мо-же відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення ви-конання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором фак-торингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до\~ст.1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факто-рингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права гро-шової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на ви-конання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що пе-ревищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. 28.11.2018 року вказана фінансова установа ТОВ «Манівео швидка фінансова до-помога» уклала з ТОВ «Таліон Плюс» договір факторингу № 28/1118-01, до якого було укладено Додаткову угоду №27 (від 31.12.2021 року) і право вимоги перейшло вже те-пер до ТОВ «Таліон Плюс» і замість стягувача ТОВ «Манівео швидка фінансова допо-мога» стягувачем стало ТОВ «Таліон Плюс». Згідно пункту 1.3 вказаного договору, право вимоги означає всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. 05.08.2020 року вказана фінансова установа ТОВ «Онлайн Фінанс» уклала з ТОВ «Таліон Плюс» договір факторингу № 05/0820-01 і право вимоги перейшло вже тепер до ТОВ ФК «Онлайн фінанс» і замість стягувача ТОВ «Таліон Плюс» стягувачем стало ТОВ ФК «Онлайн фінанс». Згідно пункту 1.3 вказаного договору, право вимоги означає всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. 04.08.2023 року вказана фінансова установа ТОВ ФК «Онлайн фінанс» уклала з ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» договір факторингу № 04/08/2023-01 і право вимоги перейшло вже тепер до ТОВ ФК «Ейс» і замість стягувача ТОВ ФК «Онлайн фінанс» стягувачем стало ТОВ ФК «Ейс», тобто позивач. Відповідно до зазначених договорів переуступки вимоги, факторингу сторони свої зобов`язання виконали повністю. Вiдповiдно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припу-щеннях. Аналізуючи надані представником позивача докази, суд приходить до висновку, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] дійсно 18.12.2021 року було укладено кредитний договір №772555566, а тому до-води сторони відповідача щодо недоведеності укладення вказаного договору судом не беруться до уваги. При цьому, суд, при визначенні розміру заборгованості, яка підлягає відшкоду-ванню, бере до уваги розрахунок заборгованості, долучений представником позивача до додаткових пояснень, та який не спростований стороною відповідача. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтуван-ня своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунту-вання рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в хо-ді доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних право-відносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одно-часно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на під-ставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи су-спільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встанов-лено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказу-вання обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового ма-теріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витре-бування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про ви-требування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окре-мо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Отже неправомірними діями відповідача, пов`язаними з невиконанням умов дого-вору, позивачу було завдано майнової шкоди, яка знаходяться в безпосередньому при-чинному зв`язку з вказаними діями відповідача. За таких обставин, суд вважає можливим позов задовольнити і стягнути з відпо-відача [PERSON] на користь ТОВ ФК «Ейс» заборгованість по кредитному до-говору №772555566 від 18.12.2021 року в сумі 43 386 грн. 38 коп., яка складається з на-ступного: 1) заборгованість за тілом кредиту 17 499 грн. 25 коп., 2) заборгованість за відсотками 25 887 грн. 13 коп. Згідно вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 2147,20 грн. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із за-лученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; по-в`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За ре-зультатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають роз-поділу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судо-вих витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару ад-воката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг поміч-ника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допо-моги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою осо-бою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необ-хідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання прав-ничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витра-ченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розпо-ділу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підля-гають розподілу між сторонами. Відповідачем не подано жодних клопотань про зменшення витрат на оплату прав-ничої допомоги. \~ \~ \~ \~Разом з цим, визначаючи розмір до стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягнення з відповідача на користь позивача, суд враховує категорію складності справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), пропорційність задоволених вимог та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, ціну справи та її значення для сторін, у зв`язку з чим приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. є неспівмірними зі складністю справи та підлягають зменшенню до 3 500 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved