Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування, у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який було зареєстровано 16.02.2019 року Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис 62, та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з 16.02.2019 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Сторони фактично припини спільне проживання з грудня 2022 року. Сім`я розпалася через непорозуміння, різні погляди на сімейне життя, психологічне насильство з боку відповідача. На протязі довгого часу шлюб носить формальний характер, примирення та збереження шлюбу неможливе та не відповідає інтересам позивачки. З приводу вимоги щодо визначення місця проживання дитини, позивачка вказує, що неодноразово відповідач погрожував їй відібрати дитину. Внаслідок складних відносин, позивачка та відповідач не можуть укласти нотаріальний договір щодо визначення місця проживання дитини. З урахуванням віку дитини та її потреби в материнській увазі та догляду, позивачка вважає, що саме в інтересах доньки визначити її місце проживання з матір`ю [PERSON] , адже у неї з дитиною склався нерозривний психологічний зв`язок, свій ритм життя та виховання, що створює для дитини комфортні та зрозумілі, з урахуванням її віку умови проживання. У зв`язку з вищевикладеним позивачка звернулася до суду з даним позовом. 28.09.2023 року провадження по справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано сторонам час для надання заяв по суті та зобов`язано Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування, надати до суду обґрунтований висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Відповідач відзиву у строки, вказані в ухвалі, так і не надав. 27.10.2023 року, до розгляду справи по суті, відповідач надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав та просив суд їх задовольнити. 31.10.2023 року від представника виконавчого комітету Лозівської міської ради надійшли пояснення, у яких зазначено, що службою у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області здійснено рейд за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою проживає позивачка [PERSON] з донькою [PERSON] . Квартиру обладнано необхідними меблями та побутовою технікою. Для дитини облаштовано окрему кімнату, в наявності дитячий одяг, взуття, іграшки, продукти харчування, [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов`язки. 10.10.2023 року службою у справах дітей Лозівської міської ради було направлено запит до служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, щодо обстеження умов проживання родини відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 20.10.2023 року до служби у справах дітей від [PERSON] надійшла заява про визначення графіку спілкування з дитиною, також у даній заяві відповідач по справі не заперечував проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір`ю. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги відсутність спору між сторонами, у зв`язку з визнанням відповідачем позову, дані обставини не дають змоги скласти письмовий висновок щодо роз`яснення спору. Зважаючи на вище викладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, який було зареєстровано 16.02.2019 року, Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис 62, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 7). Сімейне життя позивачки з відповідачем не склалось, сторони мають різні погляди на сімейне життя і обов"язки, відсутнє взаєморозуміння та повага, відповідач не приймає участі у вихованні дитини. Від вказаного шлюбу є малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Спір про розподіл спільного майна відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, врахувавши визнання вимог відповідачем, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки примушування до збереження шлюбу може порушити право позивача на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка у позові просила залишити їй прізвище " [PERSON] ". Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до статті 8 Закону України«Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Верховний Суд у свій постанові №712/11527/17 від 23.12.2020 року звертає увагу, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини та враховуючи тривалість проживання доньки разом з матір"ю, добросовісне виконання нею батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання, розвитку та навчання, а також відсутність обставин, які можуть негативно впливати на виховання доньки та розвиток, беручи до уваги, визнання відповідачем позовних вимог, та те, що визначення місця проживання дитини з матір"ю не позбавляє батька права спілкування з дитиною та участі в її вихованні та утриманні, суд вважає, що вимога [PERSON] про визначення місця проживання дитини підлягає задоволенню, оскільки в даному випадку малолітня [PERSON] не змінюватиме своє місце проживання та залишиться проживати з матір"ю у звичному для неї середовищі. Щодо судових витрат, суд виходить з наступного. В позові [PERSON] просила стягнути судові витрати з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи те, що позивачка просила стягнути з відповідача судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути половину судового збору з відповідача на користь позивачки, інші 50 відсотків судового збору повернути позивачці з державного бюджету.

Outcome: approved