Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

МарчукЛіліяІванівна звернулася в Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову позивачка вказує, що [INFO] в [PERSON] народився син [PERSON] . Батько дитини [PERSON] , який є громадянином Португальської республіки, проживає в Україні на підставі посвідки на право проживання в Україні та зареєстрований в Україні за адресою [ADDRESS] , з нею в зареєстрованому шлюбі не перебував. Від народження і до тепер син [PERSON] проживав та проживає з нею. Після повномасштабного вторгнення росії на територію України та початку активних воєнних дій, з метою убезпечити своє і малолітнього сина життя, позивачка разом з малолітнім сином 28.02.2022 виїхали за межі України, перебуваючи та одночасно працюючи близько місяця в Польщі, аби забезпечити своє перебування у цій країні у ті важкі дні, а 27 березня 2022 року вони в`їхали в Португалію. Оскільки упродовж достатньо тривалого часу батьки дитини не створили сім`ю, а з лютого 2022 року проживають в різних країнах (позивачка з сином - в Португальській республіці, а батько дитини - в Україні), їх життя складалося окремо один від одного. Позивачка дозволяла батькові зустрічатись, спілкуватись з сином. До часу, поки між нею та батьком дитини не виникало спору щодо проживання дитини з матір`ю, дитина від народження проживала з матір`ю. На час звернення з цим позовом до суду, вона вважає, що її материнські права, а особливо права її малолітньою дитини потребують судового захисту, просить визначити місце проживання дитини з нею. Поки дитина проживала з матір`ю, позивачка забезпечувала всі необхідні умови для належного життя та розвитку сина, вона працевлаштована офіційно та має стабільний дохід, також влаштувала дитину до дошкільного закладу, що сприяло соціалізації дитини в новому середовищі та його психологічному та загальному розвитку і адаптації. Ухвалою суду від 11.08.2023 прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження по справі та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради. 22 липня 2023 року від відповідача надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення місця проживання дитини, встановлення порядку проживання, побачень та спілкування дитини з батьком, у якій відповідач вказує, що обставини народження сина сторін [PERSON] та його проживання з матір`ю, а також не перебування в шлюбі з матір`ю його сина, викладені в первісній позовній заяві, визнає. Також зазначає, що первісний позов щодо визначення місця проживання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю[PERSON] визнає частково, в частині, що не суперечить вимогам даного зустрічного позову. Вважає, що визначення місця проживання його малолітнього сина з матір`ю, без дотримання та врахування його батьківських прав на проживання з сином, побачення, спілкування з ним, не лише неприпустимо порушує його батьківські права, які є рівні з правами матері щодо дитини, що є очевидною дискримінацією, але і негативно впливає, а відтак, порушує права дитини. Таким чином, просить суд покласти на матір малолітнього сина обов`язок повідомляти батька дитини про зміну місця проживання. В разі проживання батьків малолітнього сина в одній країні, позивач за зустрічним позовом просить суд встановити час спільного проживання, спілкування, побачень батька з сином впродовж не менше восьми днів на місяць, за винятком періоду канікул, що дасть можливість забезпечити навчання дитини, режим дня, звичний розпорядок, як сину, так і матері, залишаючи вихідні дні для спілкування сина з батьком та відпочинку матері. Під час канікул, спільне проживання, побачення і спілкування батька з сином становить половину часу канікул за вибором цього періоду з усього часу канікул матір`ю. В разі проживання батьків у різних країнах, спільне проживання, побачення і спілкування батька з сином становить дві третини часу канікул за вибором цього періоду з усього часу канікул батьком з покладенням витрат на переїзд дитини до батька та організацію такого переїзду на батька. В разі неможливості проживання малолітнього сина з матір`ю, за повідомленням батька про такі обставини, місце проживання дитини визначається з батьком дитини. Ухвалою суду від 10.10.2023 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення місця проживання дитини, встановлення порядку проживання, побачень та спілкування дитини з батьком, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення місця проживання дитини, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Зобов`язано Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради подати до Рівненського міського суду письмовий висновок щодо розв`язання спору у справі № 569/13648/23 стосовно зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення місця проживання дитини, встановлення порядку проживання, побачень та спілкування дитини з батьком. У прийнятті заяви представника позивачки від 09.10.2023 про зміну предмету і підстав позову відмовлено. 14 листопада 2023 року на адресу суду надійшов висновок Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10.11.2023 № 08-2405. Ухвалою суду від 15.11.2023 підготовче провадження у справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення місця проживання дитини, встановлення порядку проживання, побачень та спілкування дитини з батьком закрито та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом підтримала позовні вимоги первісного позову у повному обсязі та не заперечила щодо задоволення зустрічного позову в тій частині, що не суперечить первісному позову. Відповідач за первісним позовом в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву від 18.08.2023, нотаріально посвідчену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мурашко Л.О., в якій первісний позов визнав частково в тій частині, що не суперечить зустрічному позову. Вимоги зустрічного позову підтримав у повному обсязі. Представник органу опіки і піклування в судове засідання не з`явився, натомість від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, висновок органу опіки та піклування підтримують, просять суд прийняти законне рішення в інтересах дитини. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши думку учасників процесу, судом встановлено таке. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 13 травня 2023 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] народився [INFO] , батьками є сторони у справі. Згідно договору купівлі-продажу від 23.08.2018, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Піддубною Л.П., позивачка за первісним позовом придбала квартиру [ADDRESS] . Факт належності вказаної квартири для позивачки за первісним позовом стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №135386227 від 23.08.2018. Відповідно до висновку Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10.11.2023 № 08-2405, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначати місце проживання дитини з матір`ю. Зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] про зміну місця проживання [PERSON] , [INFO] . В разі проживання батьків [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] в одній країні - встановити час спільного проживання, спілкування, побачень батька [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] , впродовж не менше восьми днів на місяць, за винятком періоду канікул; під час канікул [PERSON] , [INFO] , спільне проживання, побачення і спілкування батька [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] , становить половину часу канікул за вибором цього періоду з усього часу канікул матір`ю. В разі проживання батьків [PERSON] [INFO] [PERSON] та [PERSON] в різних країнах - встановити час спільного проживання, спілкування, побачень батька [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] , дві третини часу канікул за вибором цього періоду з усього часу канікул батьком [PERSON] з покладенням витрат на переїзд дитини до батька та організацію такого переїзду на батька. В разі неможливості проживання малолітнього сина з матір`ю, за повідомленням батька про такі обставини, місце проживання дитини визначається з батьком дитини. Стосовно позовної вимоги за первісним та зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини, суд зазначає, що згідно зі ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до вимог статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч.1 ст.141 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до положень ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Ухвалюючи рішення в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. На підставі викладеного та з огляду на подані сторонами докази, при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , суд враховує вік малолітньої дитини, яка не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, відомості про те, що на цей час дитина проживає разом з матір`ю, добросовісне виконання матір`ю батьківських обов`язків, доказів зворотнього суду не подано, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток. Під час вирішення спору, суд також керується установленими та тривалими зв`язками матері з дитиною, з огляду на те, що вони тривалий час проживають разом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Таким чином, з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні та оцінені на предмет їх належності, допустимості та достовірності, суд приходить до висновку про обґрунтованість первісних позовних вимог про визначчення місця проживання малолітнього сина з матір`ю і їх повного задоволення, та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини з батьком. Також суд звертає увагу, що беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, суд вважає, що визначаючи місце проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з матір`ю, дійшов висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. При цьому, судом враховується, що батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про його здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Щодо зустрічних позовних вимог про встановлення порядку проживання, побачень та спілкування дитини з батьком, сулд зазначити таке. Згідно частин третьої та п`ятої статті 5 СК України держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. За положеннями статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до частини другої статті 18 СК України, способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна правовідношення; визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. За положеннями частини першої статті 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі статтею 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10.11.2023 № 08-2405, орган опіки та піклування, зокрема, вважає за доцільне обов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] про зміну місця проживання [PERSON] , [INFO] . В разі проживання батьків [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] в одній країні - встановити час спільного проживання, спілкування, побачень батька [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] , впродовж не менше восьми днів на місяць, за винятком періоду канікул; під час канікул [PERSON] , [INFO] , спільне проживання, побачення і спілкування батька [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] , становить половину часу канікул за вибором цього періоду з усього часу канікул матір`ю. В разі проживання батьків [PERSON] [INFO] [PERSON] та [PERSON] в різних країнах - встановити час спільного проживання, спілкування, побачень батька [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] , дві третини часу канікул за вибором цього періоду з усього часу канікул батьком [PERSON] з покладенням витрат на переїзд дитини до батька та організацію такого переїзду на батька. За положеннями статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частинами першою та другою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини. А батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд зазначає, що [PERSON] , як батько дитини, має гарантоване законом та рівне з матір`ю дитини право на спілкування та участь у вихованні сина. Діти, коли це можливо, мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить їм виховання в атмосфері любові і моральної, та матеріальної забезпеченості. Судом не встановлено негативних фактів поведінки батька, які б могли зашкодити дитині, навпаки батько дитини виявляє піклування про сина, наполегливо проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. При цьому, дитина більшу частину часу проводить з матір`ю, а відсутність спілкування сина з батьком може призвести до того, що психологічний зв`язок сина з батьком так і не буде відновлений, і дитина не зможе сприймати його як одного зі своїх батьків, який бере участь в її житті і вихованні нарівні з матір`ю. Право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам. Враховуючи викладене вище, наявні у матеріалах справи докази, позицію представника позивача щодо зустрічних позовних вимог, суд вважає за необхідне Зобов`язати [PERSON] , матір [PERSON] [INFO] повідомляти батька [PERSON] [INFO] [PERSON] про зміну місця проживання [PERSON] [INFO] . В разі проживання батьків [PERSON] [INFO] [PERSON] та [PERSON] в одній країні, - встановити час спільного проживання, спілкування, побачень батька [PERSON] з сином [PERSON] [INFO] впродовж не менше восьми днів на місяць, за винятком періоду канікул; - під час канікул [PERSON] [INFO] , спільне проживання, побачення і спілкування батька [PERSON] з сином [PERSON] [INFO] становить половину часу канікул за вибором цього періоду з усього часу канікул матір`ю; В разі проживання батьків [PERSON] [INFO] [PERSON] та [PERSON] в різних країнах, - встановити час спільного проживання, спілкування, побачень батька [PERSON] з сином [PERSON] [INFO] дві третини часу канікул за вибором цього періоду з усього часу канікул батьком [PERSON] з покладенням витрат на переїзд дитини до батька та організацію такого переїзду на батька. Таким чином зустрічний позов підлягає до часткового задоволення. Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи повне задоволення первісного позову з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 1 073, 60 грн, а враховуючи часткове задоволення зустрічного позову з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 2 147, 20 грн. Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Тому, враховуючи, що сторони мають сплатити одна одній судовий збір, суд вважає за необхідне зобов`язати [PERSON] сплатити на користь [PERSON] різницю судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1 073, 60 грн.

Outcome: partial