Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Позивач Миколаївська міська рада в особі міського голови О. Сєнкевича звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] про стягнення коштів пайової участі. Вимоги позову обґрунтовано тим, що 18.02.2020 Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради отримано повідомлення про початок виконання будівельних робіт від [PERSON] по об`єкту будівництва «Реконструкція двох квартир в одну ізольовану квартиру по [ADDRESS] ». 31.07.2020 до Миколаївської міської ради надійшла заява від [PERSON] з проханням надати реквізити для оплати пайової участі по об`єкту будівництва, також надано копії повідомлення про початок виконання будівельних робіт та зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва. Відповідачу був наданий розрахунок розміру пайової участі по об`єкту «Реконструкція двох квартир в одну ізольовану квартиру по [ADDRESS] », який становить 38742,36 грн. 12.03.2021 Управлінням ДАБК ММР зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, за якою датою початку будівництва вказано 21.02.2020, дата закінчення 11.01.2021 та строк введення об`єкта в експлуатацію 1 квартал 2021 року. Однак за інформацією Департаменту фінансів ММР відомо, що станом на 16.03.2023 кошти пайової участі [PERSON] не сплачено. Відповідачем у декларації про готовність до експлуатації об`єкта вказано, що замовник не залучається до сплати пайової участі на підставі Р.І п. 13 пп. 3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019, тобто яким виключено ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Однак у відповідності до положень розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 № І32-ІХ відповідач мав сплатити пайову участь, оскільки будівництво об`єкту розпочато ним у 2020 році. На підставі викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ВК ММР кошти пайової участі в сумі 38742,36 грн, а також стягнути сплачений судовий збір. Ухвалою суду від 22.05.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 07.12.2023 представник позивача Авраменко Т. М. в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, надала згоду на заочний розгляд справи. В судове засідання відповідач повторно не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не надавала та від неї не надходила заява про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання повторно не з`явилась та позивач проти такого вирішення справи не заперечував. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 18.02.2020 Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради отримано повідомлення про початок виконання будівельних робіт від [PERSON] по об`єкту будівництва «Реконструкція двох квартир в одну ізольовану квартиру по [ADDRESS] ». 31.07.2020 до Миколаївської міської ради надійшла заява від [PERSON] з проханням надати реквізити для оплати пайової участі по об`єкту будівництва, також надано копії повідомлення про початок виконання будівельних робіт та зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва. Відповідачу був наданий розрахунок розміру пайової участі по об`єкту «Реконструкція двох квартир в одну ізольовану квартиру по [ADDRESS] », який становить 38742,36 грн. 12.03.2021 Управлінням ДАБК ММР зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, за якою датою початку будівництва вказано 21.02.2020, дата закінчення 11.01.2021 та строк введення об`єкта в експлуатацію 1 квартал 2021 року. Однак за інформацією Департаменту фінансів ММР відомо, що станом на 16.03.2023 кошти пайової участі [PERSON] не сплачено. Відповідачем у декларації про готовність до експлуатації об`єкта вказано, що замовник не залучається до сплати пайової участі на підставі Р.І п. 13 пп. 3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019, тобто яким виключено ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Однак у відповідності до положень розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 № І32-ІХ відповідач мав сплатити пайову участь, оскільки будівництво об`єкту розпочато ним у 2020 році. На підставі викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ВК ММР кошти пайової участі в сумі 38742,36 грн, а також стягнути сплачений судовий збір. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку: 1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування; 2) пайова участь не сплачується у разі будівництва: об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури; об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів; об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків; об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства; об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель промислових; об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до силосів для зерна та складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції); 3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; 4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію; 5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту; 6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації. Відповідач відповідно до зазначених вимог законодавства хоч і звернувся до ММР із заявою щодо розрахунку пайової участі об`єкта будівництва, однак в подальшому коштів не сплатила. Відповідачем у декларації про готовність до експлуатації об`єкта вказано, що замовник не залучається до сплати пайової участі на підставі Р.І п. 13 пп. 3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019, тобто яким виключено ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Однак у відповідності до положень розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 № І32-ІХ відповідач мав сплатити пайову участь, оскільки будівництво об`єкту розпочато ним у 2020 році. Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: - для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020; - для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва. Відтак Колегія суддів Касаційного господарського суду вважає, що для об`єктів , будівництво яких розпочате раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом другим пункту 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-ІХ визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Такі висновки Верховного Суду у цій справі відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та добросовісно виконав встановлений законом обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво у попередні роки до 01.01.2020, але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єкта будівництва в експлуатацію до 01.01.2020 з метою уникнення сплати пайової участі. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2020 у справі №910/21307/21. Частиною 3 ст. 11 Цивільного кодексу України, передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Дана правова позиція повністю узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, у рішенні від 14.12.2021 по справі 643/21744/19: якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону № І32-ІХ обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, ураховуючи викладені у постанові висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі ст. 1212 ЦК України. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, згідно ст. 142 Конституції України, зокрема, є і інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Згідно з статтею 145 Конституції України права органів самоврядування захищаються у судовому порядку. Бюджетна система України згідно ст. 7 Бюджетного кодексу України ґрунтується на таких принципах: збалансованості, повноти, обґрунтованості, цільового використання бюджетних коштів, відповідальності учасників бюджетного процесу тощо. Одним із принципів, на яких ґрунтується бюджетна система України, є принцип цільового використання бюджетних коштів, який полягає в тому, що бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями. Відповідно до п. 4-1 ч, 1 ст. 71 Бюджетного кодексу України кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту спрямовуються до бюджету розвитку місцевого бюджету. Частиною 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Таким чином, органом місцевого самоврядування до компетенції якого віднесено повноваження здійснювати захист інтересів держави в галузі бюджету, фінансів, цін та у галузі будівництва є саме Миколаївська міська рада. Вищевказані порушення містобудівного та бюджетного законодавства у вигляді несплати коштів пайової участі відповідачем як замовником будівництва зумовлюють ненадходження до Миколаївської міської ради коштів пайової участі, що призводить до заподіяння матеріальної шкоди (збитків) бюджету Миколаївської міської територіальної громади та зумовлює звернення до суду з відповідним позовом. У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, вважає, що вони підлягають задоволенню в повному обсязі та стягненню з відповідача коштів пайової участі по об`єкту «Реконструкція двох квартир в одну ізольовану квартиру по [ADDRESS] » в розмірі 38742,36 грн. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджений судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved