Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя, її та [PERSON] , 84/100часток двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 90,5 м2, житловою площею 36,5 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2300884232106; визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 42/100 часток цієї квартири та за відповідачем [PERSON] 58/100 часток вказаної квартири. В обґрунтування позову зазначала, що у період з 11 листопада 2014 року по 25 жовтня 2018 року вона та [PERSON] перебували у шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказувала, що 07 березня 2018 року у період перебування сторін у шлюбі в інтересах сім`ї відповідачем [PERSON] був укладений із Товариством з обмеженою відповідальністю Альянс Новобуд (далі ТОВ\~Альянс Новобуд) договір купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого ТОВ\~Альянс Новобуд зобов`язувалося передати у власність відповідачу майнові права на двокімнатну квартиру, орієнтовною загальною площею 86,92 м2, за умовним номером [ADDRESS] , а відповідач Ус[PERSON] зобов`язався прийняти майнові права на вказану квартиру та сплатити ціну майнових прав, що становила 753422 грн. 56 коп. Позивач посилалася на те, що за період з 20 березня 2018 року по день розірвання шлюбу 25 жовтня 2018 року за рахунок їхніх спільних коштів подружжя на користь ТОВ\~Альянс Новобуд сплачено 633239 грн. 16 коп., що становить 84\~% вартості майнових прав на зазначену квартиру. Решту грошової суми вартості майнових прав на квартиру в розмірі 120183 грн. 40 коп. [PERSON] сплачено з особистих коштів уже після розірвання шлюбу. Позивач вважає, що оскільки 84\~% вартості майнових прав на квартиру, що становить 633239 грн. 16 коп., сплачено у період перебування сторін у шлюбі, тому таке майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та їй в порядку поділу цього майна належить половина сплачених грошових коштів у розмірі 316619 грн. 58 коп., що складає 42/100 часток квартири, а відповідачу [PERSON] із урахуванням сплачених ним коштів після розірвання шлюбу сторін 58/100 часток у вказаній квартирі. Зазначала, що 22 лютого 2021 року [PERSON] зареєстрував право власності на вказану квартиру лише за собою, між сторонами не досягнуто домовленостей щодо поділу спільного сумісного майна подружжя (квартири). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, представник позивача адвокат Попович В.С. у суді позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеному, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] у суді позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував, подав відзив на позов, у якому посилався на те, що кошти, які сплачувались ним у рахунок оплати суми вартості майнових прав за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 07 березня 2018 року, не належать до спільного бюджету із [PERSON] , а є його особистими грошовими коштами. Вказував, що із досягненням ним повноліття він здійснював трудову та підприємницьку діяльність, тому ще до укладення шлюбу з позивачем мав власні грошові накопичення, якими розпоряджався за власним переконанням. На підтвердження своїх заперечень додав до відзиву три розписки і договір позики про надання третім особам грошових сум у позику в доларах США, відповідно до яких дві розписки датовані 18 жовтня 2012 року про надання [PERSON] грошових коштів у позику відповідно в розмірі 27000 доларів США та 5000 доларів США, одна датована 19 листопадом 2014 року про надання [PERSON] грошових коштів у позику в розмірі 3300 доларів США, договір позики датований 29 травня 2015 року про надання [PERSON] у позику 45000 доларів США. Зазначав, що за рахунок його таких накопичень він, перебуваючи у шлюбі, й сплачував вартість майнових прав за спірну квартиру. Окрім того, зазначав, що в період шлюбу із [PERSON] договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру він укладав не в інтересах сім`ї, а з метою інвестувати належні йому особисті грошові кошти в майбутню прибутковість, оскільки бажав зберегти та примножити свої статки, з огляду на перспективність розвитку сфери нерухомості. Також вказував, що позивач [PERSON] у позовній заяві про розірвання шлюбу посилалася на те, що з червня 2018 року у кожного із них свій бюджет, проте у даній позовній заяві позивач вказує, що таке майно (квартира) придбана в інтересах сім`ї, а сплата суми вартості майнових прав за квартиру за період з 20 березня по 25 жовтня 2018 року здійснювалася за рахунок спільних грошових коштів, що свідчить про перекручування позивачем [PERSON] обставин щодо ведення сторонами спільного бюджету до офіційної дати розірвання шлюбу. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 11 листопада 2014 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №\~2353. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 25 жовтня 2018 року шлюб між сторонами розірваний рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, що набрало законної сили. 07 березня 2018 року у період перебування у шлюбі з позивачем [PERSON] , відповідач [PERSON] уклав із ТОВ\~Альянс Новобуд договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру за №\~1/2/42-КП, відповідно до якого ТОВ\~Альянс Новобуд зобов`язувалося передати у власність майнові права на двокімнатну квартиру, орієнтовною загальною площею 86,92 м2, за умовним [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язувався прийняти майнові права на вказану квартиру та сплатити ціну майнових прав за квартиру, що становила 753422 грн. 56 коп. Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01 квітня 2021 року за №\~250823041 вбачається, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 90,5 м2, житловою площею 36,5 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2300884232106, майнові права на яку були предметом зазначеного вище договору, зареєстрована 22 лютого 2021 року на праві приватної власності за відповідачем [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ст. 36 СК України визначено, що шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. За змістом ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1)\~майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2)\~майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3)\~майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно із ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з цим позовом посилалася на те, що за час її перебування з відповідачем [PERSON] у шлюбі за період із 07 березня 2018 року (день укладення відповідачем [PERSON] із ТОВ\~Альянс Новобуд договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру за №\~1/2/42-КП) по 25 жовтня 2018 року (день ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу сторін) на виконання умов вказаного договору були сплачені грошові кошти в розмірі 633239 грн. 16 коп., що становить 84/100 часток квартири [ADDRESS] , та вважає, що ця частка належить їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя, тому згідно із вимогами ст. ст. 60, 70 СК України вона має право 42/100 часток цієї квартири, тобто половина від 84/100 часток квартири. Відповідач [PERSON] , заперечуючи проти позову, посилався на те, що спірна квартира придбана за кошти, які належали лише йому особисто та не в інтересах сім`ї. Відповідно до ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №\~372/504/17 роз`яснила, що положення ст. 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в шлюбі, неодноразово була предметом розгляду Верховним Судом та практика вирішення зазначеного питання є сталою. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно із ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] не довів, що зазначена спірна квартира придбана за його особисті грошові кошти, копії наданих ним трьох розписок від 18 жовтня 2012 року, 19 листопада 2014 року та договору позики від 29 травня 2015 року про надання у позику грошових коштів третім особам, судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки ці розписки та договір не є належними і допустимими доказами на підтвердження придбання квартири за особисті кошти відповідача. Також матеріали цивільної справи не містять доказів того, що грошові кошти, за які були придбана спірна квартира, перебували в особистій приватній власності відповідача з інших підстав. Не погоджується суд також із запереченнями відповідача, що спірна квартира набувалась не в інтересах сім`ї, а в його особистих інтересах, з метою збереження та примноження своїх статків, вкладаючи грошові кошти в нерухомість. Позиція відповідача спростовується тим, що договір купівлі-продажу майнових прав на спірну квартиру відповідачем [PERSON] укладався 07 березня 2018 року в період перебування сторін у шлюбі. Таким чином, суд зазначає, що презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя [PERSON] не спростовано, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження, що спірна квартира придбана відповідачем за його особисті кошти та не в інтересах сім`ї. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2018 року у справі про розірвання шлюбу між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] встановлено, що із червня 2018 року сторони не ведуть спільного господарства та фактично припинили подружні відносин За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи встановлені вказаним вище рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2018 року про розірвання шлюбу обставини щодо ведення сторонами спільного господарства, суд дійшов висновку, що період, за який сплачені спільні грошові кошти за спірну квартиру в період перебування сторін у шлюбі становить три місяці: березень, квітень і травень 2018 року. Із додатку №\~2 до договору купівлі-продажу майнових прав №\~1/2/42-КП від 07 березня 2018 року вбачається, що сума сплачених грошових коштів ТОВ\~Альянс Новобуд у період перебування сторін у шлюбі становить 487301 грн. 98 коп. (470132.90 + 8584,54 +8584,54), що відповідає 64/100 часток спірної квартири та виходячи із вартості спірної квартири, вартість якої становить 753422 грн. 56 коп., сплачених відповідачем [PERSON] грошових коштів у розмірі 120183 грн. 40 коп., після того як сторони фактично припинили з червня 2018 року шлюбні відносини, суд вважає, що 64/100 часток спірної квартири є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, сторін у справі, та підлягає поділу відповідно до рівності часток у спільній сумісній власності подружжя. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи належність сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя 64/100 часток спірної квартири, набутої ними в період їхнього перебування в шлюбі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтується на вимогах закону, проте підлягають задоволенню лише частково. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сплачений нею при подачі позову судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2436 грн. 51 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial