Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Позивач - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вільямса 57» (надалі - ОСББ «Вільямса 57»; позивач) 08.09.2023 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за\~надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних втрат в загальній сумі 10344,47 грн., судових витрат, з посиланням на невиконання відповідачем свого обов`язку як співвласника багатоквартирного будинку [ADDRESS] , а саме квартири [ADDRESS] , свого обов`язку зі сплати грошових коштів за надані кошти послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, внаслідок чого виникла заборгованість у заявленому до стягнення розмірі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 26.09.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання, з повідомленням сторін по справі. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. За наслідком розгляду вказаної справи, 02.11.2023 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено заочне рішення, яким позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вільямса 57» про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь позивача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вільямса 57» суму заборгованості по сплаті послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території, які складаються з послуг за управлення багатоквартирним будинком та прибудинкової території, послуг з вивезення твердих побутових відходів, послуг з експлуатації ліфтів, за період з червня 2020 року по липень 2023 року у загальному розмірі 10220 (десять тисяч двісті двадцять) гривень 23 (двадцять три) копійки, інфляційні втрати нараховані на суму заборгованості за період з жовтня 2021 року по 22.02.2022 року у розмірі 102 (сто дві) гривні 18 (вісімнадцять) копійок, три відсотки річних від простроченої суми за період з жовтня 2021 року по 23.02.2022 року у розмірі 22 (двадцять дві) гривні 06 (шість) копійок, що в цілому складає 10344 (десять тисяч триста сорок чотири) гривні 47 (сорок сім) копійок. Позивач - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вільямса 57», через представника, 09.11.2023 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з заявою про ухвалення додаткового рішення по вказаній справі в частині вирішення питання про відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу в загальній сумі 8000,00 грн. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 10.11.2023 року вказану заяву повернуто заявникові без розгляду з підстав невідповідності заяви вимогам ч.1,2 ст. 183 ЦПК України. Після усунення перешкод що слугували підставою для повернення вказаної заяви, позивач - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вільямса 57», через представника, 17.11.2023 року повторно звернулось до Київського районного суду міста Одеси з заявою про ухвалення додаткового рішення по вказаній справі в частині вирішення питання про відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу в загальній сумі 8000,00 грн. Вказану заяву було передано головуючому по справі судді Калініченко Л.В., як раніше визначеному складу суду на підставі протоколу від 17.11.2023 року. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 21.11.2023 року, вказану заяву прийнято до розгляду та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. В судове засідання призначене на 30.11.2023 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином. Однак, представник позивача 30.11.2023 року надав до суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши надані до суду документи, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до ч.1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Частиною 8\~статті 141\~ЦПК України\~передбачено,\~що докази\~на підтвердження\~судових витрат\~подаються до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі або\~протягом п`яти\~днів після\~ухвалення рішення\~суду за\~умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У відповідності\~до ст.\~246\~ЦПК України, у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому\~статтею 270\~цього Кодексу. Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове\~рішення ухвалюється\~в тому\~самому порядку,\~що й\~судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. З матеріалів справи вбачається, що у поданій позовній заяві позивачем було зазначено орієнтовний розрахунок судових витрат, в якому останнім вказано, що позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. Також стороною позивача у позові заявлено вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу саме в сумі 5000,00 грн., та повідомлено, що докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, стороною позивача будуть надані після ухвалення судового рішення по справі. Під час ухвалення заочного рішення суду від 02.11.2023 року, за наслідком розгляду цивільної справи №947/28506/23, судом одночасно не вирішувалось питання про вирішення питання про розподіл витрат позивача понесених на професійну правничу допомогу. Також судом приймається, що сторона позивача була відсутня в судовому засіданні 30.11.2023 року , в якому судом ухвалено заочне рішення суду за наслідком розгляду справи. На підставі вищевикладеного вбачається, що питання про компенсацію витрат понесених на професійну правничу допомогу було заявлено позивачем по справі, однак не розглянуто судом, у зв`язку з чим наявні підстави для ухвалення в цій справі додаткового рішення з питання про компенсацію витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу, з урахуванням подання стороною позивача доказів у відповідності до положень ч.8 ст. 141 ЦПК України. Суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 2 ст.137 ЦПК України,\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 4\~статті 137 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3 ст.141 ЦПК України,\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 5 ст.137 ЦПК України\~встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказаний правовий висновок відображений у постанові Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 334/8182/19. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36),від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04,від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц,постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі№742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17. Також, питання співмірності судових витрат розглядалось Великою Палатою Верховного Суду у справі № 550/936/18, за результатами якої Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку: «При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи, фінансовий стан обох сторін». Приймаючи вищевикладене, судом встановлено, що представництвом позивача в цій справі здійснювалось адвокатом Бороган Валентином Володимировичем, повноваження якого підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВН №1271948 від 10.08.2023 року виданим на підставі договору про надання правової допомоги від 20.07.2023 року. У відповідності до наданого договору від 20.07.2023 року судом встановлено, що він укладений між ОСББ «Вільямса 57» та Адвокатським бюро «Бороган» в особі адвоката Бороган В.В., у відповідності до п.2.1 умов якого, АБ на підставі звернення клієнта приймає на себе зобов`язання усіма законними методами та способами надавати клієнту наступну правову допомогу у представництві клієнта у справі за позовом ОСББ «Вільямса 57» до [PERSON] . Сторонами у пункті 4.1 договору передбачено, що за надання правової допомоги, яка є предметом договору, згідно пункту 2.1 цього договору АБ клієнт сплачує грошову винагороду у розмірі 5000,00 грн. Пунктом 4.2 договору передбачено, що у разі якщо буде прийнято рішення про задоволення позовних вимог по справі, яка зазначена у п.2.1 цього договору клієнт додатково сплачує гонорар у розмірі 3000,00 грн. У відповідності до наданого до суду Акту приймання-передачі виконаної роботи до Договору про надання правової допомоги від 20.07.2023 року, складеного 06.11.2023 року ОСББ «Вільямса 57» та АБ «Бороган», сторонами засвідчено, що АБ «Бороган» надані послуги, а ОСББ «Вільямса 57» прийняті послуги з надання правової консультації, вивчення документів, формування правової позиції, підготовка позовної заяви, що становить 5000,00 грн. Надаючи оцінку вказаним доказам, суд вважає встановленим, що АБ «Бороган» в особі адвоката Бороган В.В. надавалась правова допомогу ОСББ «Вільямса 57» з представництва інтересів в даній справі, а також підготовка та подання позовної заяви, яка подана за підписом адвоката. Також судом встановлено, що умови договору про надання правової допомоги від 20.07.2023 року та визначений в ньому вид та характер правничої допомоги клієнту ОСББ «Вільямса 57», стосується і пов`язано з даною справою. Надання визначених у договорі послуг АБ «Бороган» підтверджується наданим до суду актом приймання-передачі виконаної роботи до Договору про надання правової допомоги від 20.07.2023 року, складеним 06.11.2023 року. За наслідком чого, суд погоджується, що правова допомога отримана позивачем за договором договору про надання правової допомоги від 20.07.2023 року, пов`язана з даною справою, та була необхідною для здійснення провадження у ній, тобто є обґрунтованою. Також суд вважає, що визначений фіксований розмір витрат у Договорі про надання правової допомоги від 20.07.2023 року та Актом приймання-передачі від 06.11.2023 року, як за фактично надані послуги у розмірі 5000,00 грн., відповідає вчиненим діям адвоката в цій справі, у зв`язку з чим є співмірним з обсягом наданих послуг, а відтак в даній частині є підтвердженими. Під час вирішення питання щодо компенсації позивачеві витрат понесених на професійну правничу допомогу, судом враховується, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, що узгоджується з правовим висновком викладеним Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 року по справі № 922/445/19. Поряд з цим, в частині заявленої вимоги позивачем про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в додатковій сумі у розмірі 3000,00 грн., до вищевказаної у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне. Як вже судом встановлено, додаткова вартість послуг адвоката у розмірі 3000,00 грн. у відповідності до пункті 4.2 договору про надання правової допомоги від 20.07.2023 року визначена його сторонами, як гонорар за наслідком задоволення позовних вимог, однак не є витратами за фактично надані послуги. Також судом приймається, що вказаний розмір гонорару, не був включений позивачем, як до орієнтовного розрахунку судових витрат, так і до вимог поданої позовної заяви,в якій останнім визначено розмір витрат на професійну правничу допомогу до відшкодування в сумі 5000,00 грн. Одночасно судом враховується, що доказів на підтвердження того, що сторонами змінювались умови договору про надання правової допомоги від 20.07.2023 року з часу звернення до суду з даним позовом, до суду не надано. За наслідком чого, суд вважає необґрунтованими дії позивача зі збільшення розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі з 5000,00 грн. до 8000,00 грн. до відшкодування з відповідача. Так, відповідно до сталої практики Верховного Суду, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Однак, 12.05.2020 Великою Палатою Верховного Суду ухвалено постанову у справі №904/4507/18, в якій підтверджено свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19)), та зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає\~сплату адвокату\~"гонорару\~успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44). Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" ("Iatridis v. Greece",\~заява №\~\~\~\~\~\~31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" ("Pakdemirli v. Turkey", заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72). Згідно з висновком, який викладений у п. 101 постанови Верховного Суду від 27.10.2022 у справі №360/3253/20, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: dismissed