Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. 14 вересня 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , представником якого є адвокат Стецькова-Бондар Л.Ф., згідно якої [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] , яка до дня смерті проживала по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно до складу якого увійшли 1/5 і 1/5 частини будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за вказаною адресою, що належала спадкодавиці. Позивач [PERSON] в силу ч. 2 ст. 1223 та ч. 1 ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги майна померлої, оскільки є її сином. Окрім позивача, спадкоємцями майна [PERSON] є його брати (сини спадкодавиці) [PERSON] та [PERSON] , проте на вказане майно не претендують та не заперечують щодо оформлення позивачем зазначеного житлового будинку. Інших спадкоємців та спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після [PERSON] не має, оскільки: батько позивача [PERSON] (чоловік спадкодавиці) помер [INFO] , брат позивача [PERSON] (син спадкодавиці) помер [INFO] , сестра позивача (дочка спадкодавиці) [PERSON] померла [INFO] , сестра позивача (дочка спадкодавиці) [PERSON] померла [INFO] , сестра позивача (дочка спадкодавиці) [PERSON] померла [INFO] , сестра позивача (дочка спадкодавиці) [PERSON] померла [INFO] . З метою оформлення 2/5 частин будинку по [ADDRESS] , як спадкового майна після [PERSON] , позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса, однак 05 грудня 2022 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на це майно та є інші спадкоємці, які подавали заяву на прийняття спадщини. Позивач зазначає, що його мати [PERSON] дійсно була власником 2/5 частин вказаного житлового будинку: на 1/5 частину - згідно договору купівлі-продажу будинку, посвідченого 17 березня 1989 року секретарем виконавчого комітету Требуховецької сільської ради народних депутатів Летичівського району Хмельницької області, проте не зареєструвала право власності на вказану частку згідно чинного на той час законодавства; на 1/5 частину - згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 07 серпня 1991 року, виданого Летичівською районною радою народних депутатів Хмельницької області, яке на даний час втрачене. Рішенням №150 від 27 серпня 1987 року Летичівської районної Ради народних депутатів Летичівського району Хмельницької області «Про оформлення права особистої власності на житлові будинки громадян, які проживають в с. Требухівка» постановлено оформити право власності на житлові будинки громадян с. Требухівка і [PERSON] належить 3/5 частини будинку по [ADDRESS] . У договорі купівлі-продажу будинку від 17 березня 1989 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Требуховецької сільської Ради народних депутатів Летичівського району Хмельницької області, визначено, що [PERSON] продала, а [PERSON] купила 1/5 частини житлового будинку в с. Требухівці Хмельницького району Хмельницької області. Житловий будинок законно споруджений на земельній ділянці розміром 0,09 га, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення 18 сесії Требуховецької сільської ради Летичівського району Хмельницької області №34 від 31 березня 1994 року «Про безкоштовну передачу земельних ділянок громадянам у приватну власність». 23 листопада 2022 року рішенням Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області №3/2022 «Про упорядкування адреси житловому будинку» змінено нумерацію 2/5 житловому будинку, що належить [PERSON] адресу з [ADDRESS] і постановлено [PERSON] керуватися зміненою адресою на вказаний об`єкт нерухомого майна при оформленні подальших документів. 30 листопада 2022 року Хмельницьким бюро технічної інвентаризації надано повідомлення №737846 згідно якого право власності на житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано в таких частках: 1/5 частини - за [PERSON] на підставі свідоцтва від 07 серпня 1991 року (рішення №150 від 27 серпня 1987 року); 1/5 частини - за [PERSON] на підставі свідоцтва від 07 серпня 1991 року (рішення №150 від 27 серпня 1987 року); 1/5 частини - за [PERSON] на підставі договору дарування від 21 серпня 1993 року (реєстрація 25 червня 1997 року); 1/5 частини - за [PERSON] як спадщина - 26 червня 1997 року (реєстрація 10 липня 1997 року); 1/5 частини будинку не зареєстрована. 02 березня 2023 року рішенням Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області №13-39/2023 «Про перейменування вулиць та провулків Меджибізької селищної територіальної громади» у с. Требухівці перейменовано вул. Першотравнева на вул. Заводська. 17 січня 2023 року ТОВ «Хмельницьке бюро нерухомості» на замовлення [PERSON] проведено оцінку майна і складено висновок згідно якого ринкова вартість житлового будинку по [ADDRESS] становить 90000,00 грн. 05 липня 2023 року на замовлення позивача [PERSON] фізичною особою підприємцем [PERSON] виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позивач вказує, що [PERSON] на праві особистої власності дійсно належали 2/5 частини житлового будинку, проте право власності на нерухоме майно не зареєстровано нею згідно вимог чинного на той час законодавства, а також втрачений правовстановлюючий документ на вказане майно, тому позивач не може скористатись своїми правами як спадкоємець щодо володіння, користування та розпорядження спадковим майном, у зв`язку з чим просить суд визнати за ним право власності на 2/5 частини житлового будинку, яка спадкового майна після смерті матері. ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 2. 14 вересня 2023 року до суду надійшла вказана позовна заява. 3. 18 вересня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі і призначено судовий розгляд у порядку загального позовного провадження. 4. Підготовчі судові засідання призначено: на 09 і на 30 жовтня 2023 року, на 15 листопада 2023 року, на 08 грудня 2023 року. 5. 17 листопада 2023 року до суду надійшла копія спадкової справи №150/1997, заведеної 18 червня 1997 року Летичівською державною нотаріальною конторою до майна [PERSON] , померлої [INFO] . ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 6. 07 грудня 2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Стецькова-Бондар Л.Ф. подала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. 7. 09 жовтня 2023 року [PERSON] подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що є сином [PERSON] , проте на спадкове майно після неї не претендує та не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, просить їх задовольнити. 8. 09 жовтня 2023 року [PERSON] подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що є сином [PERSON] , проте на спадкове майно після неї не претендує та не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, просить їх задовольнити. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІV. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 9. Як зазначено у ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. 10. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1). Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п. 1 ч. 2). У ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (ч. 1). Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч. 3). Згідно Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (п. 4). Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом (п. 5). 11. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року (абз. 2 п. 1). У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР (ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом (абз. 3 п. 1). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають (абз. 2 п. 23). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (абз. 3 п. 23). 12. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом ч. 1 ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. За змістом ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. За змістом ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Законодавець у ЦК УРСР передбачив, що для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ч. 1). Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 2). За змістом ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1). Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу) (ч. 2). Як зазначено у ч. 1 ст. 554 ЦК УРСР в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. 13. У п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном (абз. 1). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього (абз. 2). 14. Згідно ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» №19-32/319 від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. 15. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вказано, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Як зазначено у п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Законодавець у ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначив, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність (ч. 1). Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим (ч. 2). 16. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2022 року у справі №716/2290/19 вказав: громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Технічна інвентаризація нерухомого майна в сільській місцевості почала проводитися згідно з Правилами державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056. Облік такого майна здійснювався виключно по погосподарським книгам сільських рад. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1990 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Згідно з пунктом 6 Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися актами органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності. V. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 17. У ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 18. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. 19. Зі змісту заяв відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які є братами позивача [PERSON] , вбачається, що вони повністю визнають позовні вимоги і не заперечують, щоб суд визнав за позивачем (їх братом) право власності на 2/5 частини будинковолодіння, як на спадкове майно, яке належало їх матері [PERSON] . При цьому, відповідачі не ставлять під сумнів наведені позивачем у позовній заяві фактичні обставини та відсутність у нього можливості в позасудовому порядку оформити право власності на вказаних 2/5 частини нерухомого майна в зв`язку з тим, що є інші спадкоємці, які подали заяву на прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок. 20 . У матеріалах справи дійсно наявні підтверджуючі документи, на які посилався позивач у своєму позові, а також матеріали спадкової справи, витребуваної судом. Із матеріалів справи вбачається, що нотаріусом рекомендовано позивачу звернутись до суду для визнання права власності на спадкове майно, оскільки позивач не надав правовстановлюючий документ на житловий будинок. Однак, право власності в спадкодавиці (матері позивача) на 2/5 частини будинковолодіння підтверджується повідомленням Хмельницького бюро технічної інвентаризації від 30 листопада 2022 року, копією договору купівлі-продажу від 17 березня 1989 року, копіями довідок Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області від 27 жовтня 2022 року і 15 листопада 2022 року, виписками з погосподарських книг за період 1958-1969, 1971-2000 роки. 21. Судом не встановлено, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При цьому, суд враховує те, що при розгляді даних позовних вимог підлягає вирішенню питання про визнання права власності виключно на 2/5 частини будинковолодіння, як на спадкове майно, після смерті матері позивача та відповідачів. 22. У зв`язку з тим, що відповідачі в підготовчому провадженні позовні вимоги фактично визнали повністю і беззаперечно, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачами та задоволення позовних вимог у повному обсязі. VІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 23. Позовна заява є обґрунтованою, тому підлягає задоволенню. VІІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 24. Зі змісту позовної заяви випливає, що позивач судові витрати залишає за собою. Враховуючи засаду (принцип) диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд вважає, що судові витрати необхідно покласти на позивача.

Outcome: approved