Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач, ДКСУ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерства юстиції України (далі - третя особа-1, МЮУ), Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України (далі - третя особа-2, ВЧ [NUMBER] НГУ), в якому просить стягнути з ДКСУ за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 400 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 08.06.2017 року він був затриманий за підозрою у вчиненні розбійного нападу. 09.06.2017 року слідчий прокуратури повідомив позивачу про підозру у вчиненні розбійного нападу. 10.06.2017 року слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя застосував до позивача запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 06.08.2017 року. 03.07.2017 року слідчий прокуратури повідомив позивачу про нову підозру в участі в озброєній банді з метою нападу на окремих осіб у вчинюваних нею нападів. 04.08.2017 року, 07.09.2017 року, 31.10.2017 року слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя продовжив строк тримання позивача під вартою до: 08.09.2017 року, 05.11.2017 року, 08.12.2017 року. 09.11.2017 року слідчий прокуратури повідомив позивачу про зміну раніше повідомленої підозри, а саме в організації озброєної банди з метою нападу на окремих осіб, а також участь у такій банді і у вчинюваних нею нападів. 13.11.2017 року позивачу пред`явлено обвинувачення у вчиненні ряду кримінальних правопорушень. 06.12.2017 року слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя продовжив строк тримання позивача під вартою строком до 60 діб. 22.12.2017 року кримінальне провадження направлено до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. Під час розгляду кримінальної справи в суді строк тримання позивача під вартою було неодноразово продовжено. 23.04.2020 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя змінив відносно позивача та інших обвинувачених запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Позивач зазначає, що під час судових засідань, загальна кількість яких становила 54, він весь час перебував у металевій клітці, через деякий час у скляній кабінці в залі суду, переводили позивача в кайданках; адвокат міг спілкуватись с позивачем лише з дозволу суду і в присутності охоронців. Позивач вважає, що такі заходи безпеки не передбачені чинним законодавством, оскільки доказів схильності позивача до насильства немає. Утримання позивача у залі судових засідань у металевому ґратчастому загородженні під час судового розгляду не відповідає п. 11 Інструкції з організації конвоювання та тримання в судах обвинувачених (підсудних), засуджених за вимогою судів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України, Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Державної судової адміністрації України, Генеральної прокуратури України від 26.05.2015 року № 613/785/5/30/29/67/68, вимогам Державних будівельних норм України В.2.2-26:2010 «Будинки і споруди. Суди» та наказу Державної судової адміністрації України від 20.03.2017 року № 350 «Про затвердження Загальних вимог до загородження зі спеціального захисного скла для розміщення обвинувачених (підсудних), засуджених», згідно з якими загородження для розміщення обвинувачених в залі судового засідання мають бути виготовлені із захисного скла з фасадної та бічної сторін. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини тримання ув`язнених у залі судових засідань у скляній кабіні також порушує вимоги ст. 33 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, до позивача застосовувались наручники у положенні «руки за спиною», починаючи зранку в день судових засідань, коли його виводили з камери для відвезення до суду, і до часу, коли він повертався з судових засідань до СІЗО; в ці дні позивачу не надавалось харчових продуктів та води; під час перевезення позивач змушений був знаходитись у погано вентильованих або не вентильованих камерах в автомобілях спеціального призначення, транзитних камерах у СІЗО та суді, що заподіяло йому певний рівень незручності, фізичних страждань та психічного виснаження. Позивач вважає, що його було піддано нелюдському та такому, що принижує гідність, поводженню всупереч ст. 3 Конвенції. У зв`язку з наведеним, позивач вважає, що йому завдано моральної шкоди, що полягає у фізичних стражданнях та психічному виснаженні, яку позивач оцінює в 400 000,00 грн. Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст.ст. 23, 1173, 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач звернувся до суду з указаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.03.2023 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] до ДКСУ, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, МЮУ, ВЧ [NUMBER] НГУ, про відшкодування моральної шкоди та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05.06.2023 року. 20.04.2023 року до суду надійшли пояснення представника третьої особи-1, у яких він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Пояснення обґрунтовані тим, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди, зокрема, наявності моральних страждань, а також розміру заявленої моральної шкоди. Твердження позивача щодо конвоювання його із застосуванням наручників у положенні «руки за спину» не відповідає дійсності, що підтверджується листом Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 13.04.2023 року № 9-2418/КР23 та Довідкою СІЗО; розпорядок дня позивача узгоджувався з типовим розпорядком дня ув`язнених і засуджених, який затверджено начальником СІЗО, та відповідає Правилам внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 року № 1769/5; твердження позивача щодо проведення обшуків в присутності третіх осіб не відповідає дійсності, що підтверджується копіями журналу та листом Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 13.04.2023 року № 9-2418/КР23; позивача було забезпечено продуктами харчування, що підтверджується листом від 13.04.2023 року № 9-2418/КР23; позивач у камерах тимчасового перебування збірного відділення 10-15 кв. м до та після його тимчасового вибуття з установи не розміщувався, його виводили з камери до спеціально обладнаного приміщення для проведення особистого обшуку та відразу передавали конвойному підрозділу, що підтверджується копіями журналу обліку осіб, які тимчасово розміщені в камерах збірного відділення в СІЗО № 9/51-1. Позивачем не надано доказів на підтвердження неправомірності дій заподіювача та причинно-наслідкового зв`язку між ними. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.06.2023 року відкладено розгляд справи до 13.09.2023 року. 06.07.2023 року до суду надійшов відзив представника відповідача, у якому він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що ДКСУ не є учасником спірних відносин, підстави процесуальної співучасті для ДКСУ у цій справі відсутні, отже ДКСУ є неналежним відповідачем. Позивач не надав доказів заподіювання йому моральної шкоди; факт неправомірності дій чи бездіяльності органу державної влади - СІЗО, що призвели до завдання шкоди, позивачем не доведено. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.09.2023 року відкладено розгляд справи до 29.11.2023 року. Позивач у судове засідання не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи-1 у судове засідання не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, у якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи-2 у судове засідання не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно з ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2017 року у справі № 335/6954/17 застосовано до [PERSON] , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК України), запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме, до 06.08.2017 року. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2017 року у справі № 335/9113/17 продовжено [PERSON] , підозрюваному у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України, строк тримання під вартою до 08.09.2017 року. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.09.2017 року у справі № 335/10605/17 продовжено [PERSON] строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05.11.2017 року. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2017 року у справі № 335/13045/17 продовжено [PERSON] , підозрюваному у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України, строк тримання під вартою до 08.12.2017 року. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2017 року у справі № 335/14971/17 продовжено [PERSON] , підозрюваному у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України, строк дії запобіжного заходу до 60 днів. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2018 року у справі № 331/8879/17 продовжено [PERSON] строк тримання під вартою до 30.04.2018 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2018 року у справі № 331/8879/17 продовжено [PERSON] строк тримання під вартою до 05.06.2018 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2018 року у справі № 331/8879/17 продовжено [PERSON] строк тримання під вартою до 23.07.2018 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2018 року у справі № 331/8879/17 продовжено [PERSON] строк тримання під вартою до 18.08.2018 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2018 року у справі № 331/8879/17 продовжено [PERSON] строк тримання під вартою до 08.10.2018 року. Ухвалами Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2018 року, від 14.11.2018 року, від 08.01.2019 року, від 05.03.2019 року, від 24.04.2019 року, від 05.06.2019 року, від 23.07.2019 року, від 17.09.2019 року, від 13.11.2019 року, від 11.01.2020 року, від 27.02.2020 року у справі № 331/8879/17 продовжено [PERSON] строк тримання під вартою відповідно до: 20.11.2018 року, 13.01.2019 року, 09.03.2019 року, 04.05.2019 року, 23.06.2019 року, 04.08.2019 року, 21.09.2019 року, 16.11.2019 року, 12.01.2020 року, 11.03.2020 року, 27.04.2020 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2020 року у справі № 331/8879/17 змінено [PERSON] запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який полягає в забороні обвинуваченому залишати житло з можливістю, за потреби, відвідувати заклади охорони здоров`я. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені ч. 7 ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені ч.ч. 6, 7 ст. 1176 ЦК України. Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 757/43355/16-ц міститься висновок, що позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених ст. 1176 ЦК України. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч. 7 ст. 1176 ЦК України). Так, права громадянина у разі, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, захищає Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». За змістом ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. З матеріалів справи вбачається, що обставин, передбачених ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на підставі яких виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, позивачем не наведено та судом не встановлено. Предметом позову у даній справі є відшкодування на підставі ст.ст. 23, 1173, 1174 ЦК України моральної шкоди, заподіяної позивачу у зв`язку з утриманням його в залі судових засідань у металевому ґратчастому загородженні під час судового розгляду, застосуванням наручників у положенні «руки за спиною» в день судових засідань, відсутністю харчових продуктів та води в день судових засідань, знаходженням позивача у погано вентильованих або не вентильованих камерах в автомобілях спеціального призначення, транзитних камерах у СІЗО та суді під час перевезення. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди за ст.ст. 1173, 1174 ЦК України є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що є предметом доказування у справі. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Крім того, порядок відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади врегульовано спеціальною нормою, що міститься у ст. 1174 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, зазначеними нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади чи місцевого самоврядування, їх посадової або службової особи до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) такої особи чи органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Обов`язок щодо доведення наявності зазначених умов покладено на позивача, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 чи ст. 1174 ЦК України. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Outcome: dismissed