Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

28 липня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов Приватного підприємства «Керуюча компанія КОІН» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана для розгляду судді Чернявській Л.М. Ухвалою суду від 01 серпня 2023 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. 11 грудня 2023 року від представника Позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності, не заперечували проти заочного розгляду справи. В судове засідання 11 грудня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Виклик відповідача здійснювалось через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та за останнім відомим місцем проживання. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що Приватне підприємство «Керуюча компанія КОІН» на підставі: договору компенсації експлуатаційних витрат за комунальні послуги № б/н від 01.12.2021 року, Договору поруки № 316 від 15.02.2023 року; Договору поруки № ДП 14-23 від 15.02.2023 року; Договору поруки № 01/15 від 15.02.2023 року; Договору поруки № 1 від 28.06.2023 року здійснює управління житловим комплексом «Maristella Marine Residence», який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є власником нежитлового приміщення № 407 загальною площею 173,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме мано, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Згідно з бухгалтерською довідкою №55 від 30 червня 2023 [PERSON] має заборгованість по оплаті комунальних послуг за період з 01.07.2022 по 31.05.2023, яка станом на 30.06.2023 становить 79\~414, 96 грн. Розрахунок заборгованості зазначений в позові та додано до матеріалів справи. Жодних доказів які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, Відповідач суду не надав. Вирішуючи спір, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 526ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк відповідно до вказівок закону, договору. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово- комунальних послуг. Згідно зі статтею 5 Закону № 2189-VІІІ до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга (послуга з управління багатоквартирним будинком) та комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами). Частина 1 статті 6 Закону № 2189-VІІІ встановлює, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Згідно з п. 6 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтями 7, 8 вищевказаного Закону № 2189-VІІІ визначені права та обов`язки споживачів й виконавця комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами договорів, а обов`язком споживача є укладення договору про надання житлово- комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця надання є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. При цьому, п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VІІІ передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VІІІ споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно зі ст. 12 Закону України № 2189-VІІІ надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. За змістом ст.ст. 67. 68, 162 ЖК України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно. Статтею 322 Цивільного кодексу України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Серед обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, визначених у статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності на багатоквартирний будинок», є наступні: виконання рішення зборів співвласників; тимчасова оплата за споживання житлово-комунальних послуг. Таким чином, Закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово- комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг розглядаються на основі договірних зобов`язань, проте відповідно до частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, отримувати тимчасово та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов`язання споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення. в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст. 526. 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено уст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд вважає, що Відповідач, свої зобов`язання не виконав, оплату за надані послуги не здійснив у передбачені договорами строки, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved