Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій просив стягнути з останнього середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення, розмір якого станом на 22 грудня 2021 року становить 305692,52 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах з 27 лютого 2018 року. Наказом від 26 червня 2020 року №179/к позивач був звільнений з шахти за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Після звільнення відповідач не провів із позивачем остаточний розрахунок, не виплативши позивачу заробітну плату 143161,98 грн. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2020 року у справі №235/5843/20 з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість із заробітної плати у сумі 143161,98 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 жовтня 2020 року по 02 грудня 2020 року (включно) в сумі 43670,36 грн. Постановою головного державного виконавця Покровського міськрайонного ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було відкрито виконавче провадження №64301156 про стягнення з відповідача суми заборгованості з заробітної плати. Однак, заборгованість відповідачем так і не була виплачена, що змушує позивача звернутися до суду. Вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за період з 03 грудня 2020 року по день ухвалення рішення, розмір якого станом на 22 грудня 2021 року становить 305692,52 грн із розрахунку 1149,22 (середньоденний заробіток) х 266 (кількість днів затримки розрахунку). Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у зазначеній цивільній справі. Відповідно до частини сьомої\~статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.04.2022 № 17/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області на Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року прийнято до свого провадження дану цивільну справу, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 10 листопада 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача [PERSON] зазначив, що судове рішення по справі №235/5843/20 виконане в повному обсязі. Відсутні обґрунтовані підстави стверджувати, що положення ст. 116 та ст. 117 КЗпП України передбачають право на отримання виплат, що мали місце після того, як сума була встановлена судом. Вважає, що у позивача немає права на отримання заявленої ним суми. Також вказує, що період розрахунку відшкодування, передбачений ст.117 КЗпП України обмежений, він повинен бути не більше шести місяців. Вважає, що дії позивача направлені на безпідставне збагачення. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та 26 червня 2020 року позивача було звільнено згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2020 року, яке набрало законної сили 06 січня 2021 року, у цивільній справі №235/5843/20 позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» [PERSON] заборгованість з нарахованої, але не виплаченої при звільненні заробітної плати за грудень 2019 року - червень 2020 року в сумі 143 161 (сто сорок три тисячі сто шістдесят одна) гривня 98 копійок (сума визначена вже з урахуванням проведених утримань податків з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів), а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.10.2020 року по 02.12.2020 року (включно) в сумі 43670 (сорок три тисячі шістсот сімдесят) гривень 36 копійок (сума визначена без урахування утримання прибуткового податку з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів); в іншій частині позову відмовлено. Судові витрати по справі віднесено на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» стягнувши з відповідача: на користь [PERSON] судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок; на користь держави судовий збір в сумі в сумі 691 (шістсот дев`яносто одна) гривня 14 копійок (а.с.4-8). Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Середньоденна заробітна плата позивача складає 1149,22 грн (а.с.4-8,30). 28 січня 2021 року головним державним виконавцем Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Клещевниковим М.І. розглянуто заяву про примусове виконання та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64304156 з виконання виконавчого листа №235/5843/20, виданого 08 грудня 2020 року (а.с.9 зворотна сторона). Згідно довідки відповідача №448 від 10 листопада 2023 року, заборгованість у сумі 143161,98 грн було стягнуто повністю Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції м. Харків (08 листопада 2022 року у сумі 33614,84 грн, 30 грудня 2022 року 109547,14 грн). Також було сплачено середній заробіток у сумі 43670,36 грн (08 листопада 2022 року у сумі 10451,35 грн, 30 грудня 2022 року у сумі 33219,01 грн) (а.с.30). Вирішуючи позовні вимоги судом враховується наступне. Згідно статті 117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. За змістом частини першої\~статті 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Частина друга\~статті 117 КЗпП України\~стосується випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій\~статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені на момент звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене\~статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19). Законом України від 01 липня 2022 року N 2352-IX, що набрав чинності 19 липня 2022 року,\~стаття 117 КЗпП\~викладена в іншій редакції. За правилами\~статті 117 КЗпП України\~(в редакції\~Закону N 2352-IX від 01 липня 2022 року) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Статтею 58 Конституції України\~визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до\~статті 5 ЦК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Позивач просить стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 03 грудня 2020 року (наступний день після ухвалення рішення) по день ухвалення судового рішення. Таким чином, за період з 03 грудня 2020 року до набрання Законом України від 01 липня 2022 року N 2352-IX чинності 19 липня 2022 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України в редакції Закону України № 3248-IV від 20 грудня 2005 року, а з 19 липня 2022 року в редакції Закону України від 01 липня 2022 року N 2352-IX. Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, передбачено, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно довідки відповідача №448 від 10 листопада 2023 року, заборгованість у сумі 143161,98 грн було стягнуто повністю Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції м. Харків (08 листопада 2022 року у сумі 33614,84 грн, 30 грудня 2022 року 109547,14 грн). Також було сплачено середній заробіток у сумі 43670,36 грн (08 листопада 2022 року у сумі 10451,35 грн, 30 грудня 2022 року у сумі 33219,01 грн) (а.с.30). Враховуючи наведене, суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з 03 грудня 2020 року і по 30 грудня 2022 року (день фактичного розрахунку). Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 03 грудня 2020 року і по 30 грудня 2022 року складає: 527 днів х 1149,22 грн = 605638,94 грн. Вирішуючи позовні вимоги судом також враховується та обставина, що відповідач був обізнаний про наявність заборгованості із заробітної плати перед позивачем та про наявність судового рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2020 року. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена\~ст. 117 КЗпП України\~відповідальність. Відшкодування, передбачене\~статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. У постанові від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц Великої Палати Верховного Суду, зазначено, що, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. При цьому, Велика Палата Верховного Суду сформулювала перелік обставин, які повинен ураховувати суд, вирішуючи питання про зменшення розміру відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~ст. 117 ЦПК України. Такими обставинами є: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Аналогічний правовий висновок викладено також у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі N 761/16407/15-ц, від 15 квітня 2020 року у справі N 331/1863/18, від 18 листопада 2020 року у справі N 335/4416/18-ц. Таким чином, враховуючи розмір простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, який до того ж перепав на час введення в Україні воєнного стану, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~ст. 117 ЦПК України, до 80000 грн. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 908 грн (а.с.1).

Outcome: partial