Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

[PERSON] в порядку ст. 350-2 ЦПК України звернулася до Київського районного суду м. Харкова з заявою, у якій просить суд видати обмежувальний припис стосовно її чоловіка [PERSON] . Вимоги заяви обґрунтовані тим, що за час перебування у шлюбі з [PERSON] заявник постійно зазнавала знущань психологічного та фізичного характеру від свого чоловіка, він систематично бив та принижував її. Після подання позову до суду про розірвання шлюбу протиправна поведінка [PERSON] не припинилися, він регулярно очікує її біля під`їзду будинку за місцем її та дитини проживання, ображає її, погрожує, принижує, залякує, чим спричиняє в неї емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та дитину, завдає шкоди психологічному здоров`ю як її, так і дитини. У зв`язку із вищенаведеним, з метою забезпечення власної безпеки та безпеки дитини вимушена була звернутись до суду з відповідною заявою про видачу обмежувального припису. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. В судове засідання заявник та її представник не з`явились, в матеріалах справи наявна заява останніх проводити розгляд справи за відсутності. Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином про поважність причин неявки суд не повідомив. За положеннями ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Суд, дослідивши надані докази, дійшов такого висновку. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Заявниця разом з дитиною проживають за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під домашнім насильством - розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Звертаючись до суду за захистом прав і інтересів, які порушенні від домашнього насильства, шляхом видачі обмежувального припису відносно особи [PERSON] , має місце посилання заявника на те, що ним вчинялося щодо заявниці фізичне та психологічне насильство. Статтею 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» домашнім насильством визначено діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Так, має місце посилання заявника, що після подачі у листопаді 2023 року до Київського районного суду м. Харкова позову про розірвання шлюбу, [PERSON] стосунки [PERSON] відносно неї ще більше погіршились. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить- 170 грн. 00 коп. та судові витрати в розмірі 536 грн. 80 коп. Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2023 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього в силу ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З огляду на встановлені судом обставини щодо наявності фізичного, психологічного насильства, яке чинить [PERSON] щодо [PERSON] , суд вважає, що як жертва такого насильства потребує захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. В силу ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. За положеннями ч.ч.3, 4 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Судом встановлено, що [PERSON] систематично вчиняє дії відносно [PERSON] , які полягають в тому, що останній погрожує заявниці фізичною розправою, принижує її гідність, спричиняє фізичний біль, тобто вчиняє фізичне та психологічне насильство. Отже, суд дійшов висновку, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо [PERSON] та їх спільної доньки [PERSON] , тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Згідно ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved