Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставлене майно. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що 25.10.2021 року уклав з [PERSON] договір позики № 25/10/21, за умовами якого передав йому у позику 445 200 грн. 00 коп., що на день укладення договору було еквівалентно 16 800 доларів США, які позичальник зобов`язався повернути не пізніше 28.10.2022 року. З метою забезпечення виконання зобов`язання за договором позики № 25/10/21 ним з [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу, предметом якого є автомобіль марки Lexus, моделі RX 350, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2007 року випуску, колір чорний, д.н.з. [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] . Оскільки [PERSON] станом на 23.02.2023 року борг не повернув та має прострочену заборгованість у розмірі 16 800 доларів США, [PERSON] просить суд стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за договором позики № 25/10/21 від 25.10.2021 року у розмірі 16 800 доларів США; звернути стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб марки Lexus, моделі RX 350, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2007 року випуску, колір чорний, д.н.з. [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] шляхом продажу предмета застави на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус КМНО Кондра Л.В., про визнання удаваним договору позики, визнання кредитного договору та договору застави недійсними та скасування рішення про державну реєстрацію прав. Зустрічний позов обґрунтував тим, що маючи заборгованість перед найнятими працівниками в розмірі 5 500 доларів США уклав договір позики № 25/10/21 від 25.10.2021 року з компанією Юзайм, жодних відносин із [PERSON] не мав, умови договору з ним не погоджував, замість [PERSON] договір підписувала інша особа. За цим договором він отримав 257 000 грн., залишок зазначеної у договорі позики суми це комісія за надання кредиту та витрати, пов`язані з укладенням договору. Оскільки між ними була домовленість укласти договір кредитування, а не договір позики, то вважає, що спірний договір позики укладений ним під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому [PERSON] просить суд визнати укладений ним 25.10.2021 року з [PERSON] договір позики № 25/10/21 удаваним, визнавши цей договір кредитним; визнати недійсним кредитний договір від 25.10.2021 року укладений ним з [PERSON] ; визнати недійсним договір застави транспортного засобу від 25.10.2021 року на транспортний засіб марки Lexus, моделі RX 350, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2007 року випуску, колір чорний, д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] ; скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Кондра Л.В. про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 29431633 від 25.10.2021 року. [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну, в якому він просив у задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. У відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] просив у задоволені первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити. У судовому засіданні представниця [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, первісний позов просила задовольнити, посилаючи на викладені у позовній заяві обставини, у задоволені зустрічного позову просила відмовити, посилаючись на його безпідставність. [PERSON] у судовому засіданні проти первісного позову заперечував, просив відмовити у задоволенні первісної позовної заяви, зустрічний позов просив задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини. Інші особи у судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило, а тому з урахуванням ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Судом установлено, що 25.10.2021 року між [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , та [PERSON] укладено договір позики № 25/10/21, відповідно до умов якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у позику гроші в сумі 445 200 грн. 00 коп., що на день укладеня договору становить еквівалент 16 800 доларів США, які позичальник зобов`язується повернути позикодавцю не пізніше 28.10.2022 року (а.с. 16-17). Відповідно до п. п. 2, 3 договору позика є безпроцентною, повернення позиченої суми грошей повинно проходити в готівковій формі у м. Києві або в безготівковій формі, шляхом виплати на банківську карту ( [NUMBER] - [PERSON] ) за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приват Банк» на день проведення розрахунку за цим договором. Про кожен факт повернення позики Позикодавець надає Позичальнику власноручно підписану ним розписку про отримання грошей. Згідно п. 4 договору сторони погодили, що у випадку зміни, у бік збільшення або зменшення курсу гривні по відношенню до долару США, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір поверненої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики. У п. 11 договору встановлено, що забезпеченням виконання позичальником за цим договором є укладання в майбутньому договору застави транспортного засобу майновим поручителем [PERSON] та передача в заставу рухомого майна майновим поручителем, а саме: автомобіль марки Lexus, моделі RX 350, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2007 року випуску, колір чорний, д.н.з. [NUMBER] , який належить майновому поручителю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 04.08.2020 року центром ТСЦ 8045. Згідно п. 13 договору позичальник своїм підписом на цьому договорі підтверджує факт отримання грошей від позикодавця. Пунктом 15 договору сторони стверджують, що не обмежені в праві укладати правочини, не визнані у встановленому порядку недієздатними повністю або частково, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору, а також підтверджують, що договір не є укладеним під впливом тяжких обставин або на вкрай невигідних умовах, укладення цього договору відповідає інтересам сторін, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину, у тексті цього договору зафіксовані усі його істотні умови. Того ж дня, 25.10.2021 року між [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу, згідно умов якого заставодавець, як майновий поручитель забезпечує виконання зобов`язання [PERSON] перед заставодержателем за договором позики № 25/10/21 від 25.10.2021 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] . Предметом договору застави є автомобіль марки Lexus, моделі RX 350, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2007 року випуску, колір чорний, д.н.з. [NUMBER] , який належить майновому поручителю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 04.08.2020 року центром ТСЦ 8045(а.с. 4-6). 25.10.2021 року приватним нотаріусом КМНО Кондрою Л.В. зареєстроване обтяження рухомого майна за номером 29431633, а саме автомобіля марки Lexus, моделі RX 350, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2007 року випуску, колір чорний, д.н.з. [NUMBER] на підставі договору застави (а.с. 20). 23.02.2023 року [PERSON] направлено [PERSON] та [PERSON] вимогу-повідомлення про порушення зобов`язань за договором позики, договором застави транспортного засобу (а.с. 12-15). Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Частиною 1 ст. 233 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Як роз`яснено у п. 23 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Разом з цим, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Частинами 1 та 3 ст. 153 ЦК України установлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно ст. 154 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча вимога або вимога, яка може виникнути в майбутньому, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо (ст. 3 Закону України «Про заставу»). Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 611 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи, що під час судового розгляду на підставі досліджених доказів установлено, що між [PERSON] та [PERSON] у належній формі укладений договір позики за яким останній отримав у борг грошові кошти у розмірі, еквівалентному 16 800 доларів США та своє зобов`язання щодо повернення цих грошових коштів не виконав; належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо існування будь яких інших правовідносин, чи укладення цього правочину з огляду на його безпроцентність на вкрай невигідних для себе умовах, або одержання меншої грошової суми, ніж зазначено у договорі [PERSON] не надано; виконання боргового зобов`язання [PERSON] забезпечене заставою транспортного засобу, який перебуває у власності [PERSON] , суд дійшов висновку про недоведеність вимог зустрічного позову та обґрунтованість первісного. При цьому суд відхиляє доводи [PERSON] про існування тяжкої для нього обставини, що випливає з невиконання контрагентами договору про співробітництво від 15.07.2020 року, оскільки для спірних правовідносин наведені події не мають правового значення й не можуть бути підставою неповернення взятих ним у борг грошових коштів. Надані у судовому засіданні покази [PERSON] , як свідка щодо співпраці з компанією [PERSON] , ведення переписки з ними у месенджері, а також укладення схожих договорів у минулому з іншими позичальниками, не спростовують установлених під час розгляду справи фактичних обставин та характеру правовідносин сторін, а також не впливають на наслідки вирішення справи. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, первісний позов підлягає задоволення, а зустрічний залишається судом без задоволення. При цьому, як роз`яснено у абз. 2 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Оскільки первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачів за первісним позовом.

Outcome: approved