Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

05 грудня 2023 року [PERSON] звернулась в суд із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи: [PERSON] , ВП № 2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області. Свої вимоги мотивує тим, що вона із заінтересованою особою [PERSON] спільно проживали за адресою с. Дружелюбівка Роздільнянського району Одеської області. Вказала, що із заінтересованою особою, кривдником [PERSON] вона перестала спільно проживати у зв`язку із частими конфліктами, останній систематично вживав алкоголь та поводився агресивно, вчиняв відносно неї психологічне насильство, постійно ображав їх нецензурною лайкою та погрожував їм фізичною розправою, внаслідок чого вона неодноразово викликала наряди поліції. За результатами її звернень працівники поліції складали протоколи про адміністративні правопорушення за вчинення домашнього насильства відносно неї. На даний час існує реальна загроза вчинення [PERSON] відносно неї психологічного, фізичного насильства з спричиненням їй шкоди, страждань, тобто вважає, що існують обґрунтовані ризики настання більш тяжких наслідків для її психічного, а можливо і фізичного здоров`я. Таким чином, заявниця [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким видати обмежувальний припис [PERSON] , мешканцю с. Дружелюбівка Роздільнянського району Одеської області, яким встановити тимчасові обмеження його прав строком на 6 (шість) місяців, з наступними заборонами: перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Також просить направити [PERSON] до Затишанської селищної Роздільнянського району Одеської області для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці. Ухвалою суду від 05 грудня 2023 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено на 07 грудня 2023 року о 10 год 00 хв. (а.с. 22). У судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового розгляду (а.с. 27). Водночас заявниця звернулась до суду із письмовою заявою, у якій вказала, що вимоги заяви підтримує в повному обсязі, просить суд розглядати справу без її участі (а.с. 30). Заінтересована особа [PERSON] \~у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду (а.с. 29). Разом з тим, [PERSON] звернувся до суду із письмовою заявою, у якій просив провести\~судове засідання\~без його\~участі (а.с. 31). Представник заінтересованої особи ВП № 2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Водночас від т.в.о. начальника ВП № 2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області надійшла до суду заява, у якій він просив провести судове засідання за відсутності їх представника, проти задоволення заяви не заперечує (а.с. 32). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09 травня 2023 року у Захарівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується копією актового запису № 76 від 09 травня 2023 року (а.с. 11). Заявниця [PERSON] разом із заінтересованою особою [PERSON] спільно проживали за адресою: [ADDRESS] . У подальшому [PERSON] та [PERSON] припинили своє спільне проживання. Причиною припинення проживання було те, що [PERSON] у зв`язку із систематичним вживанням алкоголю поводив себе агресивно та вчиняв відносно заявниці психологічне насильство, постійно ображав її нецензурною лайкою та погрожував їй фізичною розправою, внаслідок чого вона неодноразово викликала наряди поліції. За результатами її звернень працівники поліції складали протоколи про адміністративні правопорушення за вчинення домашнього насильства відносно неї. Так, відповідно до копії термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 269731 від 08 квітня 2023 року, вбачається, що поліцейською Корак В.В. стосовно [PERSON] , у зв`язку з тим, що він скоїв домашнє насильство відносно [PERSON] , було встановлено заборонний припис, у вигляді заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою на певний строк (а.с. 20). Згідно із копією термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 144245 від 10 серпня 2023 року, вбачається, що поліцейським Куртіяном А.В. стосовно [PERSON] , у зв`язку з тим, що він скоїв домашнє насильство відносно [PERSON] , було встановлено заборонний припис, у вигляді заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою на певний строк (а.с. 17). Відповідно до копії термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 269771 від 03 грудня 2023 року, вбачається, що поліцейським Куліковським С.Г. стосовно [PERSON] , у зв`язку з тим, що він скоїв домашнє насильство відносно [PERSON] , було встановлено заборонний припис, у вигляді заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою на певний строк, заборони на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи (а.с. 19). З копії постанови Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 листопада 2023 року, яка набрала законної сили 18 листопада 2023 року вбачається, що [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 гривень (а.с. 15). Відповідно до копії постанови Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 листопада 2023 року, яка набрала законної сили 18 листопада 2023 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді громадських робіт строком 40 годин (а.с. 16). Згідно копії постанови Фрунзівського районного суду Одеської області від 13 листопада 2023 року, яка набрала законної сили 24 листопада 2023 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді громадських робіт строком 40 годин (а.с. 13-14). Як вбачається з довідки - характеристики наданої Затишанською селищною радою Роздільнянського району Одеської області № 352 від 24 листопада 2023 року, [PERSON] , [INFO] , в 2021 році відпрацьовував адміністративне стягнення у виді громадських робіт, призначених постановою Фрунзівського районного суду Одеської області за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. До складу його сім`ї входять дружина [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Відповідно до довідки - характеристики наданої Затишанською селищною радою Роздільнянського району Одеської області № 252 від 16 серпня 2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . До складу її сім`ї входять чоловік [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі-Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з положеннями п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Положеннями ст. 21 Закону передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», № 68177, «Enea v. Italy», № 55182, «Idalov v. Russia», № 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» № 92237, «Козинець проти України», № 52, «Лабіта проти Італії», № 120, «Чембер проти Росії», № 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Частинами 2-4 ст. 26 Закону визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Зокрема 06 лютого 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своєму рішенні в справі № 753/8626/19 зазначив «Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві». Статтею 350-6 ЦПК України, передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Щодо необхідності направлення [PERSON] для проходження програми кривдника, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд зазначає таке. Відповідно до ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Указані обставини свідчать про те, що направлення кривдника на проходження програми для кривдників є окремим спеціальним заходом щодо протидії домашньому насильству поряд з видачею обмежувального припису стосовно кривдника. Згідно з ч. 6 ст. 28 Закону кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством. Так, відповідно до ст. 39-1 КУпАП у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чи Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків». При цьому вимогами ст. 26 Закону, яка, зокрема, визначає заходи тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, не передбачено можливості прийняття судом рішення про направлення кривдника на проходження програми для кривдників при видачі обмежувального припису. За таких обставин суд дійшов до висновку про відсутність підстав для направлення [PERSON] для проходження програми кривдника, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», під час вирішення питання про видачу обмежувального припису. Із наданих суду доказів вбачається, що сварки, сутички та конфлікти між учасниками справи тривають практично по сьогоднішній день та на постійні основі, дії з боку [PERSON] мають ознаки психологічного (образи, погрози, висловлювання нецензурними словами, залякування, тощо) тиску, є такими, що порушують психологічну недоторканість заявниці. Ураховуючи викладене суд дійшов до висновку, що дієвим та достатнім для забезпечення захисту прав потерпілої, а також пропорційним встановленим судом фактам вчинення домашнього насильства будуть встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, встановлених ч. 2 ст. 26 «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Щодо строку, на який необхідно видати обмежувальний припис, суд не вбачає підстав для застосування максимального визначеного законом строку 6 місяців та вважає, що строк 3 місяці буде достатнім та дієвим для зміни [PERSON] своєї поведінки по відношенню до [PERSON] та надасть останнім можливість кривднику переглянути свою поведінку та змінити своє відношення до потерпілої. При цьому у разі вчинення [PERSON] подальших насильницьких дій по відношенню до заявниці обмежувальний припис може бути продовжений судом. Отже, суд дійшов висновку, що саме такий вид та строк дії обмежувального припису, про необхідність визначення яких суд зазначив вище, є необхідними, щоб гарантувати постраждалій особі безпеку та основоположні права і свободи людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного життя, та пропорційним втручанням у права і свободи кривдника. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial