Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] та прохає суд позбавити відповідача батьківських прав у відношенні доньок [PERSON] , яка народилася [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 вересня 2006 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб та [INFO] у них народилася донька [PERSON] , а [INFO] - донька [PERSON] . Сімейні відносини у неї з відповідачем не склалися та рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2017 року шлюб між ними був розірваний. Оскільки [PERSON] у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав, то рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2017 року з нього стягнуті аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) до досягнення кожною дитиною повноліття. Після припинення спільного проживання між нею і відповідачем, [PERSON] жодного разу не виявив бажання бачитися з дітьми, приймати участь у їх житті та вихованні. Вже понад 3 (три) роки [PERSON] не цікавиться життям доньок, їх інтересами, навчанням, станом здоров`ям та майбутнім в цілому. Останнє спілкування [PERSON] з дітьми відбулось у 2017 році засобом телефонного інтернет-мессенджера «Viber». Проте під час вказаного спілкування [PERSON] вчиняв психологічне насильство над дітьми, пишучи їм образливі та лайливі слова щодо неї - їх матері. Таким чином, починаючи з 2017 року [PERSON] фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей та втратив будь-який інтерес до доньок. Вихованням та утриманням, розвитком та питаннями здоров`ям дітей займається виключно вона. Рішення суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей також не виконується відповідачем у повному обсязі. [PERSON] постійно змінює місце своєї реєстрації, що ускладнює примусового виконання зазначеного рішення суду. Відповідно до розрахунку заборгованості від 06 вересня 2021 року, виданого Конотопським МВ ДВС ГТУЮ у Сумській області, заборгованість [PERSON] перед [PERSON] щодо сплати аліментів на утримання дітей складає складала 15 091 грн 70 коп. Зазначений факт також свідчить про те, що [PERSON] не цікавлять інтереси дітей, оскільки він сплачує аліменти, розмір яких є нижчим за прожитковий мінімум, визначений законодавством України на одну дитину, що не може забезпечити дійсні потреби та інтереси дітей. [PERSON] не цікавиться здоров`ям дітей. Він жодного разу не приходив до сімейного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Шевченківського району міста Києва, з яким вона уклала декларації щодо лікування дітей. Крім того відповідач жодного разу не приходив до дітей на батьківські збори, не цікавиться навчанням дітей, що підтверджується психолого-педагогічними характеристиками, виданими за місцем навчання їх доньок. Питанням розвитку дітей та їх навчанням займається виключно вона. Вона не чинила відповідачу будь-яких перешкод у спілкуванні з дітьми, що підтверджується листом Шевченківського УП ГУНП у м. Києві від 03 вересня 2021 року № 849-аз/125/56- 2021, відповідно до якої відповідач [PERSON] із будь-якими заявами до поліції не звертався, а також відповідь Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 01 вересня 2021 року № 40-1984, згідно якої [PERSON] із заявами про те, що вона чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми не звертався. Відповідач втратив інтерес до дітей та самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, тому, відповідно до ст. 164 СК України, прохає позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав у відношенні їх неповнолітніх дітей - [PERSON] , яка народилася [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] , як такого, що ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав направлено за підсудністю до Конотопського міськрайонного суду Сумської області (а.с. 102). Відповідно до ухвали Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 31 серпня 2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав прийнято Конотопським міськрайонним судом Сумської області до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 107 т. 1). 13 жовтня 2022 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого судового провадження та призначення справи до судового розгляду (а.с. 137 т. 1). Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Вітер В.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що вона та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2005 року до 20 грудня 2017 року. Після розірвання шлюбу їх діти: донька [PERSON] , яка народилася [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] , залишилися проживати разом із нею. Після 20 грудня 2017 року [PERSON] до дітей не приходив, але продовжував спілкуватися із дітьми та навіть у березні 2018 року взяв дітей на прогулянку. Після березня 2018 року [PERSON] більше з дітьми не проводив час, лише влітку 2018 року прохав відпустити дітей з ним на море. Вона не заперечувала проти вказаної подорожі, але діти не захотіли з їхати відпочивати з [PERSON] . Також влітку 2019 року відповідач навідав дітей, коли вони відпочивали у своєї бабусі у Черкаській області. Після літа 2019 року [PERSON] перестав телефонувати дітям з тим, щоб поцікавитися їх життям. Якщо відповідач іноді й телефонує дітям, то лише з тим, щоб образити та принизити її в очах дітей. [PERSON] з березня 2018 року не вітає дітей з днем народження та святами, не дарує їм подарунки. Коли вона та відповідач розлучилися, то їх доньки [PERSON] , яка народилася [INFO] , і [PERSON] , яка народилася [INFO] , вже навчалися у загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 1 Шевченківського району м. Києва та надалі продовжили відвідувати вказаний навчальний заклад. Проте [PERSON] жодного разу не приходив до дітей у школу, не цікавився їх успіхами у навчанні, не спілкувався з їх класними керівниками, не відвідував батьківські збори та інші заходи, які проводилися школою. Їх донька [PERSON] , яка народилася [INFO] , також відвідує музичну школу, але [PERSON] не приходив до вказаної школи та не цікавився успіхами доньки. Відвідач також не цікавиться станом здоров`я дітей, не знає чим хворіли діти та хто їх сімейний лікар. За рішенням суду з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дітей, але сплачує він їх нерегулярно та має заборгованість зі сплати аліментів. Вона ніколи не чинила [PERSON] перешкод у спілкуванні з дітьми, але він не бажає спілкуватися з дітьми та фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо вихованні дітей. Якщо б відповідач дійсно мав намір підтримувати стосунки з дітьми, а вона чинила йому перешкоди, то він міг вирішити вказаний спір звернувшись до служби у справах дітей або суду. Проте до вказаних інстанцій [PERSON] до того як вона звернулася до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав не звертався. Вже під час розгляду справи судом [PERSON] звернувся до служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації та 12 квітня 2023 року рішенням комісії вказаної служби був встановлений графік побачень [PERSON] з дітьми - щочетверга з 17 до 19 години. Після вказаного рішення [PERSON] 03 травня 2023 року написав дітям про зустріч, але діти не виявили бажання з ним зустрітися. У подальшому діти жодного разу не зустрічалися з [PERSON] , оскільки не бажають цього, а він не наполягає на зустрічах. Вона бажає позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні доньок [PERSON] , яка народилася [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] , оскільки відповідач з березня 2018 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, заперечують проти позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні неповнолітніх доньок: [PERSON] , яка народилася [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] . Представник відповідача [PERSON] - адвокат Шнайдер С.В. надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що дійсно [PERSON] до 20 грудня 2017 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Сторони мають двох спільних доньок - [PERSON] , 2007 року народження, та [PERSON] , 2009 року народження. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] діти залишилися проживати разом з матір`ю, а з [PERSON] на утримання дітей стягнуті аліменти до досягнення дітьми повноліття. Твердження позивача про те, що рішення суду про стягнення аліментів не виконується не відповідає дійсності, оскільки з наданих розрахунків вбачається, що [PERSON] систематично сплачує аліменти, а заборгованість з їх сплати виникла у зв`язку з фінансовими труднощами, які існували у відповідача. [PERSON] має намір поступово повністю погасити наявну заборгованість зі сплати аліментів. Відповідач не ухилявся від виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дітей. Він постійно з 15 березня 2018 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Крім того наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Не відповідають дійсності також посилання позивача на те, що [PERSON] самоусунувся від виконання обов`язків та не спілкувався з дітьми з 2017 року, оскільки відповідач постійно намагався встановити контакт з доньками, телефонує їм та пише смс-повідомлення, вітає доньок з днем народження. Проте [PERSON] навмисно чинить [PERSON] перешкоди у спілкуванні з доньками, зокрема налаштовує доньок проти відповідача та забороняє їм спілкуватися з батьком. Відповідач у 2019 та 2020 році неодноразово звертався з проханням до [PERSON] , щоб вона дозволила дітям поїхати з ним на відпочинок в гори Карпати, на море, в аквапарк. Проте [PERSON] на вказані пропозиції відповідала відмовою, зазначаючи, що нібито доньки не бажають проводити час з батьком. Позивач [PERSON] постійно стверджує, що вона не дозволить [PERSON] спілкуватися з дітьми. Що стосується висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав, то вказаний висновок є необ`єктивним, оскільки він грунтується лише на доказах, наданих позивачем. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні наслідки, а позбавляти батьківських прав можливо лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських справ свідчить про інтерес батька до дітей. Він бажає спілкуватися з доньками, приймати участь в їх житті та проводити з ними час. Оскільки позивач [PERSON] не надала суду достатньо належних і допустимих доказів, які б свідчити про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, то у задоволенні позову прохає відмовити (а.с. 71-74 т. 1). В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що у 2017 році він та позивач розлучилися та за погодженням між ними їх неповнолітні доньки - [PERSON] , 2007 року народження, та [PERSON] , 2009 року народження, залишилися проживати разом з матір`ю. Йому було відомо адресу, за якою проживала відповідач з дітьми та після розлучення у 2017 році та до червня 2018 року, поки відповідач не переїхала за іншою адресою, він продовжував приходити до дітей. Після цього він спілкувався з дітьми телефоном, оскільки не міг приходити до дітей, бо не знав адресу, за якою вони проживають, а [PERSON] та діти не повідомляли йому нову адресу місця свого проживання. Влітку 2018 року та у серпні 2019 року він заїхав провідати дітей, коли вони перебували в бабусі в с. Соколівка Жашківського району Черкаської області. Він привозив дітям подарунки та солодощі. Після цього він з дітьми не зустрічався. Коли він у серпні 2020 року знову заїхав до села, де відпочивали діти, то вже не міг з ними зустрітися. Він зателефонував доньці [PERSON] , 2009 року народження, та вона повідомила, що не може з ним зустрітися, оскільки їм заборонила мати. Йому було добре відомо, у якій саме школі навчаються діти та місце свого навчання вони не змінювали. До школи він приходив взимку 2018 року, але до приміщення школи його не пустила охорона, а тому він не мав змоги зустрітися з дітьми особисто та поспілкуватися з класним керівником. Він дочекався дітей біля школи, але вони не стали з ним спілкуватися, повідомивши, що поспішають. Більше до школи він не приходив, подарунки дітям після серпня 2019 року не дарував. До серпня 2020 року він спілкувався з дітьми телефоном, але вони нічого про себе не розповідали, все спілкування було 1-2 хвилини. Він пропонував дітям зустрітися, але вони весь час говорили, що у них не має часу. З серпня 2020 року до 10 лютого 2022 року він телефонував донькам, але вони на його дзвінки не відповідали. Він не може сказати, якого лікаря відвідують діти, до яких гуртків вони записані, їх уподобання, хобі, оскільки йому це невідомо. Свої обов`язки щодо дітей він фактично виконує лише в частині сплати аліментів. Він не може сказати, який у дітей розмір одягу та взуття. Він весь час бажав спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх вихованні, але цьому заважала позивач. Проте він до органу опіки та піклування чи до суду для вирішення питання про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми не звертався. 22 червня 2022 року відбулося засідання комісії Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, на якій розглядалася заява [PERSON] про позбавлення його батьківських прав щодо їх неповнолітніх дітей. Він був присутній на засіданні вказаної комісії, розповідав про свої відносини з дітьми та повідомляв, що перешкоди у йому у спілкуванні з дітьми чинить саме [PERSON] , а він бажає спілкуватися з дітьми. Проте комісія дійшла висновку, що його доцільно позбавити батьківських прав у відношенні неповнолітніх дітей. На той час він не мав змоги надати комісії додаткові документи, які б мали значення для вирішення питання щодо доцільності позбавлення його батьківських прав, оскільки не встиг скористатися правом на правову допомогу через те, що йому зателефонували і запросили на засідання комісії 21 червня 2022 року. Також у лютому 2022 року зателефонував доньці [PERSON] , 2009 року, та розмовляв з нею, але через деякий час після вказаної розмови йому зателефонувала [PERSON] та повідомила, що у їх доньки [PERSON] після вказаної розмови почалася істерика та попрохала, щоб він більше не телефонував дитині. Після цього він лише 10 лютого 2022 року та 17 лютого 2022 привітав доньок з днем народження. Пред`явлений до нього [PERSON] позов про позбавлення батьківських прав не визнає, оскільки його спілкуванню з дітьми заважає позивач, а він бажає спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх вихованні. Третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явилася, надала заяву про проведення судового засідання у справі без участі її представника (а.с. 15 т. 2). Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, з`ясувавши думку неповнолітніх дітей, дослідивши надані докази, приходить висновку, що позов не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , а [PERSON] - [INFO] . В свідоцтві про народження батьками зазначені: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] (а.с. 14,15 т. 1). Заочного рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2017 року, ухваленим у справі № 693/947/17, шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с. 16-17). Після розірвання шлюбу між сторонами неповнолітні діти залишилися проживати разом із матір`ю [PERSON] . Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2017 року, ухваленим у справі № 693/878/17, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , яка народилася [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину від повідного віку, щомісячно починаючи з 31 жовтня 2017 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.18-20). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч.ч. 1-5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» також визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] є його дружиною. Він та [PERSON] почали спілкуватися у 2016 році, а з кінця літа - початку осені 2017 року стали проживати однією сім`єю. Разом з ними проживають і доньки [PERSON] від першого шлюбу: [PERSON] , 2007 року народження, та [PERSON] , 2009 року народження. Вони деякий час проживали за адресою, за якою [PERSON] проживала з [PERSON] та останній у 2017 році приходив, щоб провідати дітей за вказаною адресою, а також забирав дітей для того, щоб разом з ними провести час. Більше за вказаною адресою [PERSON] не приходив. У 2019 чи 2020 році вони переїхали на інше місце проживання та більше він не бачив, щоб [PERSON] приходив до доньок. Він не цікався чому [PERSON] не приходить до дітей. Коли він запитував у дітей, чому вони не ходять до батька, то вони сказали, що не хочуть. Йому також відомо, що протягом 3-4 місяців у 2018 році [PERSON] переписувався з дітьми у месенджері «Viber» та писав образливі слова на [PERSON] . Влітку 2018 року, коли діти перебували в гостях бабусі у Черкаській області, то [PERSON] приїздив до дітей та хотів забрати їх на море, але діти не захотіли з ним їхати. Вже коли [PERSON] звернулася з позовом до суду про позбавлення [PERSON] батьківських прав, то останній став писати дітям та цікавитися їх справами. У 2022 році [PERSON] вітав доньок з днем народження, надіславши їм смс-повідомлення. У подальшому [PERSON] звернувся до служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації та з квітня 2023 року йому встановлені години побачення з дітьми - один раз на тиждень. Після цього [PERSON] писав дітям та призначав зустрічі, але діти сказали, що не бажають його бачити, а тому фактично жодна зустріч не відбулася. З часу, коли він та [PERSON] проживають однією сім`єю, всі питання утримання дітей вирішує він, а [PERSON] займається розвитком дітей. Він не заперечує, що [PERSON] сплачує аліменти на утримання дітей, але вказаних коштів недостатньо для забезпечення належних умов життя дітей. Діти фактично вважають його батьком, а тому він бажає удочерити доньок [PERSON] , а для цього [PERSON] слід позбавити батьківських прав. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її сестрою. Після того як [PERSON] та [PERSON] у 2017 році розлучилися, їх діти - донька [PERSON] , 2007 року народження, та донька [PERSON] , 2009 року народження, залишилися проживати разом з матір`ю. Коли вже [PERSON] та [PERSON] не проживали однією сім`єю, то останній один раз приходив до дітей та брав їх із собою, щоб разом з ними провести час. Більше [PERSON] жодного разу до дітей не приходив, не проводив з ними час, не дарував їм подарунки. Їй відомо, що лише у 2022 році [PERSON] зателефонував доньці [PERSON] , 2009 року народження, та сказав, що у неї погана мати, після чого дитина дуже сильно плакала. У квітні 2023 року було рішення комісії служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації та був встановлений час, коли [PERSON] повинен бачитися з дітьми, але діти не бажають бачитися з [PERSON] , бо не вважають його батьком. Своїм батьком вони вважають вітчима. В судовому засіданні у присутності представника служби у справах дітей Конотопської міської ради Сумської області психолога [PERSON] була з`ясована думка дітей щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. [PERSON] , яка народилася [INFO] , повідомила, що вона не бажає спілкуватися з батьком - [PERSON] , оскільки він взагалі не цікавився та не цікавиться нею, її життям та навчанням. Вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав, оскільки так буде краще і для неї, і для нього. Вона не бажає, щоб [PERSON] у свідоцтві про її народження був записаний батьком, оскільки він ображав її матір. Після того як їх батьки розлучилися, то вона та її сестра хотіли спілкуватися з батьком, а потім бажання зникло. Вона не бажає зустрічатися з батьком та проводити з ним час. [PERSON] , яка народилася [INFO] , повідомила, що вона також вважає, що її батька [PERSON] слід позбавити батьківських прав, оскільки він до 2022 року з нею практично не спілкувався. У 2022 році привітав її з днем народження, але став говорити образливі слова на її матір. Батько останнім часом став писати смс-повідомлення, у яких пропонує зустрітися, але вона не бажає бачитися з батьком. Згідно психолого-педагогічної характеристики на ученицю 9-Б класу загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 1 Шевченківського району м. Києва [PERSON] , яка народилася [INFO] , [PERSON] за час навчання доньки не батьківські збори не з`являвся жодного разу, життям дитини не цікавився (а.с. 29 т. 1). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики на ученицю 7-Б класу загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 1 Шевченківського району м. Києва [PERSON] , яка народилася [INFO] , батько дитини до навчального закладу жодного разу не з`являвся, не цікавився навчанням доньки, її успіхами (а.с. 30 т. 1). Як вбачається з листа Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 06 вересня 2021 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей станом на 01 вересня 2021 року складала 15 091 грн 70 коп (а.с. 24 т. 1). За повідомленням КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Шевченківського району м. Києва від 13 вересня 2021 року, [PERSON] уклала декларацію на медичне обслуговування своїх дітей [PERSON] , 2007 року народження, та [PERSON] , 2009 року народження, з лікарем загально практики - сімейним лікарем амбулаторії ЗПСМ № 5 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Шевченківського району м. Києва [PERSON] . Ведення медичної документації не передбачає записів, хто з батьків привозив дитину до лікаря. З пояснювальної, наданої сімейним лікарем [PERSON] , стало відомо, що до неї на прийом діти зверталися у супроводі матері [PERSON] . Батько [PERSON] не звертався до адміністрації закладу з приводу стану здоров`я дітей (а.с. 28 т. 1). За висновком органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації [PERSON] , відповідно до ст. ст. 164, 165 СК України, доцільно позбавити батьківських прав у відношенні дітей - дітей [PERSON] , яка народилася [INFO] та [PERSON] , яка народилася [INFO] (а.с. 69-70). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та (або) забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06). Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням ч. 6 ст. 9 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Також у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Позивач [PERSON] прохає позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні їх неповнолітніх дітей з підстав ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Слід зазначити, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітніх доньок - [PERSON] , яка народилася [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] , пояснивши, що він бажає спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх вихованні. 04 липня 2022 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, у якій прохав визначити способи його участі у вихованні доньок (а.с. 84-88 т. 1). Проте ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 жовтня 2022 року у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] було відмовлено, оскільки вимоги, викладені у зустрічній позовній заяві не є зустрічними щодо предмета спору, який розглядається судом - позбавлення [PERSON] батьківських прав (а.с. 135-136 т. 1). 08 березня 2023 року [PERSON] звернувся із заявою до служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, у якій прохав визначити способи його участі у вихованні доньок, встановивши йому дні та години спілкування з дітьми (а.с. 294 т. 1). Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 12 квітня 2023 року № 182 [PERSON] встановлений графік побачень з дітьми: [PERSON] , яка народилася [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] , щочетверга з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв (а.с. 214 т. 1). В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що відповідач писав донькам смс-повідомлення з тим, щоб зустрітися з ними, але діти не виявили бажання зустрічатися з батьком. Даний факт не заперечують і неповнолітні діти сторін - [PERSON] , яка народилася [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] . На думку суду участь відповідача у судових засіданнях, категоричне заперечення проти позбавлення його батьківських прав, залучення адвоката для належного представництва його інтересів в суді, подання відзиву на позов, участь у засіданні комісії служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державною адміністрацією, на якій розглядалося питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав, а також звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, звернення до служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, у якій прохав визначити способи його участі у вихованні доньок може свідчити про інтерес [PERSON] до дітей, про бажання брати участь у їх вихованні та змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків. Що стосується думки дітей про необхідність позбавлення їх батька [PERSON] батьківських прав, то згідно ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Суд враховує складні відносини, які після розірвання шлюбу склалися між [PERSON] , з якою проживають неповнолітні діти, та відповідачем [PERSON] , що могло вплинути на думку дітей. У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 зазначено: «Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.» У вказаній справі Верховний Суд зауважив на необхідності врахування об`єктивних причин неможливості активної участі одного з батьків у житті дитини, зокрема, проживання та роботу в іншому місті, існування між батьками неприязних стосунків, що може вказувати про недоведеність позивачем свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дітей. Що стосується висновку органу опіки та піклування, складеного Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 28 червня 2022 року, то вказаний висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав має рекомендаційний характер, підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами та сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 559/1215/19-ц зроблено висновки про те, що висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо. При цьому в основу висновку органу опіки та піклування від 28 червня 2022 року, покладені пояснення [PERSON] про те, що [PERSON] тривалий час не спілкується з доньками, на цікавиться їх інтересами, навчанням, станом здоров`я та майбутнім. Останнє спілкування з дітьми відбулося у 2017 році, засобом телефонного зв`язку, під час якого [PERSON] вчинив психологічне насильство над дітьми, пишучи їм образливі слова. В той же час у судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] у 2018 року прохав відпустити дітей з ним на море, але діти відмовилися. Також влітку 2019 року відповідач навідав дітей в с. Соколівка Жашківського району Черкаської області, коли вони відпочивали у своєї бабусі. До літа 2019 року [PERSON] телефонувати дітям. У висновку органу опіки та піклування зазначено, що [PERSON] пояснив, що останні три роки він не спілкується з доньками, але органом опіки та піклування не з`ясовано та у висновку не відображено причини, внаслідок яких [PERSON] не спілкувався з дітьми. При цьому у висновку органу опіки та піклування зазначено, що зі слів дітей бажання спілкуватися з батьком у них не має. Крім того вказаний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав. Суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, в той же час відповідач [PERSON] заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо своїх неповнолітніх доньок [PERSON] , 2007 року народження, та [PERSON] , 2009 року народження, має інтерес щодо участі у їх вихованні, звернувся до органу опіки та піклування для встановлення графіку спілкування з дітьми, має намір відновити відносини з дітьми. Посилання позивача на те, що [PERSON] не сплачував аліменти на утримання дітей не може свідчити про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та не є підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім того відповідач [PERSON] сплачує аліменти на утриманні дітей, хоча і мав заборгованість з їх сплати (а.с. 25-27, 118-119 т. 1). На думку суду в судовому засіданні позивачем не надано доказів, які б безумовно свідчили про небажання [PERSON] приймати участь у вихованні та утриманні дітей, тобто доказів свідомого, умисного нехтуванням відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо доньок. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав у відношенні неповнолітніх дітей - [PERSON] , яка народилася [INFO] та [PERSON] , яка народилася [INFO] , слід відмовити. Як орієнтує Пленум Верховного Суду України у п. 18 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Оскільки в діях відповідача [PERSON] мало місце неналежне виконання батьківських обов`язків відносно доньок [PERSON] , 2007 року народження, та [PERSON] , 2009 року народження, яке полягає в тому, що він не приходив до школи, не цікавився їх навчанням, здоров`ям, не вживає дієвих заходів для виконання рішення у служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 12 квітня 2023 року щодо побачень з дітьми, то відповідача слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покласти на службу у справах дітей за місцем проживання дітей, контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків. На думку суду надання можливості відповідачу [PERSON] змінити ставлення до виховання двох неповнолітніх дітей стосується, насамперед, урахування якнайкращих інтересів дітей. У разі відсутності реальних змін у поведінці відповідача як батька стосовно доньок [PERSON] , 2007 року народження, та [PERSON] , 2009 року народження, протягом розумного строку після ухвалення судового рішення позивач [PERSON] не позбавлена можливості повторно ініціювати питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, то, у відповідності до норм ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed