Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

14 вересня 2023 року позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь витрати, пов`язані із здійсненням регламентної виплати потерпілому у розмірі 50\~076,00 грн. та судовий збір у розмірі 2\~684,00 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 19 січня 2019 року, о 00.30 год., [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 21013, номерний знак [NUMBER] , рухався по проїзній частині автодороги сполученням Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь 182 км. + 91 м., не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який рухався в попутному напрямку по лівій смузі руху та почав перетинати проїжджу частину. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Волноваського районного суду Донецької області від 11 лютого 2021 року відповідача було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. При цьому, вказаним судовим рішенням встановлено факт порушення водієм автомобіля ВАЗ 21013, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що призвело до ДТП, а також причинний зв`язок між ДТП та отриманими [PERSON] тілесними ушкодженнями. Згідно з даними довідки НПУ про обставини ДТП вбачається, що винуватець ДТП [PERSON] , керував автомобілем ВАЗ 21013, номерний знак [NUMBER] , - без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та без страхового сертифікату «Зелена картка». Отже, всупереч вимогам законодавства, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП застрахована не була. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, [PERSON] перебував на лікуванні в медичному закладі, а також був тимчасово непрацездатним у такі періоди: 19.01.2019 року - 27.02.2019 року - стаціонарне лікування; 28.02.2019 року - 16.05.2019 року - амбулаторне лікування. 16 травня 2019 року МСЕК встановила [PERSON] другу групу інвалідності на підставі отриманих внаслідок ДТП травм до 01 червня 2020 року. 12 травня 2020 року МСЕК встановила [PERSON] третю групу інвалідності на підставі отриманих внаслідок ДТП травм до 01 червня 2021 року. Так як [PERSON] отримав тілесні ушкодження внаслідок ДТП, чим йому була заподіяна майнова шкода, з метою отримання відшкодування шкоди 06 жовтня 2021 року він на виконання вимог ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, а також надав необхідні документи, що підтверджували розмір такої шкоди. Після звернення потерпілої особи МТСБУ було відкрито регресну справу № 80250. На виконання вимог ст. 26 Закону № 1961-ІV, з огляду на чинну на момент ДТП мінімальну заробітну плату, МТСБУ було визначено та виплачено потерпілому відповідне відшкодування у розмірі 50\~076,00 грн. Зазначена шкода у визначеному розмірі потерпілій особі особисто винуватцем ДТП відшкодована не була. При цьому договірних зобов`язань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало. МТСБУ виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини правомірного володільця (водія) транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача. Таким чином, Моторне (транспортне) страхове бюро України набуло право вимоги, яке потерпіла особа ( [PERSON] ) мав до відповідача, як особи відповідальної за завдані збитки. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з вироком Волноваського районного суду Донецької області від 11 лютого 2021 року по справі № 221/2492/19, який набрав законної сили 15 березня 2021 року, судом встановлено, що 19 січня 2019 року, приблизно о 00.30 год., [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 21013, номерний знак [NUMBER] , рухався по проїзній частині автодороги сполученням Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь з блоку центру міста Волноваха Донецької області в напрямку с. Дмитрівка Волноваського району Донецької області. Здійснюючи рух у вказаному напрямку та проїжджаючи 182 км + 91 м. зазначеної автодороги, [PERSON] в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який рухався в попутному напрямку по лівій смузі руху та почав перетинати проїзну частину зліва направо відносно руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритого уламкового перелому правої великої гомілкової кістки зі зміщенням, відкритого уламкового перелому правої малогомілкової кістки зі зміщенням, закритого уламкового перелому правої стегнової кістки зі зміщенням, забію головного мозку, забитої рани лобної ділянки зліва та здухвинної ділянки справа, садна кінцівок, які супроводжувались розвитком травматичного шоку важкого ступеню, та які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Допущені водієм [PERSON] порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілому [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень (а.с. 6-8). Вказаним вироком [PERSON] було визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. Відповідно до\~положень ч.\~6\~ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку з отриманими внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями [PERSON] з 19 січня 2019 року по 27 лютого 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується Випискою з історії хвороби № 444/31/43 від 11 жовтня 2021 року, виданою Комунальним некомерційним підприємством «Волноваська центральна районна лікарня» (а.с. 11), а також у період з 28 лютого 2019 року по 16 травня 2019 року перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується довідкою про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді від 11 жовтня 2021 року, виданою Комунальним некомерційним підприємством «Волноваська центральна районна лікарня» (а.с. 12). З Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 418527 від 16 травня 2019 року вбачається, що [PERSON] внаслідок ДТП з 16 травня 2019 року було встановлено другу групу інвалідності на строк до 01 червня 2020 року (а.с. 13). З Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 412437 від 12 травня 2020 року вбачається, що [PERSON] внаслідок патології опорно-рухового апарату після ДТП з 12 травня 2020 року було встановлено третю групу інвалідності на строк до 01 червня 2021 року (а.с. 14). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 41.1а ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ\~за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам\~пункту 1.7\~статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. З відповіді від НПУ про обставини ДТП вбачається, що на дату скоєння ДТП, тобто станом на 19 січня 2019 року, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 21013, номерний знак [NUMBER] , застрахована не була (а.с. 9-10). Отже, на дату скоєння цієї пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 06 жовтня 2021 року, на підставі ст. 35 та п.п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», [PERSON] звернувся з заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної під час дорожньо-транспортної пригоди та виплату відшкодування, оскільки [PERSON] не мав діючого договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на час скоєння ДТП 19 січня 2019 року (а.с. 18). Згідно зі статтею 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до\~Цивільного кодексу України. Мінімальний\~розмір страхового\~відшкодування (регламентної\~виплати)\~за шкоду,\~пов`язану із\~стійкою втратою\~працездатності потерпілим\~внаслідок дорожньо-транспортної\~пригоди,\~становить: у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті. 26 жовтня 2021 року, на підставі наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України № 3.1/7931 від 26 жовтня 2021 року (а.с. 19), Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату на користь [PERSON] у розмірі 50\~076,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 1106113 від 26 жовтня 2021 року (а.с. 20). Відповідно до п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов\~до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до\~ст.\~993\~ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно\~ст. 1187 ЦК України,\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1\~ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] в порядку регресу суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 50\~076,00 грн., а отже позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягають задоволенню. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2\~684,00 грн. На підставі ст.ст. 993, 1187, 1191 ЦК України,\~ 22, 33, 38, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та

Outcome: approved