Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

11 липня 2016 року представник позивача звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, у якому з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог від 18 січня 2017 року, від 23 липня 2018 року, від 20 жовтня 2021 року та заяви про доповнення (зміну) підстав позову від 22 лютого 2022 року, визначившись з колом відповідачів у справі, остаточно просив: - скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0811 га з кадастровим номером 8000000000:72:306:0005, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що проведена Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві 26 січня 2016 року; - скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хиби Анни Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 28164424 від 10 лютого 2016 року, про реєстрацію за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) права власності на земельну ділянку площею 0,0811 га з кадастровим номером 8000000000:72:306:0005, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності 13188808, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 844858080389; - припинити право власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:72:306:0005; - визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0811 га з кадастровим номером 8000000000:72:306:0005, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. 20 лютого 2016 року та зареєстрований в реєстрі за №305; - скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28358770 від 20 лютого 2016 року, про реєстрацію за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) права власності на земельну ділянку площею 0,0811 га з кадастровим номером 8000000000:72:306:0005, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності 13357034, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 844858080389; - припинити право власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:72:306:0005; - визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0811 га з кадастровим номером 8000000000:72:306:0005, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Арестович-Корнійчук О.М. 22 квітня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за №282; - скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Арестович-Корнійчук О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 229404019 від 25 квітня 2016 року, про реєстрацію за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) права власності на земельну ділянку площею 0,0811 га з кадастровим номером 8000000000:72:306:0005, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності 14309889, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 844858080389; - припинити право власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:72:306:0005; - судові витрати покласти на відповідачів. Заявлені вимоги обґрунтовано наступними обставинами. Позивач [PERSON] , 1967 року народження, РНОКПП [NUMBER] , є мешканцем мікрорайону Жуляни у м. Києві, якому у 1996 році виділено у користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] . У 2005 році позивач звернувся до компетентних органів про надання у приватну власність земельної ділянки, яка перебувала у його користуванні. Так, 12 грудня 2005 року Київською міською державною адміністрацією прийнято розпорядження №2288 про розгляд заяв громадян щодо безоплатної передачі у власність земельних ділянок за проектами відведення у мікрорайоні Жуляни в Солом`янському районі та створено робочу групу, яка забезпечила розгляд заяв громадян та підготувала на розгляд Київської міської ради проект рішення про надання громадянам дозволу на розробку проектів відведення земельних ділянок у мікрорайоні Жуляни в Солом`янському районі. 11 червня 2008 року, до прийняття рішення Київською міською радою про безоплатну передачу у власність земельної ділянки позивачу, останній обмінявся земельною ділянкою з [PERSON] , мешканцем [ADDRESS] , який написав заяву до компетентних органів з проханням передати [PERSON] , 1967 року народження, у власність відведену йому земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку в тому ж районі, за тією ж адресою, тільки під іншим номером. Згідно з Додатком №1 до Рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року №922/922 «Про передачу громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському та Голосіївському районах м. Києва» позивачу передано у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:72:306:0005, розташовану за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд. Рішення Київської міської ради №922/922 від 18 грудня 2008 року не змінено та не скасовано, відповідно, у позивача виникли правомірні очікування щодо подальшого оформлення та реєстрації права власності на земельну ділянку. З метою виготовлення технічної документації на земельну ділянку, її реєстрації у Державному земельному кадастрі, з подальшою реєстрацією права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 03 листопада 2015 року [PERSON] видав довіреність, якою уповноважив [PERSON] на вчинення означених вище дій. Довірена особа отримала витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, в якому зазначена нормативна грошова оцінка земельної ділянки, площею 0,0811 га. з кадастровим номером 8000000000:72:306:0005 в розмірі 946608,00 грн., а також кадастровий план з описом меж та черговий кадастровий план Отримавши вказані документи, позивач виявив, що спірна земельна ділянка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 квітня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Арестович-Корнійчук О.М. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №52953025 від 10 лютого 2016 року та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку позивачем встановлено, що первісним власником земельної ділянки був зазначений [PERSON] , 1970 року народження (паспорт серії [NUMBER] , виданий 06 вересня 2001 року Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві), який є іншою ніж позивач особою. Підставою виникнення права власності на земельну ділянку за відповідачем [PERSON] стало рішення державного реєстратора Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хиби А.В. про державну реєстрацію права власності від 10 лютого 2016 року, індексний номер 28164424 на ім`я [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , виданий 06 вересня 2001 року Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві). Встановивши зазначене, позивач 22 червня 2016 року звернувся до Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016100090007278 за фактом вчинення невстановленими особами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Також, 16 листопада 2020 року підрозділом дізнання Подільського УП ГУ НП у м. Києві внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020105070001209 за фактом вчинення невстановленими особами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Досудовим розслідуванням кримінального провадження №12020105070001209 від 16 листопада 2020 року встановлено, що згідно наявних у Оболонському РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області облікових документів, [PERSON] , [INFO] , не значиться. Крім того, паспорт громадянина України зразка 1994 року серії [NUMBER] , виданий Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві, значиться за громадянином [PERSON] , [INFO] . При цьому, за даними ГУ Держгеокадастру м. Києва, у заяві відповідача [PERSON] , 1970 року народження, про державну реєстрацію земельної ділянки зазначений паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 06 вересня 2001 року та РНОКПП [NUMBER] , які не належать позивачу. Також, паспортні дані, зазначені в договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 20 лютого 2016 року, належать іншій особі, що свідчить про здійснення державної реєстрації земельної ділянки та подальше оформлення і реєстрації права власності на неї, попри повне співпадіння прізвища, ім`я та по батькові, незаконно було здійснено іншою ніж позивач особою. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється, у тому числі, за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. Оскільки, державна реєстрація земельної ділянки як об`єкту цивільних прав була проведена з порушення закону, здійснена не позивачем, а іншою особою, якій таке право надано не було, позивач вважає, що рішення державного кадастрового реєстратора підлягає скасуванню як таке, що порушує права та інтереси позивача, пов`язані з подальшим оформленням та реєстрацією за ним права власності на земельну ділянку. За змістом ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у точу числі, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, що допускається у виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень.) Оскільки, саме позивачу було надано право на оформлення права власності на земельну ділянку, а тому рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 28164424 від 10 лютого 2016 року державного реєстратора Хиби А.В. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві підлягає скасуванню. В ході розгляду справи позивачу стало відомо, що 20 лютого 2016 року між [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим у [ADDRESS] з 02 березня 2009 року, з отриманим ідентифікаційним номером в Оболонській ДПІ м. Києва 28 серпня 1999 року, та між [PERSON] , 1985 року народження, мешканцем [ADDRESS] , було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0811 га у межах згідно з планом, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:72:306:0005, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О., зареєстрований у реєстрі за №305. Вважає, що відповідач [PERSON] , 1970 року народження, здійснив продаж земельної ділянки, яку компетентні органи йому не виділяли. Отже, державну реєстрацію земельної ділянки, укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки у нотаріуса, незважаючи на повне співпадіння прізвища, ім`я та по батькові, було незаконно здійснено іншою ніж позивач особою. Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 20 лютого 2016 року приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Єременко Л.О., вчинений на підставі безпідставної і неправомірної реєстрації права власності, а також на підставі ймовірно підробленого паспорта громадянина України, на ім`я відповідача [PERSON] , 1970 року народження, такий договір не породжує правових наслідків та є недійсним, а тому державна реєстрація права власності, проведена на підставі даного правочину підлягає скасуванню. Крім того, 26 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0811 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:72:306:0005, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Арестович-Корнійчук О.М., зареєстрований у реєстрі за №282. Вказаний правочин як похідний від договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 20 лютого 2016 року приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Єременко Л.О., також є недійсним та не створює жодних правових наслідків. Враховуючи, що рішенням Київської міської ради №922/922 від 18 грудня 2008 року позивач отримав право набути (оформити) у приватну власність земельну ділянку, якою він тривалий час до цього користувався, сплачував за неї встановлений законом податок, однак в силу зазначених вище обставин не має можливості оформити та зареєструвати право власності на земельну ділянку, а тому не є її власником у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», у зв`язку з чим не може використати спосіб захисту порушеного права передбачений ст. 387 ЦК України шляхом пред`явлення індикаційного позову. Позивач вважає, що має всі правомірні підстави щодо набуття права власності на земельну ділянку, оскільки саме йому рішенням Київської міської ради №922/922 від 18 грудня 2008 року було надано таке право, а допущені порушення при первинній реєстрації земельної ділянки як об`єкта цивільних прав мають наслідком і недійсність всіх наступних правочинів із земельною ділянкою. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 12.07.2016 року цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 15 липня 2016 року за заявою представника позивача вжито заходи забезпечення позову. Ухвалою суду від 15 липня 2016 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду. 10 травня 2018 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Антонова Г.І. подала відзив на позовну заяву, у якому заперечила проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 22 квітня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , за змістом та формою повністю відповідає положенням ст. ст. 655-658 ЦК України з урахуванням вимог ЗК України, зокрема, щодо ідентифікації об`єкта нерухомого майна, що відчужувався, його цільового призначення, його належності на праві власності [PERSON] та державної реєстрації речових прав останнього на відчужуване майно на момент вчинення правочину, ціни договору, відсутності в Державному земельному кадастрі відомостей про обмеження у використанні відчужуваного об`єкту, відсутності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформації про обтяження відчужуваного [PERSON] об`єкта нерухомого майна, тощо. Правочин щодо відчуження земельної ділянки не суперечив положенням ст. 203 ЦК України. При посвідченні правочину нотаріус встановлював дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної із умов правочину. Вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 22 квітня 2016 року вчинений сторонами правомірно і його зміст повністю відповідає вимогам законодавства, а підстави для визнання його недійсним відсутні. Звертає увагу суду на ту обставину, що правочин від 22 квітня 2016 року позивачем не укладався, між сторонами відсутні зобов`язальні правовідносини щодо відчуження спірної земельної ділянки, а тому права позивача, який вважає себе власником спірного об`єкту нерухомого майна не підлягають захисту з використанням правового механізму, передбаченого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Враховуючи, що позивач не реалізував право на безоплатну приватизацію земельної ділянки на підставі рішення Київської міської ради №922/922 від 18 грудня 2008 року та не набув право власності на неї, вважає необґрунтованими позовні вимоги до [PERSON] як добросовісного набувача земельної ділянки. Ухвалою суду від 09 жовтня 2018 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу. 01 липня 2019 року до суду надійшло повідомлення з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 08 лютого 2022 року, залучено до участі у справі співвідповідача ГУ Держгеокадастру у м. Києві та третю особу - державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хибу А.В. 30 червня 2022 року представник ГУ Держгеокадастру у м. Києві подав відзив на уточнену позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовної вимоги про скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0811 га з кадастровим номером 8000000000:72:306:0005, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що проведена Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві 26 січня 2016 року, з наступних підстав. У відповідності до вимог ЗК України згідно п. 246 Додатку №1 до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року №922/922 «Про передачу громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському та Голосіївському районах м. Києва» [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS] . Оскільки заява була подана [PERSON] , технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідала вимогам чинного законодавства та в межах спірної земельної ділянки були відсутні інші зареєстровані в Державному земельному кадастрі та оформлені у власність/ користування земельні ділянки, 26 січня 2016 року Державним кадастровим реєстратором було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:72:306:0005, площею 0,0811 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Державна реєстрація спірної земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:72:306:0005 здійснена у спосіб та у межах відповідності вимогам чинного законодавства України, у зв`язку з чим, Державний кадастровий реєстратор своїми діями жодним чином не порушив вимоги чинного законодавства, прав та інтересів позивача, оскільки провів перевірку поданих документів у повній відповідності до вимог Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051. Чинним законодавством визначено чіткий перелік підстав, настання яких, передбачає скасування державної реєстрації земельної ділянки та порядок її скасування, у зв`язку з чим, скасування державної реєстрації земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором територіального органу Держгеокадастру за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру можливо виключно у спосіб та на підставах, визначених ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та п. 114 Порядку від 17 жовтня 2012 року №1051, інший порядок скасування державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі - не передбачений. Наразі заяви від власника/ користувача на поділ земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:72:306:0005 протягом часу її існування не подавались, а згідно відомостей, які надійшли до Державного земельного кадастру в порядку інформаційної взаємодії від органу (суб`єкта) державної реєстрації прав на спірну земельну ділянку 22 квітня 2016 року зареєстровано право власності за [PERSON] . За наведених обставин, оскільки ГУ Держгеокадастру у м. Києві під час державної реєстрації спірної земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:72:306:0005 діяло виключно в межах чинного законодавства та жодним чином не порушувало права позивача, а правові підстави для скасування спірної земельної ділянки відсутні. Звернув увагу, що здійснення державної реєстрації земельної ділянки та присвоєння ій кадастрового номеру є складовим процесу формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, а саме по собі державна реєстрація земельної ділянки не призводить до виникнення, зміни чи припинення права власності чи інших речових прав на земельну ділянку. Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 22 вересня 2022 року, замінено третю особу державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хибу А.В. на Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ); закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 25 травня 2023 року, замінено відповідача ГУ Держгеокадастру у м. Києві на правонаступника ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] та його представник заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю вимог позивача. В останнє судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених в усних поясненнях. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не попередив, будь-яких заяв, клопотань про відкладення розгляду справи або неможливість розгляду справи без його участі не подав. Пояснення/ заяви по суті справи не надходили. Представник відповідача ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області підтримав позицію управління, викладену у відзиві та заперечив проти стягнення судових витрат. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не попередила, будь-яких заяв, клопотань про відкладення розгляду справи або неможливість розгляду справи без її участі не подала. Пояснення/ заяви по суті справи не надходили. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Арестович-Корнійчук О.М. у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Представник Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не попередив, будь-яких заяв, клопотань про відкладення розгляду справи або неможливість розгляду справи без його участі не подав. Пояснення/ заяви по суті справи не надходили. З`ясувавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи без участі відповідачів та третіх осіб. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Судом встановлено, що позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженець села Жуляни Києво-Святошинського району Київської області, з 15 грудня 1987 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим 24 лютого 2001 року Залізничним РУ ГУ МВС України в місті Києві. Відповідно до Довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ДПА у Залізничному районі м. Києва від 29 грудня 1997 року, [PERSON] одержав ідентифікаційний номер [NUMBER] . Згідно довідки №926/с, виданої 12 жовтня 2005 року Органом самоорганізації населення «Комітет мікрорайону «Жуляни» м. Києва», [PERSON] , мешканцю [ADDRESS] , відведена земельна ділянка з кадастровим планом, для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] , з 1996 р. Відповідно до довідки Державної податкової інспекції у Солом`янському районі м. Києва від 15 квітня 2004 року, [PERSON] (код [NUMBER] ), який мешкає за адресою мікрорайон Жуляни, сплачує податок на земельну ділянку площею 800 кв.м., і заборгованості по сплаті станом на 15 квітня 2004 року не має. Листом Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 11 липня 2006 року за вих. №6170/01, [PERSON] ( [ADDRESS] ) повідомлено, що на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 12 грудня 2005 року №2288 «Про розгляд заяв громадян щодо безоплатної передачі у власність земельних ділянок за проектами відведення у м/р Жуляни в Солом`янському районі», в Солом`янській райдержадміністрації м. Києва створена робоча група по розгляду заяв громадян щодо безоплатної передачі у власність земельних ділянок у мікрорайоні Жуляни в Солом`янському районі м. Києва. Згідно довідки №13, виданої 25 лютого 2008 року Органом самоорганізації населення «Комітет мікрорайону «Жуляни» м. Києва», [PERSON] , мешканцю [ADDRESS] , відведена земельна ділянка з кадастровим планом №1, для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] , площею 0,08 га. Заявою від 11 червня 2008 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черемхою Н.М. за реєстровим №5464, [PERSON] , 1970 року народження, повідомив, що не заперечує, щоб земельна ділянка, яка розташована у [ADDRESS] , і знаходиться в його користуванні, була передана у приватну власність гр. [PERSON] , [INFO] , для будівництва індивідуального житлового будинку. Згідно п. 7 та Додатку №1 до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року №922/922 «Про передачу громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському районі м. Києва» за умови виконання п. 8 цього рішення [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку кадастровий номер 72:306:0005 за адресою: [ADDRESS] , площею 811 кв.м. (у списку №246). Згідно з п. п. 8.5. п. 8 рішення Київської міської ради №922/922 від 18 грудня 2008 року власники земельних ділянок зобов`язані у місячний термін звернутися до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) із клопотаннями щодо організації робіт по винесенню меж земельних ділянок в натурі (на місцевість) та виготовлення документів, що посвідчують право приватної власності на земельні ділянки. З метою виготовлення технічної документації на земельну ділянку, її реєстрації у Державному земельному кадастрі, з подальшою реєстрацією права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 03 листопада 2015 року [PERSON] , [INFO] , видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Адамською О.М. за реєстровим №1328, якою уповноважив [PERSON] на вчинення означених вище дій. 03 січня 2017 року строк дії довіреності припинено за заявою [PERSON] , що підтверджено витягом №32927877 від 03 січня 2017 року. За договором №22-12/15 на виконання проектно-вишукувальних робіт, укладеним 23 грудня 2015 року з ФОП [PERSON] , позивач [PERSON] отримав документацію по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . 10 червня 2016 року на замовлення позивача [PERSON] , [INFO] , виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0811 га (обліковий код 72:306:0005). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-8000311692016 від 14 червня 2016 року, а також листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 04 січня 2018 року за вих. №057029-255, земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:72:306:0005, розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0811 га, 26 січня 2016 року зареєстрована Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві. Власником земельної ділянки є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22 квітня 2016 року №282. Так, Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві 26 січня 2016 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:72:306:0005, розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0811 га, за [PERSON] (податковий номер [NUMBER] , реквізити документа, що посвідчує особу: [NUMBER] , виданий Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві 06 вересня 2001 року), що встановлено з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-8000254562016 від 26 січня 2016 року. Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 07 жовтня 2021 року вих. №29-26-0.21-4681/2-21, дійсно, 26 січня 2016 року державним кадастровим реєстратором управління, згідно Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМ України від 17 жовтня 2012 року №1051, на підставі заяви та технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заяви гр. [PERSON] від 25 січня 2016 року №ЗВ-8000298542016, внесено відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:72:306:0005, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0811 га. Враховуючи зазначене, документацію із землеустрою, на підставі якої здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, у відповідності до положень п. 75 Порядку, повернуто заявнику. Відповідно до наданої Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві заяви, із проханням про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0811 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , звернувся громадянин [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 06 вересня 2001 року, проживаючий за адресою: [ADDRESS] . З реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна 844858080389, судом встановлено наступне. 05 лютого 2016 року громадянин [PERSON] , [INFO] , уродженець села Кирсанівка Нижньогірського району АР Крим Україна, РНОКПП [NUMBER] , паспорт громадянина України серія [NUMBER] , виданий 06 вересня 2001 року Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві, звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:72:306:0005, розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0811 га. 05 лютого 2016 року державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хиба А.В. здійснила державну реєстрацію об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:72:306:0005, розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0811 га (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 844858080389). Крім того, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 28164424 від 10 лютого 2016 року державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хиба А.В. зареєструвала право власності на означену земельну ділянку за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт громадянина України серія [NUMBER] , виданий 06 вересня 2001 року Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві. (номер запису про право власності 13188808). Підставами виникнення права власності зазначено: витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-8000254562016, виданий 26 січня 2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві; рішення Київської міської ради №922/922 від 18 грудня 2008 року. За заявою [PERSON] про заволодіння 06 червня 2016 року невідомими особами, шахрайським шляхом, шляхом обману, земельними ділянками за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , які належать [PERSON] та [PERSON] , 23 червня 2016 року Солом`янським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення №12016100090007278 за ч. 1 ст. 190 КК України. За інформацією з Оболонського районного відділу в місті Києві Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві від 31 травня 2017 року вих. №6/вх. 1386-17, [PERSON] , [INFO] , паспортом громадянина України в Оболонському РВ ГУ ДМС України в м. Києві не документувався. Бланк паспорту серія [NUMBER] Оболонський РВ ГУ ДМС України в місті Києві не отримував та не оприбутковував. 16 листопада 2020 року Підрозділом дізнання Подільського управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення №12020105070001209 за ч. 1 ст. 358 КК України за фактом підроблення невстановленими особами у невстановлений час та у невстановленому місці офіційного документу, який надає права, а саме паспорту серії [NUMBER] , виданий Оболонським РВ ГУ ДМС України в місті Києві на ім`я [PERSON] , [INFO] , який у подальшому використала для вчинення майнових правочинів. За інформацією з Оболонського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області від 16 січня 2021 року, згідно наявних облікових документів [PERSON] , [INFO] , не значиться. Паспорт громадянина України зразка 1994 року серії [NUMBER] виданий Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві, значиться за громадянином [PERSON] , [INFO] . Згідно листа Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 01 березня 2017 року вих. №104-1466, за інформацією станом на 28 лютого 2017 року громадянин [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не зареєстрований та зареєстрований не був. Статтею 14 Конституції України визначено, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з частиною 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (частини 3, 5 статті 116 Земельного кодексу України). Відповідно до ч. ч. 6-10 ст. 118 ЗК України (станом на 18 грудня 2008 року) порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру. Так, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п`ятою статті 151 цього Кодексу, а також висновки конкурсної комісії (у разі відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Відповідно до пункту «г» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18 січня 2023 року у справі №580/1300/22 вказав, що поняття «легітимні очікування», головним чином походять від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. У юридичній практиці зазначений термін також має такі альтернативні назви як правомірні, законні, розумні або виправдані сподівання. Принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України). Реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими. Правовим підґрунтям для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норми права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі приписів щодо певного права, яке однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, який визначає механізм реалізації такого права, не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Таким чином, у зв`язку з прийняттям 18 грудня 2008 року Київською міською радою рішення №922/922 позивач [PERSON] мав правомірні очікування на набуття у власність, виділеної йому земельної ділянки кадастровий номер 72:306:0005 за адресою: [ADDRESS] , площею 811 кв.м., після виконання п. 8 цього рішення, а у разі його порушення - на судовий захист. Частинами першою, другою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною третьою статті 152 ЗК України визначено способи захисту прав на землю. Проте, визначений перелік не є вичерпним. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Аналіз вказаних норм вказує на можливість захисту права осіб на землю у будь-який спосіб, якщо такий спосіб є ефективним та не суперечить вимогам Закону. Відповідно до статей 193, 195, 202, 203 ЗК України Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Основними завданнями ведення державного земельного кадастру є: забезпечення повноти відомостей про всі земельні ділянки; запровадження єдиної системи земельно-кадастрової інформації та її достовірності. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. Процедура державної реєстрації земельної ділянки передбачена Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року. Відповідно до п.107 Порядку №1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється, зокрема, за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи (п. 109 Порядку № 1051). Пункт 110 Порядку №1051 передбачає, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації); електронний документ. Після прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про затвердження документації із землеустрою, яка є підставою для державної реєстрації земельної ділянки, та надання Держгеокадастру або його територіальному органові відповідно до компетенції засвідченої копії такого рішення Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить відповідні відомості до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі. Стаття 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» регулює державну реєстрацію земельних ділянок. Вказана стаття передбачає порядок реєстрації земельних ділянок, перелік документів, які подаються для реєстрації земельної ділянки, підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки та випадки, коли державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним реєстратором. Так, частиною десятою статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено вичерпний перелік підстав, за яких державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судовим розглядом встановлено, що особа [PERSON] , який 25 січня 2016 року звернувся із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки, хоч і має тотожне позивачу прізвище, ім`я та по батькові, однак не є мешканцем мікрорайону « Жуляни » м. Києва, має відмінні інші ідентифікуючі особу дані, зокрема: дату народження, ідентифікаційний податковий номер, документ, який посвідчує особу. Фактично, особа [PERSON] , який відповідно до рішення Київської міської ради №922/922 від 18 грудня 2008 року отримав у приватну власність земельну ділянку кадастровий номер 72:306:0005 за адресою: [ADDRESS] , площею 811 кв.м.; який на підставі заяви від 25 січня 2016 року зареєстрував у Державному земельному кадастрі земельну ділянку; за яким на підставі заяви від 05 лютого 2016 року зареєстровано право власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ідентифікуються за різними документами та відповідно є різними особами. Надаючи оцінку обставинам реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:72:306:0005, розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0811 га, суд вважає, що наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності дають підстави для обґрунтованого висновку про те, що така реєстрація здійснена за заявою особи, якій орган місцевого самоврядування в особі Київської міської ради рішенням №922/922 від 18 грудня 2008 року не передавав у власність земельну ділянку. В подальшому, на підставі відомостей отриманих про реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки без достатньої на те правової підстави, громадянин [PERSON] , [INFO] , документований паспортом громадянина України, який за даними компетентних органів йому не видавався, звернувся до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно з метою державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 45 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 25 грудня 2015 р. №1127 (станом на 05 лютого 2016 року), для державної реєстрації права власності на сформовану земельну ділянку в порядку відведення земельної ділянки із земель державної та комунальної власності подається рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (в разі підготовки лотів до проведення земельних торгів). За встановлених в ході судового розгляду обставин, суд вважає, що позивач довів поза розумним сумнівом, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Оболонським РУ ГУ МВС України в місті Києві 06 вересня 2001 року, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , набув право власності на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:72:306:0005, розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0811 га, без достатньої правової підстави. Оскільки після незаконної реєстрації спірної земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 28164424 від 10 лютого 2016 року державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хиба А.В. проведено реєстрацію права власності за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Оболонським РУ ГУ МВС України в місті Києві 06 вересня 2001 року, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки площею 0,0811 га з кадастровим номером 8000000000:72:306:0005, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що проведена 26 січня 2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві, а також рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хиби Анни Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 28164424 від 10 лютого 2016 року, про реєстрацію за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) права власності на земельну ділянку площею 0,0811 га з кадастровим номером 8000000000:72:306:0005, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 20 лютого 2016 року між [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Оболонським РУ ГУ МВС України в місті Києві 06 вересня 2001 року, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Єременко Л.О. за реєстровим №305. За умовами договору продавець відчужив на користь покупця земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:72:306:0005, розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0811 га, яка належить йому на праві власності на підставі рішення Київської міської ради №922/922 від 18 грудня 2008 року. На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28358770 від 20 лютого 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. зареєструвала право власності на означену земельну ділянку за [PERSON] . Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.? ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, є підставою недійсності правочину. За змістом ч.? ч. 2-3 ст. 215 ЦК України порушення умови дійсності правочину може мати наслідком його недійсність у силу закону (нікчемність) або бути підставою для визнання його недійсним у випадку оскарження до суду (оспорюваність). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Оскільки судовим розглядом встановлено безпідставність державної реєстрації 05 лютого 2016 року за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Оболонським РУ ГУ МВС України в місті Києві 06 вересня 2001 року, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , права власності на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:72:306:0005, розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0811 га, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 20 лютого 2016 року між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Оболонським РУ ГУ МВС України в місті Києві 06 вересня 2001 року, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О., зареєстрованого в реєстрі за №305. Крім того, підлягає скасуваню рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28358770 від 20 лютого 2016 року, про реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0811 га з кадастровим номером 8000000000:72:306:0005, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 22 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Арестович-Корнійчук О.М. за реєстровим №282. За умовами договору продавець відчужив на користь покупця земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:72:306:0005, розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0811 га, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 20 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Єременко Л.О. за реєстровим №305. На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29404019 від 25 квітня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Арестович-Корнійчук О.М. зареєструвала право власності на означену земельну ділянку за [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 22 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Арестович-Корнійчук О.М., зареєстрований в реєстрі за №282, як похідного від визнаного судом недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 20 лютого 2016 року між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Оболонським РУ ГУ МВС України в місті Києві 06 вересня 2001 року, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О., зареєстрованого в реєстрі за №305. Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підлягає скасуваню рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Арестович-Корнійчук О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 229404019 від 25 квітня 2016 року, про реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0811 га з кадастровим номером 8000000000:72:306:0005, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Оцінюючи наявність підстав для втручання у право на мирне володіння майном [PERSON] суд виходить з такого. Статтею 1 Першого протоколу Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном». Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West AllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном, може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України»). Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)). У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №461/12525/15-ц зроблено висновок, що: «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном У справі, що розглядається, позивач мав законні очікування на набуття у власність специфічного об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. (ст. 14 Конституції України). Враховуючи вичерпність цього ресурсу, законодавством визначено особливу процедуру набуття її власність, порушення якої за будь-яких підстав не може бути виправдано. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Велика Палата Верховного суду у постанові від 21 вересня 2022 року у справі №908/976/19 виснувала, що спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (пункти 5.6, 5.9). Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17). За вимогами частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» задоволення вимог позивача про скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію права власності призведе до відновлення порушених прав позивача та не потребує для застосування додаткових способів захисту, таких як виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про право власності та припинення прав власності, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у цій частині. Також, судом приймаються до уваги заперечення представника Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області з приводу того, що під час реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі кадастровий реєстратор діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, на підставі поданих документів. Враховуючи, що у цій справі Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області є неналежними відповідачами, оскільки виконували лише покладену законом функцію реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, суд відмовляє у позові до цього відповідача. Таким чином, з огляду на характер спірних правовідносин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 6890,00 грн. за подання позовної заяви та 275,61 грн. за подання заяви про забезпечення позову, а всього 7165,61 грн. по 2388,54 грн. з кожного. Щодо вимоги про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 34020,00 грн. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial