Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

11.07.2023 року до суду звернувся представник АТ КБ «Приватбанк» Дашко В.М. з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові посилалися на те, що 30.08.2018 року між сторонами укладено кредитний договір №б/н з метою отримання банківських послуг. Відповідно укладеного договору відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, що зазначено у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним рахунком відповідач отримав кредитну картку, що зазначено у довідці про отримані картки. В подальшому кредитний ліміт збільшено до 100000 грн., що зазначено у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Далі в позові зазначили, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, згідно доданих до позовної заяви копій Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів Банку». Як слідує з позову, відповідач ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його підписом у заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді. АТ КБ «Приватбанк» вважає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. У порушення умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк». Таким чином, позивач зазначає, що відповідач у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 10.03.2023 року має заборгованість в сумі 119222 грн., з якої заборгованість за кредитом 99199,76 грн., 20022,24 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Прохали стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 30.08.2018 року станом на 10.03.2023 року в сумі 119222 грн., з якої заборгованість за кредитом 99199,76 грн., 20022,24 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також витрати на сплату судового збору в сумі 2684 грн., справу розглянути за відсутності представника. 12.07.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 07.08.2023 року до суду звернувся відповідач [PERSON] з відзивом на позов, в якому посилався на те, що він заперечує проти позовних вимог та не визнає їх в повному обсязі і вважає, що позов не підлягає задоволенню. Позивач не подав до суду документів, що між сторонами виникли кредитні відносини і що позивач надавав відповідачу кредитні кошти. На обґрунтування своїх вимог позивач додав до позову начебто розрахунок заборгованості, певну довідку про зміну умов кредитування, неналежним чином завірену Анкету-заяву позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 30.08.2018 року та витяг з Умов та Правил кредитування і зазначив, що начебто відповідач отримав картковий кредит. Відповідач вважає, що немає жодного належного та допустимого доказу, що підтверджував би виникнення кредитного зобов`язання між сторонами, відповідно, суду не подано будь-яких належних та допустимих доказів про укладення між сторонами кредитного договору. Також, до позовної заяви додано не завірену належним чином копію анкети-заяви від 30.08.2018 року, яку від імені банку підписано «сотрудник банка Коркишко Ирина Юрьевна», в даному документі відсутні посилання на повноваження «сотрудника», якого уповноважили підписувати від імені банку договори, тобто домовленості двох сторін, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тому встановити обставини чи мала ця особа права на підписання Заяви-анкети від імені позивача неможливо. Крім того, Позивач пояснює неможливість подання до суду оригіналу вказаного документу у зв`язку з необхідністю збереження його в архіві банку, відповідач звертає увагу, що при цьому позивачем не виконано вимоги ч.2,4 ст.95 ЦПК України. Викладене свідчить, що суду подано неналежний та недопустимий доказ, тому вважає, що даний доказ не може слугувати доказом на підтвердження виникнення у сторін зобов`язань за кредитним договором, тому у суду не має підстав брати даний доказ до уваги. Умови надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи Анкету-заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Відповідач вважає, що розмір заборгованості у позові надуманий, а Правила кредитування, які додані до позову, не можуть розповсюджуватися на відповідача, оскільки останнім не підписані. Також, вказаний документ не підтверджує видачу картки, її номер, надання грошових коштів на цю картку, відкриття рахунку і зарахування кредиту на цей рахунок, заборгованості за кредитом. Подані суду докази не підтверджують надання відповідачу кредитних коштів та не вказують умови, на яких укладено кредитний договір. Будь-яких доказів на підтвердження видачі банком відповідачу кредитної картки до позову не додано. Відповідач запевняє, що грошові кошти в розмірі 99199 грн., правовий статус яких позивач зазначає як заборгованість за кредитом, відповідач від позивача не отримував. Будь-якого документа, який би свідчив про надання банком грошових коштів (кредит) йому у вказаному в позові розмірі, він не підписував та доказів отримання кредитних грошових коштів позивачем суду не подано. Викладене свідчить, що у позивача відсутні правові підстави щодо вимог виконання відповідачем зобов`язань про повернення неіснуючого кредиту і відсотків. Позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, щоб в сукупності з Анкетою-заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами. Зі змісту Анкети-заяви (якщо її брати до уваги) вбачається, що в ній не відмічений розділ про те, що Пам`ятка клієнта містить, у тому числі Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, і що відповідач отримав та ознайомлений з її змістом під розписку. Таким чином, враховуючи, що за умовами заяви позичальника, остання разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений позивачем до матеріалів позову Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, то відповідач вважає, що позивачем не доведено, що під час підписання Анкети-заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами. Позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, яким він мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості. Розрахунок заборгованості, без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем, не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, адже будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано, і нічим іншим не підтверджується та його правильність неможливо перевірити. Прохав у задоволенні позову відмовити. 24.08.2023 року до суду звернувся представник позивача [PERSON] з відповіддю на відзив, в якій посилалися на те, що щодо форми кредитного договору - укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст.634 ЦК). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Позивач публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг, що є публічною офертою. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, враховуючи викладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку, складають Договір про надання банківських послуг. На підставі поданої Заяви, відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , ключем до карткового рахунку є пластикова Картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач в Заяві. Стосовно наданих Банком доказів укладення кредитного договору - Банком надані такі докази: 1) копія кредитного договору; 2) розрахунок заборгованості; 3) копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір; 4) виписка по рахунку; 5) довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку; 6) довідка про видані картки. Зауважують, що надані додатки до позовної заяви засвідчені належним чином, є належними та допустимими доказами у справі, а твердження відповідача не відповідають дійсності. Також, зазначають, що питання відповідності поданої позовної заяви з додатками вимогам чинного законодавства, відноситься до компетенції суду, доказом належного оформлення матеріалів позовної заяви є ухвала про відкриття провадження по справі. Щодо ознайомлення відповідача Умовами та правилами надання банківських послуг - позивачем надана суду копія Анкети-заяви від 30.08.2018 року, з якої чітко вбачається: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії Анкети-заяви вбачається, що відповідач висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки Універсальна та особистим підписом засвідчив, що підписанням цієї анкети-заяви згоден з ст.634 ЦК України в повному обсязі, приєднуюсь до Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку, які разом з пам`яткою, Тарифами банку складають Договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. Погоджуюсь із збільшення строку позовної давності, вказаним в Умовах та правилах і з тим, що зміни в Умовах і правилах вноситься банком щомісячно в односторонньому порядку. Продовження користування послугами Банку після дати публікації на сайті Банку змінених Умов і правил є підтвердженням згоди і повного прийняття змін редакції Умов і правил. Зі змінами Умов та правил надання банківських послуг зобов`язуюсь ознайомлюватись самостійно на офіційному сайті банку. Також до матеріалів позову долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, з якого вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,5% (42% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, тобто сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Банк надав суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Стосовно отримання кредитної картки та користування кредитними коштами - Банк надав суду виписку по картрахунку, яка є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позову підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо наданого банком розрахунку заборгованості - розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу, тому Банком було надано виписку по рахунку, яка має статус первинного документу. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Прохали задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 11.09.2023 року до суду звернувся відповідач [PERSON] з запереченнями на відповідь відзив, в яких посилався на те, що, враховуючи, що за даним позовом застосування договору приєднання його умови розроблені позивачем, то відповідно ст.633 ЦК України останні повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, тому банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Письмових доказів ознайомленні відповідача з умовами договору позивачем суду не подано, що свідчить, що відповідач не приєднувався до умов договору, розробленого позивачем, тому договір не є укладеним, відповідач не знав та не міг знати на яких умовах він приєднується до договору. Вважає, що роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови. Також, те, що не підписані Умови та правила не розповсюджуються на відповідача підтверджується правовою позицією Верховного суду. Без наданих позивачем підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть вважатися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладення кредитного договору, оскільки достовірними та належними доказами не підтверджено вказаних обставин. Вважає, що банком не доведено факту укладення між сторонами кредитного договору та досягнення згоди щодо істотних умов договору. Прохав відмовити у задоволенні позову. 21.09.2023 року до суду звернувся представник позивача [PERSON] з поясненнями на заперечення. 07.11.2023 року до суду звернувся відповідач [PERSON] з запереченнями на відповідь відзив. 30.11.2023 року до суду звернувся представник позивача [PERSON] з поясненнями на заперечення. Згідно ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи... Таким чином, суд не досліджує письмові пояснення,\~які викладені:\~представником позивача\~у поясненнях\~на заперечення,\~що надійшли\~21.09.2023\~року;\~відповідачем у\~запереченнях на\~відповідь відзив,\~що надійшли\~07.11.2023\~року;\~представником позивача\~у поясненнях\~на заперечення,\~що надійшли\~30.11.2023\~року,\~оскільки останні\~в розумінні\~ст.278\~ЦПК України\~не є\~заявами по\~суті справи у спрощеному позовному провадженні. 30.11.2023 року в судове засідання представник позивача не з`явився, в тексті позовної заяви та в доданому до позову клопотанні прохали розглянути справу за відсутності представника позивача, на позовних вимогах наполягають у повному обсязі. 30.11.2023 року відповідач в судове засідання не з`явився, 30.11.2023 року подав заяву про розгляд справи за його відсутності, свої заперечення підтримав в повному обсязі. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Запоріжжя народився відповідач [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданий 16.03.2010 року Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області. 30.08.2018 року між АТ КБ "Приватбанк" і [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н (Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку), при цьому в заяві вказано, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. 13.08.2021 року відповідач [PERSON] підписав Паспорт споживчого кредиту. На підтвердження укладення кредитного договору позивач додав до позовної заяви Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, Довідку про видані кредитні карки, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг та Виписку з банківського рахунку відповідача та розрахунок суми заборгованості станом на 10.03.2023 року. Відповідно Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки 30.08.2018 року відповідачу встановлено кредитний ліміт на кредитну карту в розмірі 1000 грн., 24.01.2019 року збільшено кредитний ліміт до 14000 грн., 07.06.2019 року збільшено кредитний ліміт до 34000 грн., 18.12.2020 року збільшено кредитний ліміт до 50000 грн., 13.10.2021 року збільшено кредитний ліміт до 75000 грн., 14.01.2022 року збільшено кредитний ліміт до 100000 грн., 26.12.2022 року зменшено кредитний ліміт до 0 грн. Відповідно Довідки про видані кредитні картки 30.08.2018 року [PERSON] отримав кредитну картку «Універсальна GOLD» № [NUMBER] строком дії 07/22, 13.08.2021 року [PERSON] отримав кредитну картку «Універсальна Gold» № [NUMBER] строком дії 09/23. До позову долучено Виписку з банківського рахунку відповідача за період з 30.08.2018 року по 14.03.2023 року, яка є доказом у справі, оскільки має статус первинного документа, згідно Переліку типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5. Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача за кредитним договором №б/н від 30.08.2018 року станом на 10.03.2023 року склала в сумі 119222 грн., з якої заборгованість за кредитом 99199,76 грн., 20022,24 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного. В ст.15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1,\~ч.2\~п.1\~ст.11\~ЦК України\~цивільні права\~та обов`язки\~виникають із\~дій осіб,\~що передбачені\~актами цивільного\~законодавства,\~а також\~із дій\~осіб,\~що не\~передбачені цими\~актами,\~але за\~аналогією породжують\~цивільні права\~та обов`язки. Підставами\~виникнення цивільних\~прав та\~обов`язків,\~зокрема,\~є: 1) договори та інші правочини. За змістом\~статей 626,\~628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За змістом ст.1056-1 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно статей 77, 78, 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 2 ст.129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно правового висновку, наведеному у Постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року (справа № 355/558/18, провадження № 61-10222св19), виписка про рух коштів по рахунку, свідчить про фактичне отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту. Із наданих позивачем доказів, зокрема виписки за карткою відповідача, видно, що останній користувався кредитними коштами, а також здійснював повернення кредитних коштів позивачу, що свідчить про те, що відповідач отримував кредитні кошти та користувався ними з частковим поверненням. Згідно розрахунку заборгованості станом на 10.03.2023 року відповідач має заборгованість в сумі 119222 грн., з якої заборгованість за кредитом 99199,76 грн., 20022,24 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, а тому тіло кредиту, яке визначене в розрахунку заборгованості в сумі 99199,76 грн., - підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується нарахованих АТ КБ «Приватбанк» відсотків за користування кредитом, то суд зазначає таке. В анкеті-заяві позичальника від 30.08.2018 року процентна ставка не зазначена. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору. Наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт місить відомості щодо нарахування різних відсотків на різні картки, інших доказів на підтвердження погодження сторонами кредитного договору відсоткової ставки матеріали справи не містять. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати, як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 30.08.2018 року шляхом підписання Анкети-заяви. Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили розмір процентної ставки, порядок її зміни, а також відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у Постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Здійснюючи аналіз наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості, суд встановив, що АТ КБ «Приватбанк» здійснював нарахування відсотків на залишок заборгованості, при цьому змінюючи розмір відсоткової ставки, хоча відомостей про те, що відповідач повідомлявся про зміну умов кредитування матеріали справи не містять. Підписані відповідачем Анкета-заява в 2018 році та Паспорт споживчого кредиту в 2021 році розміру відсоткової ставки також не містять. При цьому із наданого розрахунку видно, що частково сплачуючи по кредиту, відповідач тим самим здійснював оплати не тільки за тілом кредиту, а ще й за відсотками за користування кредитом. Аналіз викладеного свідчить про те, що банком не надано достовірних доказів того, що сторони дійсно погоджували умови кредитування кожний раз коли були внесені зміни, в тому числі зміни розміру базової відсоткової ставки, яка підлягає нарахуванню за користування кредитними коштами. Тому суд вважає, що позивачем не доведено обґрунтованості нарахування відсотків. Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Також, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Згідно п.1-3 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Враховуючи те, що суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням наданих сторонами по справі належних та допустимих доказів, суд доходить висновку про відмову у задоволені позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення нарахованих відсотків. Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої суми 119222 грн. задоволено вимоги на суму 99199,76 грн., тобто на 83,20 %, то з відповідача на користь позивача відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 2233,08 грн.

Outcome: partial