Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

Позивач, представник ПСП "Війтівське" Рибак Л.М., звернувся в суд з позовом до Вінницької обласної прокуратури та Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування поданого позову зазначає, що 30.09.2021 він звернувся з заявою про вчинення злочину до Гайсинської окружної прокуратури, проте йому було відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР. 04.04.2022 ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області було задоволено скаргу позивача на бездіяльність заступника керівника Гайсинської окружної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та зобов`язано внести відповідні відомості. На думку позивача вказані дії заступника керівника Гайсинської окружної прокуратури є протиправними, тому позивач просить стягнути з державного казначейства України 25000 грн. завданої йому моральної шкоди. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 19.08.2022 відкрито спрощене позовне провадження. 15.09.2022 від представника Вінницької обласної прокуратури Рудніцької І.В. на адресу Бершадського районного суду Вінницької області надійшов відзив, в якому остання просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на наступні обставини. Як вказує позивач, 30.09.2021 він подав до Гайсинської окружної прокуратури заяву про злочин, яку заступник керівника Гайсинської окружної прокуратури Січкаренко І.В. розглянув всупереч закону як звернення, відмовивши у внесені відомостей до ЄРДР. Гайсинським районним судом 04.04.2022 винесено ухвалу у справі № 129/3124/21, якою визнано протиправною бездіяльність заступника керівника Гайсинської окружної прокуратури та зобов`язано його внести до ЄРДР відомості за поданою представником ПСП «Війтівське» Рибаком Л.М. 30.09.2021 до Гайсинської окружної прокуратури заявою (повідомленням) про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Указані позовні вимоги безпідставні та не підлягають задоволенню. До Гайсинської окружної прокуратури надійшла 04.10.2021 заява [PERSON] від 30.09.2021 про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом шахрайських дій міського голови м.\~Бершадь [PERSON] , землевпорядника [PERSON] та [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК\~України, при цьому не було конкретизовано в чому такі незаконні дії полягали. Листом від 05.10.2021 за вих. № 02.51/1-2309вих-21 заступником керівника Гайсинської окружної прокуратури Січкаренком І.В. у внесенні відомостей до ЄРДР за заявою [PERSON] від 30.09.2021 відмовлено. Зазначене рішення заступник керівника Гайсинської окружної прокуратури Січкаренко І.В. мотивував тим, що досудове розслідування за фактами, зазначеними у заяві [PERSON] , здійснювалося у кримінальному провадженні №\~42018020190000059 від 10.10.2020, яке 31.08.2021 слідчим закрито, та продовжує здійснюватися у кримінальному провадженні №\~12021020090000210 від\~05.05.2021. Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 04.04.2022 у справі № 129/3124/21 визнано протиправною бездіяльність заступника керівника Гайсинської окружної прокуратури Січкаренка І.В. та зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою представника ПСП «Війтівське» Рибака\~Л.М. від 30.09.2021.Зазначена ухвала оскарженню не підлягає. На виконання зазначеної ухвали суду, яка надійшла до Гайсинської окружної прокуратури 06.04.2022, прокурором Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури Джужуком М.В. 07.04.2022 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №\~42022022120000020 та розпочато досудове розслідування, проведення якого доручено слідчому відділенню відділу поліції № 1 Гайсинського районного управління поліції. Матеріали досудового розслідування № 42022022120000020 від\~07.04.2022 за ч. 2 ст. 190 КК України відповідно до ст. 217 КПК України об`єднані в одне провадження з матеріалами досудового розслідування №\~12021020090000210 від 05.05.2021 за ч. 1 ст. 190 КК України під №\~12018020010000460. У ході досудового розслідування кримінального провадження №\~12021020090000210 від 05.05.2021 на підставі ухвали слідчого судді 19.04.2022 здійснено тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження №\~42018020190000059 від 10.10.2018, розслідування у якому здійснювалося за заявою директора ПСП «Війтівське» [PERSON] про зловживання службовим становищем службовими особами Бершадської міської ради при прийнятті 23.05.2018 рішення 28 сесії 7 скликання Бершадської міської ради щодо надання дозволу [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] у власність під існуюче незавершене будівництво, власником якого є ПСП «Війтівське», яке 31.08.2021 закрито на підставі абз. 14 ч. 1 ст. 284 КПК України. До матеріалів кримінального провадження долучено копію рішення 8 сесії 23 скликання Бершадської міської ради від 30 грудня 1999 року, відповідно до п. 11 якого [PERSON] надано земельну ділянку в постійне користування під будівництво магазину в [ADDRESS] , розміром 367 м2, видавши при цьому державний акт на право користування землею, а пунктом 14 цього ж рішення надано ПСП «Війтівське» земельну ділянку розміром 374 м2 за адресою: [ADDRESS] . У ході досудового розслідування допитано як представника потерпілого [PERSON] , який повідомив, що у власності ПСП «Війтівське», директором якого він є, перебуває незавершене будівництво, яке знаходиться в [ADDRESS] . Незважаючи на наявність у нього всіх необхідних документів на зазначене будівництво йому стало відомо, що посадові особи Бершадської міської ради на 28 сесії 7 скликання прийняли рішення про надання дозволу [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки за зазначеною адресою у власність. Крім того, як свідка допитано [PERSON] , який повідомив, що з 1997 до 2002 року працював у ПСП «Війтівське». З 1995 по 1997 роки посаду головного бухгалтера займав [PERSON] , який на даний час помер. Магазин в [ADDRESS] був побудований за вказівкою голови ПСП «Війтівське» [PERSON] . Виконанням будівництва даного магазину керував особисто [PERSON] . Про проектно-кошторисну документацію [PERSON] інформацією не володіє, так як користувався лише кресленнями, які робив сам для себе. Субпідряди виконувала фірма «Механізатор» та МПМК-5. Виконані підрядні роботи [PERSON] приймав особисто. Всі договори були складені бухгалтером та були затверджені головою ПСП. Будівельні матеріали [PERSON] отримував безпосередньо за вказівкою голови ПСП [PERSON] . Більш того, [PERSON] вказав, що пояснювальну записку та акт виконаних робіт він написав у 2018 році на прохання [PERSON] . У ході допиту як свідка провідний спеціаліст з питань землеустрою Бершадської міської ради [PERSON] повідомив, що до Бершадської міської ради надійшла заява [PERSON] з проханням надати їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , у власність. Як додаток до заяви вона надала ряд документів, необхідних для винесення зазначеного питання на розгляд спеціальної комісії. В подальшому спеціальна комісія винесла свої рекомендації, якими надала дозвіл на винесення зазначеного питання на розгляд чергової сесії. Крім того, [PERSON] повідомив, що під час дослідження зазначеного питання ним було отримано ряд документів, які підтверджують належність зазначеного незавершеного будівництва та земельної ділянки саме [PERSON] , а не ПСП «Війтівське». Під час ознайомлення із документами, поданими [PERSON] , встановлено, що 16.02.2018 [PERSON] звернулася із заявою до міської ради, що була зареєстрована за вх. № 228/02-11 та розписана до виконання на провідного спеціаліста з питань землеустрою [PERSON] . Як додаток до заяви було подано викопіювання із топографічної зйомки м. Бершадь, технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] , а також детальний план території для визначення меж та площі земельної ділянки житлової та громадської забудови розташованої на території Бершадської міської ради для завершення незавершеного будівництва житлового будинку за вищезазначеною адресою. Відповідно до п. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Тобто, відповідно до зазначеного положення Земельного кодексу України, заява [PERSON] була подана у встановленому законом порядку, містить відповідні реквізити та відомості про земельну ділянку, а додатки подані до заяви наявні у достатній кількості та у відповідній формі. Крім того, відповідно до п. 6 ст. 118 Земельного кодексу України у разі, якщо земельна ділянка, що виділяється, перебуває у користуванні інших осіб, то громадянин, який звертається із заявою про виділення йому зазначеної земельної ділянки повинен надати разом з заявою погодження землекористувача. Однак, на час звернення [PERSON] до міської ради з заявою про надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку по [ADDRESS] , будь-яких відомостей про належність зазначеної земельної ділянки ПСП «Війтівське» не було. Зазначені документи керівником ПСП «Війтівське» Рибаком Л.М. не були надані ні працівникам Бершадської міської ради при дослідженні зазначеного питання, ні органу досудового розслідування під час проведення досудового розслідування кримінального провадження. До матеріалів кримінального провадження долучено акт перевірки Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо дотримання вимог земельного законодавства під час прийняття рішення 28 сесії 7 скликання Бершадської міської ради від 23.05.2018 щодо надання дозволу [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , згідно якого зазначена земельна ділянка із земель комунальної власності житлової та громадської забудови площею 0,0346 га з кадастровим номером 0520410100:00:0060:0824 передана у строкове платне користування (на умовах оренди). Договір укладено між Бершадською міською радою та [PERSON] , зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №\~47219532 від 05.06.2019. Будь-яких порушень перевіркою не встановлено. Досудовим розслідуванням встановлено, що порушення в діяннях службових осіб Бершадської міської ради під час прийняття рішення 28 сесії 7 скликання Бершадської міської ради від 23.05.2018 щодо надання дозволу [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Зазначена земельна ділянка перебуває у законному користуванні [PERSON] . Крім того, представником ПСП «Війтівське» Рибаком Л.М. не надано належних підтверджуючих документів щодо наявності у зазначеного підприємства будь-яких прав власності на вищезазначену земельну ділянку. За результатами досудового розслідування слідчим слідчого відділення відділу поліції № 1 Гайсинського районного управління поліції 03.08.2022 зазначене кримінальне провадження законно закрито у зв`язку із встановленням відсутності в діяннях міського голови м. Бершадь Кольченка\~М.І., землевпорядника [PERSON] та [PERSON] складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі п.\~2\~ч.\~1\~ст. 284 КПК України. Крім того, представник відповідача зазначає, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України. Позивач, [PERSON] , в судовому засіданні поданий ним позов підтримав, просив його задовольнити. Прокурор Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури Круковська Г.М., просила в задоволенні позову відмовити. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.09.2021 до Гайсинської окружної прокуратури надійшла заява [PERSON] від 30.09.2021 про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України. Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 04.04.2022 у справі №129/3124/21 заступника керівника Гайсинської окружної прокуратури зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] від 30.09.2021 про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України. На виконання вищевказаної ухвали суду, 07.04.2021 внесені відомості до ЄРДР за №42022022120000020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просить стягнути з Державного казначейства України 25 тисяч моральної шкоди, яка завдана йому протиправною діяльність заступника керівника Гайсинської окружної прокуратури Січкаренка І.В. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд виходить з наступного. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. У частині першій статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 вказано, що «спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди,завданої органом державної влади,їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу)». Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 зроблено висновок, що: «суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою». Крім того, оскарження особою до суду прийнятих процесуальних рішень органом досудового розслідування (прокурором) під час кримінального провадження в порядку вимог КПК України є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства. Реалізація такого механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи. У постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі 686/34047/19 зроблено висновок, що для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. При цьому сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зазначені обставини, суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому моральної шкоди, яку він оцінив у грошовому еквіваленті, в сумі 25000 грн. саме з вини відповідачів. В даному випадку варто зазначити, що посилання на бездіяльність органу досудового розслідування, є необґрунтованими, оскільки позивач, у встановленому порядку реалізував своє процесуальне право на оскарження процесуального рішення прокурора, що не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування і завдання цим шкоди позивачу. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності прокурора сама по собі не може свідчити про незаконність його діяльності як такої, й відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, факту заподіяння йому моральних страждань. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову представника ПСП "Війтівське" позивача Рибак Л.М., оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями службової (посадової) особи органу державної влади. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору суд покладає судові витрати по цій справі на рахунок держави.

Outcome: dismissed