Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

У квітні 2023 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, якою просила розірвати шлюб з відповідачем, укладений 17 листопада 2007 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №790. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що 17 листопада 2007 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Починаючи з березня 2022 року сторони сімейного життя, спільного побуту не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Подальше збереження шлюбу стало неможливим. Позивач вважає, що збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам останньої, у зв`язку з чим, вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. В судове засідання позивач, її представник адвокат Бут Н.В. не з`явились, від представника надійшла на адресу суду письмова заява про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти розгляду справи в заочному порядку. У червні 2023 року позивачем була подана уточнена позовна заява про збільшення позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 7\~000,00 грн., та в подальшому, у серпні 2023 року подана уточнена позовна заява про зменшення позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 7\~000,00 грн., які позивач просила покласти на її користь. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, належним чином та своєчасно сповіщений про час та місце судового засідання, будь-яких заяв та/ або клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду від останнього не надходило. Суд також враховує, що 15 травня 2023 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, який по суті є клопотанням про надання строку для примирення та зупинення провадження у справі. В обґрунтування клопотання зазначено, що подружжя має неповнолітню дитину, подружжя має багато спільного та, на погляд відповідача, вони можуть зберегти сім`ю, оскільки відповідач кохає дружину та сумує за дитиною, а тому, для примирення потрібен деякий час, у зв`язку із зазначеним, відповідач просив суд надати подружжю строк на примирення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої неповнолітньої дитини, що має істотне значення. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 17 листопада 2007 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №790 (а.с.13). Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56\~СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Щодо поданого відповідачем клопотання про надання подружжю строку на примирення, суд зазначає наступне. У відповідності до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин, згідно ч.7 ст. 240 ЦПК України, у справі про розірвання шлюбу може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Так, згідно ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08.08.2023 клопотання відповідача [PERSON] про надання строку для примирення було задоволено частково, надано сторонам\~у справі\~про розірвання\~шлюбу строк\~для примирення - три місяці; провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було зупинено. Проте, після подачі позову, та надання сторонам строку на примирення, за цей час сторони не примирилися, позивач і надалі наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач та/або її представник до суду повторно не з`явились задля обґрунтування своїх заперечень, що свідчить про незацікавленість у ході розгляду справи. Беручи до уваги заперечення позивача щодо надання строку на примирення, та повторну відсутність відповідача у судовому засіданні, суд застосовує положення ст.24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку із зазначеним, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву та розірвати шлюбу. Також, судом враховано, що у серпні 2023 року позивачем подана уточнена позовна заява про зменшення позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 7\~000,00 грн., які позивач просила покласти на її користь. Відповідно до п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих саме підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. Підстав для неприйняття відмови від позову не встановлено, тому відповідно до п. 4\~ч. 1 ст. 255 ЦПК України\~провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7\~000,00 грн., підлягає закриттю. Проте, що стосується судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд зазначає наступне. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial