Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що 02.06.2015 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб від якого народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалося і на даний час відповідач проживає окремо від сім`ї. Оскільки відповідач не допомагає матеріально, допомоги на утримання не надає, тому [PERSON] змушена звернутися до суду з вказаним позовом. З урахуванням\~вищевикладеного,\~позивач просила\~суд стягнути\~з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Процесуальні дії суду під час судового розгляду: Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16.11.2023\~року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] заперечив проти задволення позову, оскільки вважає, що позивач не буде витрачати ці кошти саме на дитину. \~ \~ \~ \~Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.08.2015 року виконавчим комітетом Привільської міської ради м. Лисичанськ Луганської області, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 05.04.2023 року № 757-7000358372 та від 05.04.2023 року № 757-7000439471 позивач та її син [PERSON] , [INFO] , фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Законом України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо посилення\~захисту права\~дитини на\~належне утримання\~шляхом вдосконалення\~\~порядку стягнення\~аліментів»\~ №\~2037-VІІІ\~від 17\~травня 2017\~року внесені\~зміни до\~ст.\~182\~СК України,\~та визначено,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, статтю 183 СК України доповнено частиною 5 такого змісту: «Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину». Вивчивши матеріали\~справи, враховуючи те, що позивач, з яким проживає неповнолітня дитина, скористалася своїм право та звернулася до суду з вказаним позовом, зважаючи на обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та з метою захисту прав дитини, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. При цьому суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що він не згоден сплачувати аліменти на утримання сина, оскільки він не впевнений, що саме на його утримання витрачатиме їх позивачка. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved