Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 26.09.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 17.07.2012 року в розмірі 19500,00 доларів США, з яких: 15000,00 доларів США - заборгованість за основним боргом; 4500,00 доларів США - 3% річних за період з 18.09.2012 року по 17.09.2022 року; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 11.11.2019 року в розмірі 30000,00 доларів США. Ухвалою суду від 20.10.2022 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 20.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 17.02.2023 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов. 28.03.2023 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив. 26.09.2023 року представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву про застосування строків позовної давності. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просить в задоволенні позову відмовити. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що 17.07.2012 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 15000,00 доларів США строком на 2 місяці та зобов`язався їх повернути до 17.09.2012 року. Також 11.11.2019 року відповідач взяв в борг у позивача грошові кошти в розмірі 30000,00 доларів США та зобов`язався їх повернути за першою вимогою, про що склав розписку від 11.11.2019 року. 11.08.2022 року на адресу реєстрації та адресу проживання відповідача, зазначену в розписці, були направлені кур`єром вимоги про повернення боргу за розпискою від 11.11.2019 року, однак вимоги були проігноровані відповідачем, на час подання позову заборгованість за договором позики від 17.07.2012 року становить 19500,00 доларів США, з яких: 15000,00 доларів США - заборгованість за основним боргом; 4500,00 доларів США - 3% річних за період з 18.09.2012 по 17.09.2022 року, а заборгованість за договором позики від 11.11.2019 року становить 30000,00 доларів США. В зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивач змушений звернутись до суду з позовом. У відзиві на позов відповідач посилається на те, що грошові кошти у розмірі 15000,00 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 17.09.2012 року, були повернуті в повному обсязі, в зв`язку з чим позивач знищив оригінал виданої відповідачем розписки. Строк виконання зобов`язання за розпискою від 11.11.2019 року не настав. За усною домовленістю з [PERSON] відповідач [PERSON] повертав грошові кошти частинами. При цьому в серпні 2022 року позивач не повідомляв відповідача про необхідність повернення всієї суми грошових коштів. Вимогу [PERSON] про повернення позики [PERSON] не отримував. При цьому вимога підписана не підписом [PERSON] . Відповідач стверджує, що в телефонному режимі позивач повідомив, що домовленості щодо подальшого повернення боргу частинами в силі і що він особисто ніякі дії щодо дострокового повернення боргу не вживав. У відповіді на відзив представник позивача [PERSON] посилається на те, що оригінал розписки від 17.07.2012 року знаходиться у [PERSON] . При цьому відповідач не надає будь-яких доказів сплати заборгованості. Оригінал розписки від 11.11.2019 року знаходиться у [PERSON] , вона не містить жодних відміток щодо часткового виконання зобов`язання. Вимога та позовна заява були підписані [PERSON] , що позивач може підтвердити в судовому засіданні особисто. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 17.07.2012 року [PERSON] взяв у [PERSON] грошову суму в розмірі 15000,00 доларів США строком на 2 місяця до 17.09.2012 року, про що суду надано відповідну власноручно написану відповідачем розписку /а.с.11/. 11.11.2019 року [PERSON] склав розписку про те, що бере в борг у [PERSON] суму в розмірі 30000,00 доларів США. Зобов`язується повернути за вимогою /а.с.12/. 11.08.2022 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] письмову вимогу про повернення позики, яку [PERSON] 12.08.2022 року відмовився отримувати, про що свідчить повідомлення кур`єрської служби доставки /а.с.13-15/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ст. 1046 ЦК України\~ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду встановлено, що між сторонами 17.07.2012 року та 11.11.2019 були укладені договори позики, про що суду надані власноручно написані розписки відповідача [PERSON] . При цьому суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо того, що розписка від 17.07.2012 року була знищена позивачем в зв`язку з виконанням зобов`язань [PERSON] , оскільки з поданого суду на огляд в судовому засіданні оригіналу розписки вбачається, що розписка є цілою та не містить будь-яких письмових застережень щодо часткового погашення боргу. Таким чином, суд приходить до висновку, що на теперішній час боргові зобов`язання за договором від 17.07.2012 року відповідачем не виконані. Однак, враховуючи заяву сторони відповідача про застосування строків позовної давності, судом встановлено наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення боргу за розпискою від 17.07.2012 року з підстав спливу строків позовної давності. При цьому, доводи сторони позивача щодо якогось часткового погашення боргу відповідачем по даному договору, яке свідчить про переривання строків позовної давності, судом відхиляються, оскільки належних письмових доказів щодо повернення частини боргу по розписці від 17.07.2012 року в зазначений конкретний день та час до справи не надано. Окрім того, в позовних вимогах позивач просить стягнути всю суму, зазначену в розписці, а також три відсотки річних за період з 18.09.2012 року по 17.09.2022 року, тобто позивач та його два адвоката з даного питання надають суперечливі пояснення щодо доводів сторони відповідача про застосування строків позовної давності. Щодо вимог позивача [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 30000 доларів США за розпискою від 11.11.2019 року суд зазначає наступне. Оскільки розпискою від 11.11.2019 року не встановлено певного строку повернення боргу, позивач [PERSON] виконав вимоги приписів ч. 1 1049 ЦК України щодо пред`явлення вимоги шляхом надсилання такої вимоги відповідачу [PERSON] . Факт неотримання [PERSON] письмової вимоги щодо повернення боргу внаслідок відмови від отримання не звільняє відповідача від обов`язку виконати свої боргові зобов`язання. При цьому в судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та не заперечував факт відправлення відповідачу письмової вимоги про повернення заборгованості за розпискою від 11.11.2019 року. Доводи сторони відповідача [PERSON] щодо періодичного часткового погашення боргу належними та допустимими в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України доказами не підтверджені. Наявність у позивача боргових розписок та відсутність у відповідача розписок позикодавця про повернення боргу розцінюється судом як достатні та належні докази невиконання боргових зобов`язань відповідачем на теперішній час. Суд вважає, що твердження сторони відповідача про передчасне звернення до суду без належного повідомлення відповідача про повернення боргу є хибними, так як наявні повідомлення кур`єрської пошти не викликають у суду будь-яких сумнівів. Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, на підставі вищевикладеного, вислухавши присутніх учасників справи, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір в розмірі 1% від задоволених майнових вимог позивача підлягає стягненню з відповідача на користь держави. При цьому розмір судового збору розраховується судом на підставі встановленого НБУ офіційного курсу долара США станом на день ухвалення рішення (36,4606 грн. за 1 долар США).

Outcome: partial