Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №679135626 від 06 грудня 2019 року з додатковою угодою в розмірі 26269,50 грн. Свої вимоги мотивував тим, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем був укладений кредитний договір №679135626 від 06 грудня 2019 року у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачу було надано грошові кошти. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ Манівео швидка фінансова допомога, які перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті www.moneyveo.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін. При цьому, відповідно до реєстру боржників №66 від 18 лютого 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», останній прийняв право вимоги за вищевказаним кредитним договором, а 20 жовтня 2022 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уступило отримані права та обов`язки ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу № 20102022. Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 21 жовтня 2022 року до договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 26296,50 грн, з яких: 11000,00 грн - сума заборгованість за основною сумою боргу, 15 269,50 грн - сума заборгованість за відсотками. Вказана сума заборгованості не погашена ні на рахунок попередніх кредиторів, ні на рахунок позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача вказаної заборгованості за кредитним договором №679135626 від 06 грудня 2019 року в розмірі 26296,50 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2023 було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2023 року постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та витребувано у позивача ряд доказів. Відповідач, отримавши позовну заяву, у встановлений строк надав відзив на позов. Заперечуючи щодо задоволення позову, відповідач вказує, що позивач не довів, що він набув право вимоги за кредитним договором, укладеним з ним. Також вказує на безпідставне нарахування відсотків на суму понад 15 269,50 грн. При цьому звертає увагу, що Правила надання коштів у кредит йому не надавалися для ознайомлення. Крім того звертає увагу на сплив строків позовної давності, які й просить застосувати. Позивач надав відповідь на відзив та вказує, що позивач в підтвердження своїх вимог надав завірений витяг з Реєстру прав вимоги, а не повний, зважаючи, що він містить комерційну та конфіденційну інформацію, однак в підтвердження своїх вимог надає витяг, який містить і підписи сторін. Щодо нарахування відсотків, то звертає увагу, що умови договору містять умову, що проценти, які нараховуються за понадстрокове користування коштами є процентами в розумінні ст.625 ЦК України. При цьому вказує, що вказаний розмір заборгованості нарахований первісним кредитором та позивач не здійснював жодних нарахувань. Також звертає увагу, що уклавши договір, позичальник підтвердив, що він ознайомився з Правилами, текст яких розміщений на сайті товариства. Щодо строків позовної давності, то вказує на положення Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України щодо продовження строків позовної давності під час дії карантину та воєнного стану, а також зазначає, що договір факторингу підписаний 20 жовтня 2022 року та з цього моменту він дізнався про порушення його прав. Відповідач заперечень на відповідь на відзив не надав. У судове засідання учасники справи не з`явилися, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача просив розгляд справи провести у його відсутність, відповідач про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв та клопотань до суду не надходило, а тому суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність учасників справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Судом установлено, що 06 грудня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений договір №679135626, відповідно до умов якого товариство зобов`язувалося надати позичальнику кредит на суму 7500,00 грн строком повернення 2 дні з моменту його укладення, із сплатою відсотків за кредитом розмірі 1,62 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (591,30% річних), починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредитування. Підписавши цей договір, відповідач підтвердив, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті товариства. Як вбачається з матеріалів справи спірний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання договору між його сторонами. Не заперечує факту укладення договору і сам відповідач. Відповідно до п.1.4, 1.5 кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 1,62 відсотки від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п. 1.3 цього договору. З урахуванням положень п. 1.4 договору позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 591,30% річних. Згідно п. 1.6 розрахунок сукупної вартості та термін платежу згідно строку передбаченого п. 1.2 цього договору зазначені в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до Графіку розрахунків сторони погодили термін платежу - 08 грудня 2019 року, суму кредиту 7500,00 грн, нарахований процент - 243,00 грн. Сукупна вартість кредиту складає 103,24% від суми кредиту, що становить 7743,00 грн. (додаток № 1 до договору №679135626 від 06 грудня 2019 року. Відповідно до п.4.2 кредитного договору сторони погоджують, що в випадку користування позичальником кредитом понад строк встановлений п.1.3 договору або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом, при цьому в випадках, якщо встановлена процентна ставка менша ніж 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування, то правила нарахування процентів за процентною ставкою, визначеною п.1.4-1.5 договору, скасовуються з моменту їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування, починаючи з дати укладення договору і до дня повного повернення кредиту. Відповідно до п.4.3 договору сторони погодили, що зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 1,7 % розповсюджується на весь період фактичного користування кредитом з моменту укладення договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.1.3 договору. Сторони погодили, що проценти, нараховані згідно з п.4.2, 4.3 договору після закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3 цього договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування кредитними грошовими коштами, в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України ( п.4.4. договору). 07 грудня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] також була укладена додаткова угода до договору №679135626 від 06 грудня 2019 року, відповідно до умов якої сторони домовилися збільшити суму кредиту на суму 3500,00 грн з 07 грудня 2019 року на строк дії договору №679135626 від 06 грудня 2019 року на умовах строковості, зворотності, платності, та позичальник зобов`язується повернути грошові кошти надані в кредит та сплатити проценти за користуванням кредитом на умовах договору (п.1 додаткової угоди). Згідно п. 2, 3, 4 додаткової угоди сторони домовились викласти графік розрахунків (додаток №1 до договору) в новій редакції (додаток №1 до цієї додаткової угоди) та відобразити у графіку розрахунків єдиний порядок сплати непогашеної суми кредиту, збільшеної на суму зазначену п. 1 додаткової угоди. Всі інші умови договору не зміненні цією додатковою угодою, залишаються чинними і сторони підтверджують свої зобов`язання щодо їх виконання. Ця додаткова угода набирає чинності з моменту її укладення та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до Графіку розрахунків сторони погодили термін платежу - 08 грудня 2019 року, суму кредиту 11000,00 грн, нарахований процент - 299,70 грн. Сукупна вартість кредиту складає 102,72% від суми кредиту, що становить 11299,70 грн (додаток № 1 до додаткової угоди від 07 грудня 2019 року до договору №679135626 від 06 грудня 2019 року. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується копіями платіжних доручень від 06 грудня 2019 року та від 07 грудня 2019 року (а.с.43, зворот, а.с.44) і не заперечується відповідачем. 31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладена додаткова угода №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої договір факторингу між ними був викладений в новій редакції та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» отримало право вимоги за кредитними договорами. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», яке отримало право вимоги на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а останнє приймає права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, за кредитними договорами, укладеними між кредитором і боржниками. Відповідного до п. 4.1 вищевказаного договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги по формі встановленій у додатку до цього договору. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем, на загальну суму 26269,50 грн, з яких: 11000,00 грн - сума заборгованість за основною сумою боргу, 15 269,50 грн - сума заборгованість за відсотками (стрічка під номером 1674 в Реєстрі). Договір є правомірним, тобто таким, що породжують, змінюють або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цих договорів матеріали справи не містять. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З огляду на викладене, суд не бере до уваги заперечення відповідача про не підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором, укладеним з ним, до позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора, зокрема щодо кредитного договору №679135626 від 06 грудня 2019 року. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Відповідно до наданого розрахунку заборгованість відповідача за договором №679135626 від 06 грудня 2019 року за період з 21 жовтня 2022 року по 30 червня 2023 року становить 26269,50 грн, з яких: 11000,00 грн - сума заборгованість за основною сумою боргу, 15 269,50 грн - сума заборгованість за відсотками. При цьому суд звертає увагу, що вказаний розмір заборгованості нарахований первісним кредитором до моменту передачі права вимоги (станом на 18 лютого 2020 року) та наступними кредиторами не перераховувався. Слід також відмітити, що розмір заборгованості розрахований з урахуванням умов договору, в тому числі розміру процентів, визначених умовами договору відповідно до положень ст.625 ЦК України. З огляду на умови договору, зокрема п.4.2-4.4, та розрахунок заборгованості, суд не бере до уваги заперечення відповідача про безпідставність нарахування відсотків. Щодо застосування строків позовної давності, про які зазначає відповідач, то слід зазначити, що відповідно п.12 розділу «Прикінцеві положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня 2020 року на усій території України введено карантин, який надалі продовжувався та діяв до 24 год. 30 червня 2023 року. Окрім того, згідно п. 19 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався. Тобто, враховуючи вище викладене, строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину та строк воєнного, надзвичайного стану, що і враховано під час звернення до суду. Крім того, слід звернути увагу, що проценти, розмір яких встановлений договором відповідно до положень ст. 625 ЦК України, нараховані до 18 лютого 2020 року, а тому в даному випадку не підлягає застосуванню п.18 розділу «Прикінцеві положення» ЦК України (щодо звільнення позичальників в період воєнного стану від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України). З урахуванням вказаних положень, зважаючи на продовження строків позовної давності, відсутні підстави для їх застосування. Однак суд не погоджується з доводами позивача, що строки позовної давності слід обраховувати з моменту отримання ним права вимоги. Перебіг позовної давності починається від дня, коли в кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. За змістом ст.256, 257, 261, 262, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в 3 роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли в кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Однак відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. В даному випадку право вимоги за тілом кредиту та відсотками, нарахованими в межах дії договору, виникло з 08 грудня 2019 року і з урахуванням норм «Прикінцевих положення» ЦК України строк позовної давності в умовах карантину та воєнного стану щодо них продовжується. Щодо відсотків, нарахованих за ст.625 ЦК України в розмірі визначеному умовами договору, то зважаючи, що прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Оскільки в даному випадку зобов`язання боржником є невиконаним, а прострочення є триваючим, тому право на стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України діє до повного виконання і, як вказувалося, обмежується трьома роками, які передували подачі такого позову, тобто в межах 3-річного строку позовної давності, який в умовах карантину та воєнного стану теж продовжується відповідно до норм «Прикінцевих положення» ЦК України. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач свої договірні зобов`язання не виконує належним чином, існує порушення виконання своїх зобов`язань, право позивача порушене, тому порушене право підлягає захисту, відповідач повинен нести відповідальність відповідно до умов договору та сплатити на користь позивача суму заборгованості, розмір якої встановлений в судовому засіданні. Отже з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором №679135626 від 06 грудня 2019 року в сумі 26269,50 грн. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2684,00 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved