Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , треті особи - приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Степанова Н.М., Управління з питань захисту прав дітей Міської ради м. Кропивницького, про витребування майна із незаконного володіння, а саме житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказали, що позивачі та відповідач [PERSON] є біологічними дітьми [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя, їх мати шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем прийняла спадщину у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , від своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В подальшому, 30.03.2017 року відповідач [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття даної спадщини після смерті матері [PERSON] , вказавши при цьому, що інших спадкоємців спадкодавець не має. 30.05.2017 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом та 31.05.2017 року продала даний будинок відповідачу [PERSON] . При цьому, позивачі та відповідач [PERSON] мають право на 1/4 частину спадщини кожна. У судовому порядку за позовом органу опіки та піклування було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 30.05.2017 року відповідачу [PERSON] , у решті вимог відмовлено. При цьому, суди апеляційної та касаційної інстанції у цій справі вказали, що належним способом захисту прав позивачів є витребування майна з чужого незаконного володіння. У свою чергу, договір купівлі-продажу, укладений між відповідачами не позбавляє позивачів права повернути належне їм майно. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.06.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.08.2021 року заяву [PERSON] та [PERSON] про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належать [PERSON] 05.01.2022 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав, та вказав, що він є добросовісним набувачем спірного майна, оскільки не міг знати, що [PERSON] незаконно набула право власності на вказаний будинок. Водночас, у судовому порядку, було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 30.05.2017 року відповідачу [PERSON] , лише на 3/4 частини спадкового майна, тому [PERSON] законно набула право власності та відчужила [PERSON] 1/4 частину вказаного будинку. Допустимим було б витребування на користь позивачів не всього будинку, а лише його 1/2 частини. У свою чергу позивачі ще не набули статусу власників вказаного нерухомого майна, а тому не мають права пред`являти вимогу про його витребування з чужого незаконного володіння. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.08.2022 року клопотання представника позивачів про витребування доказів задоволено, витребувано у Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 матеріали спадкової справи № 298/2017, заведеної 30.03.2017 року після смерті [PERSON] 21.02.2023 року позивачі подали до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просять витребувати із незаконного володіння 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та визнати за кожним із позивачів право власності на 1/4 частину вказаного нерухомого майна. Ухвалою суду від 18.04.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги про витребування із незаконного володіння 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та визнання за позивачами права власності по 1/4 частині вказаного нерухомого майна підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Іванова І.А. у судовому засіданні позов не визнала та просили відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник третьої особи Управління з питань захисту прав дітей Міської ради м. Кропивницького у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та вказала, що позивачі були дітьми-сиротами та мають право на спадкове майно після смерті матері. Оскільки судом не було скасовано державну реєстрацію права власності відповідача [PERSON] на весь будинок, позивачі не можуть у повній мірі реалізувати свої права як власників майна. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи, відзиву на позови від неї не надходило. Третя особа приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Степанова Н.М. у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до архівної довідки ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 27.03.2017 року № 33203 власником будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , вказана [PERSON] (т. 1, а.с. 203). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (т. 1, а.с. 188). Спадкоємцем померлої [PERSON] першої черги була її дочка - [PERSON] (т. 1, а.с. 191, 192, 193, 197, 198, 199), яка прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем відповідно до ст. 1268 ЦК України, що підтверджується будинковою книгою (т. 1, а.с. 200). Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 39). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (т. 1 а.с. 194). Як вбачається зі свідоцтва про народження позивача [PERSON] , яка народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька [PERSON] записані зі слів матері дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (т. 1 а.с. 39). 21.09.2007 року у Центральному відділі ДРАЦС ГУЮ у Кіровоградській області [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис №700. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (т. 1 а.с. 39). Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , 1987 року народження, [PERSON] , 1994 року народження, [PERSON] , 1997 року народження, [PERSON] , 2001 року народження, та [PERSON] , 2002 року народження (т. 1, а.с. 39, 40, 190). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (т. 1, а.с. 181). Рішенням Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 26.04.2011 року № 394 «Про надання статусу» дітям [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , надано статус дітей-сиріт (т. 1, а.с. 40). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 298/2017 року, заведеної 30.03.2017 року після смерті [PERSON] , відповідач [PERSON] звернулася до Кропивницької міської нотаріальної контори № 1 із заявою про прийняття спадщини (т. 1, а.с. 180). Також у матеріалах спадкової справи міститься нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 27.03.2017 року, згідно якої він спадщину після смерті матері [PERSON] не приймає та не бажає звертатися до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (т. 1, а.с. 189). 30.05.2017 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1, на спадкове майно спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] (т. 1, а.с. 216). 31.05.2017 року [PERSON] здійснила відчуження житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , та уклала договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Степановою Н.М., із [PERSON] , які зареєстровано за № 240 та № 241 (т. 1 а.с. 41). Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.11.2017 року в справі № 405/3388/17 позов Органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради в інтересах дітей-сиріт [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 1, приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Степанова Н.М., [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу задоволено, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 30.05.2017 року на ім`я [PERSON] Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1 та зареєстроване за реєстровим № 1-477, скасовано в Державному реєстрі речових право на нерухоме майно відомості про право власності на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , а також визнано недійсними договори купівлі-продажу від 31.05.2017 року, укладені між [PERSON] та [PERSON] , посвідчені приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Степановою Н.М. та зареєстровані за реєстровими № 240 та № 241 зі скасуванням в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказаний житловий будинок, яке зареєстроване на ім`я [PERSON] (т. 1, а.с. 31-36). У свою чергу, постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 24.04.2018 року, яка залишено без змін постановою Верховного Суду від 07.10.2020 року, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.11.2017 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги Органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради в інтересах дітей-сиріт [PERSON] , [PERSON] задоволено частково, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 30.05.2017 року на ім`я [PERSON] Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1, зареєстроване за реєстровим номером 1-477, в частині 3/4 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 31.05.2017 року, укладених між [PERSON] та [PERSON] , посвідчених приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Степановою Н.М., зареєстрованих за реєстровими номерами 240 та 241, відмовлено (т. 1, а.с. 37-43; т. 1, а.с. 44-56). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.08.2021 року № 268777505, житловий будинок під [ADDRESS] на праві приватної власності зареєстрований за [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу, серія та номер № 240 т № 241, виданих 31.05.2017 року, видавник Степанова Н.М., приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу (т. 1, а.с. 64). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (частина перша статті 1261 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено статтею 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Слід звернути увагу, що свідоцтво про право на спадщину від 30.05.2017 року визнано недійсним лише у частині 3/4 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відтак, враховуючи, що повнолітній [PERSON] спадщину не прийняв, а малолітній [PERSON] в порядку ч.ч. 2-4 ст. 1273 ЦК України від прийняття спадщини не відмовився, [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом мала право на спадкування 1/4 частину майна після смерті матері [PERSON] , а малолітні [PERSON] , 1997 року народження, [PERSON] , 2001 року народження та [PERSON] , 2002 року народження, вважаються такими, що прийняли спадщину у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 1268 ЦК України, та яким також належить по 1/4 частині спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Як вбачається з роз`яснень, викладених в абз. 12 п. 1, абз. 15-17 п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, може бути підставою для відмови у позові у справі про право на спадкування. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно п.п. 4.16 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Оскільки право власності на весь житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на час розгляду справи у суді зареєстровано за [PERSON] , і дана обставина є перешкодою для оформлення позивачами спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивачів про визнання права власності на нерухоме майно у відповідній частці в порядку спадкування за законом підлягають захисту саме в судовому порядку, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. ЦК України передбачено віндикацію або реституцію як одні зі способів захисту порушених прав. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи. Особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. При цьому, захист порушеного права неповнолітніх дітей-сиріт шляхом звернення з віндикаційним позовом, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати це майно у набувача. Згідно ст.ст. 387, 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17.12.2014 року в справі № 6-140цс14). Як вбачається з роз`яснень, викладених у п.п. 23, 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 відповідно до статті 387 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Оскільки спірне нерухоме майно, а саме 1/2 частина житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , вибуло з права власності спадкоємців [PERSON] та [PERSON] поза їх волею на підставі договору купівлі-продажу, укладеного особою, яка не мала права її відчужувати, позивачі мають право на витребування вказаного майна у добросовісного набувача [PERSON] . З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про витребування майна із незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. Також судом відзначається, що відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved