Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до суду та просить визнати заповіт [PERSON] від 26.07.2021 складений на ім`я [PERSON] недійсним. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачка є онукою [PERSON] та здійснювала догляд за дідом. [PERSON] , за іншим заповітом від 26.04.2019, заповів позивачці грошові кошти на рахунку в банку. [PERSON] з 26.07.2021 й подень смерті знаходився в стаціонарному відділенні КНП «Менська лікарня» у вкрай тяжкому стані. На момент підписання заповіту [PERSON] не розумів значення власних дій, не міг керувати ними та не міг спрогнозувати наслідки. Під час вчинення та посвідчення правочину, а саме заповіту як розпорядження на випадок смерті не дотримано істотної вимоги до правочину в аспекті вільного волевиявлення його учасника - [PERSON] , яке не відповідало його внутрішній волі. Відповідачка надала відзив, згідно якого позовні вимоги не визнає в повному обсязі. На думку відповідачки позов є безпідставним, оскільки відповідачка є дочкою [PERSON] , мала з батьком добрі відносини, та перебуваючи в лікарні, [PERSON] , виявив бажання й заповів все його майно відповідачці. Представник позивачки та позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з підстав наведених у позові. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, та просила відмовити в задоволенні позову з підстав наведених у відзиві. Представник третьої особи на стороні відповідача приватного нотаріусу Корюківського районного нотаріального округу Куць М. І. - Сльозка А.Ф. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги позивачки. Суд, заслухавши доводи сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Свідок [PERSON] показала, що померлий [PERSON] є її батьком, який проживав в смт. Сосниця з [PERSON] . Догляд за [PERSON] здійснювала [PERSON] , а за її відсутності [PERSON] та [PERSON] . Свідок показала, що відвідувала [PERSON] в лікарні перед смертю. [PERSON] не контролював свої рухи, не відповідав на запитання чітко. В лікарні вперше познайомилась з [PERSON] , яка представилась дочкою [PERSON] . Свідок [PERSON] показала, що померлий [PERSON] є її батьком, свідок подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини та згодом дізналась, що [PERSON] заповів все його майно [PERSON] . Свідок познайомилась з [PERSON] на похороні [PERSON] . Свідок [PERSON] показала, що померлий [PERSON] був чоловіком її матері, яка вже померла. [PERSON] склав відносно свідка заповіт та заповів свідку 30 тисяч гривень. Відносини свідка та [PERSON] були нормальні, свідок доглядала за [PERSON] , як до складання заповіту, так і після складання заповіту. Свідок познайомилась з [PERSON] на похороні [PERSON] . Свідок [PERSON] показав, що померлий [PERSON] є батьком його дружини [PERSON] . Остання відвідувала [PERSON] в лікарні в м. Мена. Свідок [PERSON] показав, що з [PERSON] товаришував. Догляд за [PERSON] здійснювали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок не знайомий з [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть (а.с. 9), [PERSON] помер [INFO] . З заповіту від 26.04.2019 (а.с.10) та реєстру про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 26.04.2019 (а.с.11) вбачається, що заповіт посвідчений державним нотаріусом Сосницької районної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №407, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповів: грошові вклади в сумі 35 000 грн. [PERSON] та грошові вклади в сумі 30 000 грн. [PERSON] . З заповіту від 26.07.2021 посвідченого приватним нотаріусом Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області Куць М.І., та зареєстрований в реєстрі за №1244 (а.с.12) вбачається, що [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] . Заповіт підписаний [PERSON] . З довідки КНП «Менська лікарня» Менської міської ради №857 від 27.07.2021 (а.с.96) вбачається, що [PERSON] з 24.07.2021 по 27.07.2021 перебував на стаціонарному лікуванні. [PERSON] контактний, свідомий, психічних та поведінкових розладів не має. З копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.127-166) вбачається, що заяви про прийняття спадщини подали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до визначення, яке міститься в статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251, 1252 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Згідно з частинами першою, другою статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.11.2019 в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Відповідно до статті 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати. Обов`язковість вимог статті 105 ЦПК України щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні статті 77 ЦПК України. Матеріали справи не містять висновку експертизи про те, що станом на 26.07.2021 (момент вчинення оспорюваного заповіту) [PERSON] був абсолютно неспроможним розуміти значення своїх дій та керувати ними, в момент вчинення правочину. В судовому засіданні 14.11.2023 судом роз`яснено право сторонам у справі заявити клопотання про призначення посмертної судової психіатричної експертизи, для встановлення факту, що [PERSON] не здатен був усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при складанні заповіту 26.07.2021. Посмертна судово психіатрична експертиза не проводилась оскільки, представник позивачки [PERSON] відмовився від проведення даної експертизи. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] критично, оскільки дані особи не сприймали обставини, щодо стану [PERSON] безпосередньо в день складення заповіту. Обставини про те, що [PERSON] перебував в лікарні в дуже важкому стані, не розмовляв та не усвідомлював значення свої дій, тому не міг висловити свою волю, щодо розпорядження власним майном, є не доведеними належними та допустимими доказами. Наведені вище обставини спростовуються довідкою КНП «Менська лікарня» в якій зазначено, що [PERSON] перебуваючи в лікарні був свідомим та контактним, психічних та поведінкових розладів не мав, а також показаннями свідка [PERSON] , яка показала, що говорила з [PERSON] в лікарні. Також, особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про вільне волевиявлення заповідача, а обставини, які вплинули на волевиявлення заповідача, судом не встановлені. Таким чином позивачкою належними та допустимими доказами не доведено, що при посвідченні оспорюваного заповіту [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними та що у нього було відсутнє волевиявлення на вчинення спірного правочину, а тому у суду відсутні правові підстави для визнання оспорюваного заповіту недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed