Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] є власником 7/13 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . За доводами позивача [PERSON] звернувся з проханням до сина позивача щодо його реєстрації за вказаною адресою, пояснивши, що власного майна та близьких родичів не має, однак має намір вступити на навчання і для цього йому потрібно мати зареєстроване місце проживання. На той час син позивача та відповідач перебували у дружніх стосунках, тому позивач провела реєстрацію місця проживання відповідача. Як зазначає позивач, [PERSON] ніколи не проживав в квартирі [PERSON] . За доводами позивача, у призначенні житлової субсидії на фактично проживаючих осіб їм з чоловіком було відмовлено на підставі відсутності даних про відповідача, які б надали можливість виключити його зі складу сім`ї. Крім того, відділом ЦНАП Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області позивачу було відмовлено у знятті з реєстрації відповідача з місця проживання у зв`язку із відсутністю згоди іншого співвласника житла. Разом з тим, як зазначає позивач, ця умова не може бути виконана, так як власники будинку [ADDRESS] померли. Справу передано судді-доповідачу 14.09.2023 р. Ухвалою суду від 14.09.2023 року позовну заяву залишено без руху. 25.09.2023 р. недоліки позовної заяви було усунуто. Ухвалою суду від 25.09.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 13.10.2023 р. Ухвалою суду від 13.10.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 31.10.2023 р.. 23.11.2023 р. справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 07.12.2023 р. постановлено у справі провести заочний розгляд та ухвалити заочне рішення. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослiдивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. [PERSON] є власницею 7/13 частин житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] (а. с. 13-14). Вказаній частині житлового будинку відповідає квартира 2 , що за доводами позивача вбачається із копії технічного плану будинку (а. с. 15). Як вбачається із копії витягу № 3299А про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 17.08.2023 р. за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а. с. 7). [PERSON] призваний на військову службу під час мобілізації (а. с. 18). [PERSON] фактично за вказаною адресою не проживає, що вбачається із копії актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 28.02.2023 р. № 123 (а. с. 19), від 22.05.2023 р. № 288 (а. с. 20), від 01.09.2023 р. № 467 (а. с. 21). 30.03.2023 р. позивач звернулася до Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області із заявою про зняття відповідача з місця проживання, однак у задоволенні її заяви було відмовлено відповідно до п. 3 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та п. п. 3 п. 87 постанови КМ України № 265 (а. с. 25). Позивачу було відмовлено у призначенні житлової субсидії за її заявою від 03.03.2023 р. у зв`язку із невідповідністю даних [PERSON] (а. с. 26). Надані позивачем копії заяв [PERSON] (а. с. 22) та [PERSON] (а. с. 23) суд до уваги не бере, як недопустимі докази, на підставі ч. 1 ст. 213, ч. 1 ст. 229, ст. 230 ЦПК України. Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає про таке. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема, житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні, про що зазначено Верховним Судом у постанові від 11 вересня 2020 року у справі № 511/1902/18. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2021 року у справі № 128/1710/19 зазначив, що ця норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Верховний Суд зауважив, що зміст «трискладового тесту» для оцінки відповідності втручання у право особи європейським стандартам правомірності такого втручання охоплює такі критерії, які мають оцінюватися у сукупності: 1) законність вручання (згідно із законом); 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою, тобто необхідність в демократичному суспільстві. Легітимною метою у цій справі є захист прав власника частини будинку, які гарантовані статтею 41 Конституції України, статтями 317, 391 ЦК України. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач є членом сім`ї позивача, судом встановлено, що відповідач тривалий час у будинку не проживає, фактів користування спірним будинком відповідачем не встановлено, фактичне місце проживання відповідача невідоме. Реєстрація відповідача створює для позивача перешкоди в отриманні субсидії. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Цивільне судочинство здійснюється за принципами змагальності сторін та диспозитивності. Виклик відповідача було здійснено як за місцем реєстрації, так і через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Натомість, відповідач заперечень проти задоволення позову не надав, що розцінюється судом, як втрата інтересу до спірних правовідносин. Суд, з урахуванням балансу інтересів обох сторін та пропорційності переслідуваній легітимній меті, дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим будинком. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved