Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

26.12.2022 представник позивача звернувся до Ставищенського районного суду Київської області з названою позовною заявою. Після задоволення заяв про самовідводи усіх трьох суддів, 17.05.2023 у зв`язку з неможливістю утворити в Ставищенському районному суді Київської області склад суду, за розпорядженням голови суду, справу передано для розгляду до Володарського районного суду Київської області. 22.05.2023 справа № 752/18739/22 надійшла до Володарського районного суду Київської області та автоматизованою системою розподілу судових справ була визначена судді Моргун Г.Л. Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про захист особистих немайнових прав шляхом визнання інформації недостовірною та заборони поширення посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та ст. ст. 32, 34, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України « Про інформацію», ст. ст. 201, 277, 278, 297, 299, 307 ЦК України, ст. 175 ЦПК України, просить суд: 1.Визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до честі, гідності та ділової репутації, інформацію, що опублікована на вебсайті: «Киев Криминальный», поширену (Джерело: [INFO] ) в статті/інформаційному матеріалі «[INFO]», а саме: Вислів № 1: Хто ще у схемі? Секретар Білоцерківської міськради [PERSON]. [PERSON] купив йому місце у партії «Слуга народу» через «рот [PERSON]» [PERSON] , який до вигнання зі складу фракції курував Київщину у Зе-команді. Вислів № 2 : [PERSON] у Білій Церкві знають не за добрими ділами, а за кримінальним прізвиськом « [PERSON] ». Він організовував тітушок на Антимайдан під куроторством тодішнього голови Білоцерківської РДА [PERSON] та одного із найбільш авторитетних бандитів міста [PERSON] . Обидва куратори нині покійні. Вислів № 3 : Після Революції Гідності [PERSON] замість тюрми зайнявся агрорейдерством і політикою. Почав розкручувати на Білоцерківщині Аграрну партію під шефством [PERSON] . Своїх підручних тітушок [PERSON] направив на «віджим» землі та урожаїв по всій Україні. У тому числі прислужують вони й [PERSON] . Вислів № 4 : До речі, цікава і зовсім свіжа історія про [PERSON] . У нього є дружок, заступник Білоцерківського міського голови [PERSON] . Дуже мутний персонаж: і ресторатор, і семінарист московського патріархату. На початку війни [PERSON] разом із [PERSON] вляпався в гучний скандал - стало відомо про зникнення 100 автоматів та 5000 доз наркотичного знеболювального. Аби «змити ганьбу кров`ю», а насправді просто з переляку, що випруть з крісел та ще й посадять, обидва братка пішли воювати. 2.Зобов`язати [PERSON] спростувати поширену щодо [PERSON] недостовірну інформацію, що порочить його честь, гідність та ділову репутації, шляхом опублікування на веб-сайті: «Киев Криминальный» повідомлення про ухвалене рішення по справі з публікацією його резолютивної частини, впродовж десяти днів з моменту набрання ним законної сили без скорочень, редагування, не допускаючи при цьому власних коментарів. Текст спростування повинен бути розміщений під назвою «Спростування інформації, викладеної в статті «[INFO]» у тому ж самому розділі і таким самим шрифтом, що і спростовувана інформація, та не повинен містити зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок «Киев Криминальный» та/або будь-яких інших осіб. Доступ до спростування повинен бути вільний та не повинен вимагати внесення паролів та/ або кодів. 30.05.2023 суд відкрив провадження у справі. Визначив, що розгляд справи проводиться в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 30.06.2023 о 10:00. Підготовче судове засідання 30.06.2023 та 13.07.2023, 14.09.2023 не відбулося, оскільки відповідач про час та місце проведення підготовчого судового засідання не був повідомлений належним чином, а відтак - в підготовче судове засідання не з`явився. Суд відклав підготовче судове засідання на 02.10.2023. 02.10.2023 судом підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 20.11.2023. В судовий розгляд справи позивач не з`явився, оскільки останній перебуває в лавах ЗСУ. Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач 20.11.2023 в судове засідання не з`явився, про причини своєї відсутності суд не повідомив. Заяви про відкладення розгляду справи не подавав. 09.06.2023 [PERSON] надіслав на адресу суду заяву, якою повідомив суд, що він не має жодного відношення до порталу Київ Кримінальний, не дивлячись на те, що згідно Whois, він зареєстрований на нього. Про сам факт існування такого порталу дізнався з матеріалів справи. Номер телефону та імейл вказані у Whois до нього відношення не має. З 2016 року і по теперішній час з невеликими перервами постійно на території України не проживає. Про позивача вперше дізнався з матеріалів справи (а.с.146-151). Суд вважає, що відповідач [PERSON] про відкриття провадження та про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, оскільки в своїй заяві він сам заявляє, що ознайомився з матеріалами справи. Одночасно судом було вжито всіх відповідних заходів для його повідомлення про час і місце розгляду справи належним чином: шляхом направлення на адресу його місця реєстрації поштових повідомлень (а.с. 142,144, 161, 162, 171,172, 186) , направлення на номери телефонів наданих позивачем sms-повідомлень, розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України ( а.с.185) та направлення повідомлень на електронні адреси наявні в матеріалах справи та з яких він звертався до суду ( а.с. 146 ). Відповідач отримав судові повістки про виклик до суду через електронні адреси ( а.с.188, 190 ) та він був повідомлений належним чином через оголошення на офіційному вебпорталі "Судова влада України". Відповідач своїм правом не скористався та відзив на позов не подав, про причину неявки суд не повідомив. Згідно ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, ознайомившись з позовною заявою, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріалами справи приходить до наступних висновків. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до положень частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України). Судом встановлено, що [INFO] в мережі інтернет на вебсайті Київ Кримінальний « Киев Криминальный» за посиланням ([INFO] ) було опубліковано статтю « [INFO]» ( а.с. 60-61). Пізніше, 15.09.2022 інші інтернет ресурси поширили вищевказану інформацію, зокрема на вебсайті ОРД ( а.с. 67-70). Позивач у позові зазначає, що стаття містить цілий ряд тверджень, які можуть бути достовірними тільки за наявності відповідних підтверджуючих документів - цивільно правових договорів або рішень компетентних органів, в яких мають бути відображені перелічені в статті «факти», зокрема рішень, чи вироків суду. Однак, таких рішень не існує, а отже, така інформація, в принципі, не може бути достовірною. Оскаржувана стаття не має автора для ідентифікації, натомість будь-які засоби для самостійного відшукання персональних даних для ідентифікації автора статті та встановлення особи останнього у позивача відсутні, а тому, у відповідності до п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник вебсайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Згідно довідки з відомостями про власника вебсайту або інформацією про його встановлення WebFix від 02.12.2022 за результатами дослідження інформаційного наповнення вебсайту [INFO] встановлено, що останній позиціонує себе в якості вебсайту новин «Київ Кримінальний», власником вебсайту є реєстр ант доменного імені [INFO] - [PERSON] ( [PERSON] ), якщо інше не визначене умовами договору між останньою та отримувачем послуг хостингу та/або володільцем облікового запису, або якщо такий договір відсутній ( а.с. 49-54). Звіт за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту вебсторінки у мережі Інтернет від 02.12.2022 зазначає, що інформація про реєстр анта доменного імені в службі WHOIS : ім`я : [PERSON] , адреса місця знаходження: [ADDRESS] , адреса електронної пошти: [INFO] , телефон: [NUMBER] , факс: [NUMBER] , IP-адреса, якій відповідає доменне ім`я: IPv4: [NUMBER] IPv6:[NUMBER], тощо ( а.с. 56-59). Згідно із усталеною практикою реєстрація доменних імен здійснюється в онлайн-режимі та на підставі даних, повідомлених особисто заявником (реєстрантом доменного імені) без проведення ідентифікації його особи та додаткових перевірок таких даних реєстратором доменного імені. Згідно із ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власником вебсайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання вебсайту. За відсутності доказів іншого власником вебсайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до вебсайту, і (або) отримувач послуг хостингу. Право користування доменним іменем може бути передано реєстрантом доменного імені іншій особі. Для такої передачі реєстрант доменного імені звертається до реєстратора такого доменного імені щодо проведення процедури переделегування доменного імені (зміни реєстранта доменного імені). Про переделегування доменного імені реєстратором доменного імені вноситься відповідний запис до реєстру домену верхнього рівня, внаслідок чого цей запис відображається в службі WHOIS. Право користування доменним іменем може бути також передано повністю або частково реєстрантом доменного імені іншій особі на договірних засадах без переделегування такого доменного імені (без зміни реєстранта доменного імені). За відсутності у реєстранта доменного імені доказів передачі права користування таким доменним іменем (договору тощо) іншій особі, відповідальність за адресацію доменного імені до відповідного веб-сайту та за функціонування такого вебсайту несе виключно реєстрант доменного імені. Оскільки реєстрант доменного імені має можливість здійснювати налаштування/зміну адресації доменного імені, отримувач послуг хостингу має можливість здійснювати налаштування/зміну адресації вебсайту таким доменним іменем, вони є відповідальними за створення технологічної можливості функціонування (працездатності) вебсайту та доступу до нього інших осіб через мережу Інтернет. А володілець облікового запису встановлює порядок та умови використання вебсайту та є особою, відповідальною за зміст вебсайту. При цьому першочерговою умовою для можливості адресації вебсайту відповідним доменним іменем є реєстрація такого доменного імені. Отже, власником вебсайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого, власником вебсайту вважається реєстрант доменного імені, яким адресується вебсайт, та/або отримувач послуг хостингу. За таких обставин [PERSON] є належним відповідачем по справі. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно із Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Глава 22 ЦК України визначає, що до особистих немайнових прав включені, зокрема, право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Гідність та честь фізичної особи, її ділова репутація є недоторканними (згідно із ч. 2 ст. 297 та ч. 1 ст. 299 ЦК України). Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб (ч. 1 ст. 275 ЦК України). Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ч.3 ст. 297 ЦК України). Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ч.2 ст. 299 ЦК України). Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Разом із цим, статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Ураховуючи викладене та беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу з іншого боку. Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі; недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені); згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності); негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загально визнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації; спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідачем [PERSON] не було доведено, що інформація , яка міститься в оскаржуваній статті відповідає дійсності, тобто є достовірною. Крім того, згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до частини другої статті 9 ЗУ «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п.1 ст.10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п.2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, між іншим, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.ст. 275, 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, які є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію; фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом; спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила; спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно з п.п. 22, 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування поширеної недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, бо немає компенсаційного та майнового характеру, тому на засоби масової інформації може бути покладено обов`язок опублікувати спростування; задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права; якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту; за загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо); у судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено; спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація; крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд може зобов`язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях у запланованому найближчому випуску; редагування органом масової інформації тексту судового рішення або коментар до нього не допускаються. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема п.46 рішення по справі «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986, вказано, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження, оскільки останні на відміну від фактів є висновками, отриманими в результаті інтелектуальної логічної обробки і узагальнення конкретною людиною фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкових зв`язків між зазначеними джерелами інформації. Тому такі висновки (оціночні судження) будь-яким чином не можливо оцінити (довести) на предмет правдивості чи правильності. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Дана правова позиція також висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Таким чином, спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Зокрема інформація, яка міститься в статті «[INFO]»: Вислів № 1: Хто ще у схемі? Секретар Білоцерківської міськради [PERSON]. [PERSON] купив йому місце у партії «Слуга народу» через «рот [PERSON]» [PERSON] , який до вигнання зі складу фракції курував Київщину у Зе-команді. Вислів № 2 : [PERSON] у Білій Церкві знають не за добрими ділами, а за кримінальним прізвиськом « [PERSON] ». Він організовував тітушок на Антимайдан під куроторством тодішнього голови Білоцерківської РДА [PERSON] та одного із найбільш авторитетних бандитів міста [PERSON] . Обидва куратори нині покійні. Вислів № 3 : Після Революції Гідності [PERSON] замість тюрми зайнявся агрорейдерством і політикою. Почав розкручувати на Білоцерківщині Аграрну партію під шефством [PERSON] . Своїх підручних тітушок [PERSON] направив на «віджим» землі та урожаїв по всій Україні. У тому числі прислужують вони й [PERSON] . Вислів № 4: До речі, цікава і зовсім свіжа історія про [PERSON] . У нього є дружок, заступник Білоцерківського міського голови [PERSON] . Дуже мутний персонаж: і ресторатор, і семінарист московського патріархату. На початку війни [PERSON] разом із [PERSON] вляпався в гучний скандал - стало відомо про зникнення 100 автоматів та 5000 доз наркотичного знеболювального. Аби «змити ганьбу кров`ю», а насправді просто з переляку, що випруть з крісел та ще й посадять, обидва братка пішли воювати. Проаналізувавши зміст вищезазначеного оскаржуваного допису відносно позивача, суд дійшов висновку, що спірна інформація за своїм характером подана у формі фактичних тверджень (даних), оскільки в них категорично зазначаються певні обставини, що нібито мають відношення до позивача. Інформація, що є предметом спору, містить висловлення про конкретні події/обставини, що не може бути витлумачено як такі, що містять оціночні судження. При цьому матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували достовірність оспорюваної інформації. Отже викладене свідчить про недостовірність вказаної інформації. В свою чергу поширена відповідачем інформація щодо позивача завдає шкоди його законним інтересам та порушує право позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації. Крім того, позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначав, що поширювана відповідачем інформація стверджує факт вчинення ним злочинів. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач не притягувався до кримінальної відповідальності на території України, відносно нього відсутні відомості щодо притягнення його до кримінальної відповідальності, у тому числі за корупційні правопорушення, як підозрюваного, обвинуваченого, засудженого в Україні, згідно інформації про результати спеціальної перевірки відомостей притягнення особи до кримінальної відповідальності, наявність судимості, її зняття, погашення № 96-15012021/32210 ( а.с.26-27) та витягу з інформаційно-аналітичної системи « Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ( а.с.30). Окрім того Білоцерківське районне управління поліції ГУ НП в Київській області надало інформацію, що слідчим відділом не проводилось досудове розслідування за фактом зникнення 100 автоматів та 5000 доз наркотичного знеболювального ( а.с.31). Одночасно позивач доєднав до матеріалів справи довідку про обставини травми № 1/37/3245 від 28.07.2022 в/ч [NUMBER] зі змісту якої вбачається, що солдат [PERSON] отримав поранення ( а.с.32). Службову характеристику від 19.09.2022 за якою [PERSON] молодший сержант ( по мобілізації) позитивно характеризується по місцю служби ( а.с.33). Позивач доєднав до матеріалів справи подяки, грамоти, про нагородження та відзначення його за місцем роботи в якості секретаря Білоцерківської міської ради Київської області ( а.с.34-48). Зазначені обставини відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. Відтак суд дійшов висновку, що такі висловлювання в бік позивача є недостовірними, не відповідають дійсності, та, відповідно, принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Згідно з ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Не зважаючи на те, що тягар доказування достовірності поширеної інформації покладається на відповідача, під час розгляду даної справи останнім у порядку, визначеному ст. 81 ЦПК України, не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження достовірності розповсюдженої ним - [PERSON] інформації щодо позивача. Окрім того відповідач не довів, що він не має відношення до вебпорталу Київ кримінальний, як він про те зазначав у своєму листі направленому до суду та не надав доказів свого звернення до Whois з метою доведення своєї непричетності до цього порталу та як наслідок до самої статті «Земельний банк [PERSON] : як тітушки та поліція примножують бізнес зрадника». Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також враховуючи те, що частина інформації, викладена у спірній статті відносно позивача є недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права, а також враховуючи право позивача на спростування недостовірної інформації щодо себе, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог до відповідача [PERSON] . Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, в п. 58 рішення в справі «Cicad проти Швейцарії» визначено, що будь-яка особа, яка здійснює своє право на свободу вираження поглядів, бере на себе і відповідальність за свої дії, межі якої залежать від конкретної ситуації. Тобто, ніхто не може бути звільнений від відповідальності за необґрунтовані, безпідставні звинувачення інших осіб. Стаття 10 Конвенції, яка гарантує свободу вираження поглядів, захищає осіб від відповідальності тільки тоді, коли вони діють добросовісно. За наведених обставин, поширена інформація підлягає спростуванню у відповідний спосіб. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 992,40 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved