Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України на його користь матеріальну шкоду у розмірі 800000 гривень та моральну у розмірі 1000000 гривень, посилаючись на те, що 23.06.2014\~СВ Іллічівського\~МВ ГУМВС\~України в\~Одеській області\~було відкрите\~кримінальне провадження\~№1214160000754\~за ч.3\~ст.185\~КК України,\~26.06.2014\~ [PERSON] \~було повідомлено\~про підозру\~у вчиненні\~кримінального правопорушення,\~передбаченого ч.3\~ст.185\~КК України\~та слідчим\~суддею Іллічівського\~міського суду\~Одеської області\~була винесена\~ухвала про\~застосування запобіжного заходу\~відносно [PERSON] \~у вигляді\~домашнього арешту\~на строк\~до 26\~серпня 2014\~року.\~22\~серпня 2014\~року слідчим\~судією Іллічівського\~міського суду\~Одеської області\~була винесена\~ухвала про\~надання дозволу\~на затримання\~ [PERSON] \~з метою\~його приводу\~до Іллічівського\~міського суду\~Одеської області\~для участі\~у розгляді\~клопотання про\~застосування запобіжного\~заходу у\~вигляді тримання\~під вартою.\~21\~липня 2015\~року слідчим судією Іллічівського\~міського суду\~Одеської області\~була винесена\~ухвала про\~застосування запобіжного\~заходу у\~вигляді тримання\~під вартою\~стосовно [PERSON] .\~Цього ж\~року матеріали\~кримінального провадження\~було направлено\~до Іллічівського\~міського суду\~Одеської області.\~04.11.2015\~вироком Іллічівського\~міського суду\~Одеської області\~ [PERSON] \~визнаний винним\~та засуджений\~за ч.3\~ст.185\~КК України.\~05\~квітня 2016\~року апеляційним\~судом Одеської\~області за результатами\~розгляду апеляційної\~скарги [PERSON] ,\~вирок Іллічівського\~міського суду\~Одеської області\~від 04.11.2015\~ скасовано\~та призначено\~новий розгляд\~в суді\~першої інстанції,\~міра запобіжного\~заходу з\~тримання під\~вартою змінена\~на домашній\~арешт.\~24\~листопада 2016\~року за\~вироком Іллічівського\~міського суду\~Одеської області\~ [PERSON] \~був визнаний\~невинним та\~виправданий у\~вчиненні злочину\~передбаченого ч.3\~ст.185\~КК України.\~13\~липня 2017\~року ухвалою\~апеляційного суду\~Одеської області\~вирок Іллічівського\~міського суду\~Одеської області\~залишено без\~змін.\~14.11.2018\~постановою колегії\~суддів Другої\~судової палати\~Касаційного кримінального\~суду ухвала\~апеляційного суду\~Одеської області\~залишена без\~змін.\~Позивач зазначив,що незаконними рішеннями, діями держава Україна в особі органу досудового розслідування та прокуратури завдала значної матеріальної та моральної шкоди, внаслідок незаконного затримання та притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного обрання запобіжного заходу, а тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача - адвокат Старостін С.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Одеської обласної прокуратури Кащенко В.А. у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позов. Представник відповідача Головного управління національної поліції в Одеській області Білоус Р.В. також просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позов. Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області до судового засідання не з`явився, надав до суду відзив на позов в якому просив у задоволенні позовних відмовити в повному обсязі. Представник Державної казначейської служби України до судового засідання не з`явився, повідомлявся. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 23.06.2014 СВ Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області було відкрите кримінальне провадження №1214160000754 за ч.3 ст.185 КК України. 26.06.2014\~ [PERSON] \~було повідомлено\~про підозру\~у вчиненні\~кримінального правопорушення,\~передбаченого ч.3\~ст.185\~КК України\~та слідчим\~суддею Іллічівського\~міського суду\~Одеської області\~була винесена\~ухвала про\~застосування запобіжного заходу відносно [PERSON] у вигляді домашнього арешту на строк до 26 серпня 2014 року. 22 серпня 2014 року слідчим судією Іллічівського міського суду Одеської області була винесена ухвала про надання дозволу на затримання [PERSON] з метою його приводу до Іллічівського міського суду Одеської області для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. 21\~липня 2015\~року слідчим судією Іллічівського міського суду Одеської області була винесена ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно [PERSON] . Цього ж року матеріали кримінального провадження було направлено до Іллічівського міського суду Одеської області. 04.11.2015 вироком Іллічівського міського суду Одеської області [PERSON] визнаний винним та засуджений за ч.3 ст.185 КК України, призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Цивільний позов потерпілої [PERSON] задоволений, стягнуто з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в розмірі 4740 гривень. 05\~квітня 2016\~року апеляційним\~судом Одеської\~області за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] , вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 04.11.2015 скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції, міра запобіжного заходу з тримання під вартою змінена на домашній арешт. 24 листопада 2016 року за вироком Іллічівського міського суду Одеської області [PERSON] був визнаний невинним та виправданий у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України. 13 липня 2017 року ухвалою апеляційного суду Одеської області вирок Іллічівського міського суду Одеської області залишено без змін. 14.11.2018 постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду ухвала апеляційного суду Одеської області залишена без змін. Статтею 56 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктивного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (ч.7ст.1176\~ЦК України). Статтею 1 Закону України № 266/94\~ВР від 01 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»(з послідуючими змінами) передбачено, що відповідно до положень цього\~Закону\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:\~\~1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених\~законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю»\~та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (п.1 ч.1 ст. 2 Закону). Положеннями\~статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»(далі Закон 266/94 ВР від 01 грудня 1994 ) передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону). Відповідно до ч. 2\~ст.25 Бюджетного кодексу України\~відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до\~статті 2 ЦК України\~держава Україна є учасником цивільних правовідносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Відповідно до пунктів 1, 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Кабінетом Міністрів України 15 квітня 2015 року №215, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Статтею 13 Закону\~266/94 ВР від 01 грудня 1994 визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Шкода, завдана громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, підлягає відшкодуванню шляхом її стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Відповідно до\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»\~з 01 січня 2023 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 6700,00 гривні (станом на момент вирішення справи). Матеріалами справи підтверджено, що з 23.06.2014 по 13.07.2017 ( 3 роки 20 днів) [PERSON] перебував під слідством та судом. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Саме такий, правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц, яку суд у відповідності до ч.4\~ст.263 ЦПК України\~враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 245667 гривень (мінімальний розмір), яка визначена з урахуванням обставин даної справи. Доводи позивача щодо утримання в нелюдських умовах з хронічними захворюваннями, приниження честі та гідності, погіршення взаємовідносин із знайомими, ділової репутації, судом не приймаються до уваги, оскільки [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин. Щодо вимог [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно з пунктом 1 статті\~1\~пунктами 1-2 статті\~3 Закону № 266/94-ВР\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у\~статті 3 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовується заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій,\~\~майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт. Матеріалами справи підтверджено та не спростовано позивачем належними та допустимими доказами, що [PERSON] не був працевлаштований та не отримував заробіток, який був ним втрачений через застосування до нього обмежень визначених КПК України, а отже суд вважає вимоги про стягнення матеріальної шкоди не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: partial