Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у вихованні дітей та визначення порядку участі батька у їх вихованні, у якому просив: 1) зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкод у спілкуванні та участі у вихованні синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; 2) встановити порядок участі позивача у вихованні малолітніх дітей без присутності матері наступним чином: - після вступу рішення в законну силу і до досягнення дітьми 14-річного віку шляхом комунікаційного відеозв`язку за допомогою Viber: [NUMBER] , Zoom: [INFO] , Skype: [PERSON], WhatsApp: [NUMBER] , Telegram: [NUMBER] та/або будь-якого іншого відеозв`язку: -у вівторок і четвер щотижня кожного місяця з 15.00 год. до 17.00 год.; -у неділю щотижня кожного місяця з 12.00 год. до 14.00 год. -щорічно з 18.00 год. до 20.00 год. у релігійні та державні свята: 22 березня Ісраа і Марадж (один день); 32 травня по 4 травня [PERSON] (три дні); 8 жовтня День народження [PERSON] (один день); 31 грудня канун Нового року; - щорічно під час літніх канікул два місяці - червень та липень (з 01 червня по 31 липня) для спільного відпочинку батька та синів за місцем постійного проживання батька в Арабській республіці Єгипет за адресою: [ADDRESS] : -щорічно під час зимових канікул - для спільного відпочинку батька та синів в Арабській республіці Єгипет за адресою: [ADDRESS] ; -на день народження синів - для спільного святкування батька з синами у місцях визначених за бажанням дітей в Україні; 3) зобов`язати відповідачку забезпечити прибуття дітей до аеропорту «Бориспіль» в перший день зимових канікул, визначених в Україні, та 01 червня щороку з відповідними дозвільними документами на перетин кордону та речами, необхідними для дітей відповідного віку, для спільного відпочинку батька [PERSON] та синів за місцем постійного проживання батька в Арабській республіці Єгипет за адресою: [ADDRESS] . Забезпечення квитками для перельоту, їх оплата та оплата послуги супроводу неповнолітніх дітей співробітниками авіакомпанії покладається на позивача; 4) зобов`язати відповідачку письмово повідомляти позивача про зміну свого місця проживання. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з другою дружиною [PERSON] , який було укладено [INFO] Об`єднаних Арабських Еміратах . Від даного шлюбу у подружжя є двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Місце проживання спільних дітей за згодою батьків не визначалось, дружина без згоди батька забрала дітей та повернулась до України, незважаючи на рішення про заборону виїзду дітей з Арабської Республіки Єгипет і залишення у батька паспортів дітей, як українських так і єгипетських, в яких є відмітка про прибуття до Єгипту і відсутня відмітка про виїзд з Єгипту. З 2015 року подружжя проживало в Об`єднаних Арабських Еміратах, в 2017 році дружина з дітьми приїхала до України в гості до своєї матері, проте залишилась проживати до жовтня 2018 року. З 2018 року дружина з дітьми приїхала до позивача в Об`єднані Арабські Емірати, де проживала до липня 2019 року. В липні 2019 року, після сварки дружина пішла з дому, залишивши дітей з позивачем. На зв`язок не виходила, на телефонні дзвінки не відповідала. В той час у позивача екстрено госпіталізували батька, який проживає в Єгипті , до лікарні, де він за два місяці помер, та позивачу терміново потрібно було летіти до Єгипту займатись похованням. Оскільки дружина не виходила на зв`язок, а дітей залишити не було з ким, він з дітьми полетів до Єгипту, де поховав батька і залишився там проживати. Там він влаштував дітей до школи і з липня 2019 року по листопад 2019 року діти відвідували школу в Єгитпі. В листопаді 2019 року дружина прийшла з поліцією, яка згідно з рішенням передала дітей матері із визначенням права батька бачитись з дітьми, в свою чергу позивач передав дружині рішення про заборону дітям покидати територію Єгипту. Незважаючи на це, відповідач вивезла дітей і перешкоджає батьку спілкуватись з дітьми. В 2017 році позивач уклав шлюб з третьою дружиною, від шлюбу з якою у нього [INFO] народився син [PERSON] . Перешкоди у спілкуванні з дітьми також негативно відображаються на тому, що діти відірвані від родини і не спілкуються з рідним молодшим братом та дітьми від першого шлюбу. Батьку невідомо, чи відвідують діти мечеть, чи вивчають Коран , що є обов`язковим для їхнього віросповідання. Отже, враховуючи велику відстань проживання, позивач вважає за доцільне визначити порядок спілкування батька протягом навчального року за допомогою месенджерів Viber, Zoom, Skype, WhatsApp, Telegram та/або будь-якого іншого відеозв`язку. Оскільки батько не несе будь-якої загрози щодо незаконних дій відібрання дітей від матері, але не може бачиться із дітьми протягом року, то позивач вважає за можливе двічі на рік дітям приїздити до батька за його постійним місцем проживання - на 2 тижні протягом зимових канікул та на два місяці влітку, що є пропорційним по відношенню до обох батьків. При цьому діти з мамою проживатимуть протягом навчального року, проводитимуть із нею всі вихідні дні, осінні, весняні канікули у повному обсязі та один місяць літніх канікул, що відповідає рівності прав обох батьків і відповідає якнайкращим інтересам дітей. Згідно з ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 10.11.2021 справу передано на розгляд за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2022 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 26.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачці строк для подання відзиву на позов, позивачу - відповіді на відзив. Відповідачка у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надала, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Після відкриття провадження у справі, ухвалою суду від 18.11.2022 позовну заяву було залишено без руху на підставі ч.11 ст. 187 ЦПК України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 28.11.2022 на виконання ухвали суду представником позивача надано до суду додаткові докази. Ухвалою суду від 09.01.2023 постановлено продовжувати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 20.03.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації та доручено органу опіки та піклування підготувати та надати до суду письмовий висновок щодо розв`язання даного спору. Згідно з ухвалою суду від 15.08.2023 такий висновок було повторно витребувано в органу опіки та піклування. Ухвалою суду від 29.09.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання сторони та їх представники, а також представники третіх осіб не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. З огляду на наведене, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] , який є громадянином Арабської Республіки Єгипет, та відповідачкою [PERSON] , яка є громадянкою України, 20.11.2012 було зареєстровано шлюб в Об`єднаних Арабських Еміратах, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб №2041\\мім\\2012 рік. Від шлюбу у них є двоє спільних дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 19.06.2021; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 19.06.2021. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що місце проживання спільних малолітніх дітей за згодою батьків не визначалось, у 2019 році, незважаючи на рішення про заборону виїзду дітей з Арабської Республіки Єгипет, позивачка без його згоди забрала дітей та повернулась з ними до України, після чого здійснює йому перешкоди приймати участь у вихованні дітей та спілкуватися з ними. Вирішуючи обґрунтованість таких доводів позивача та наявність підстав для задоволення позовних вимог в цілому, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За положеннями ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною першою статті 159 СК України визначено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Отже, чинним законодавством встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991, дата набуття чинності для України - 27.09.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які, згідно з наявною у суду інформацією станом на час розгляду справи, проживають разом із матір`ю. Відповідно до змісту позовної заяви, на час подання позовної заяви до суду позивач проживав на території Арабської республіки Єгипет. Водночас, наявними матеріалами справи не підтверджується наявність спору між сторонами з приводу участі батька у вихованні дітей та визначення способу його спілкування із ними. Так, до позовної заяви позивачем не було додано жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що органом опіки та піклування вирішувалося питання щодо участі батька у вихованні дітей, а також на те, що відповідач відмовилася чи ухиляється від запропонованих позивачем способів його участі у вихованні дітей. Крім того, не надано таких доказів позивачем і після постановлення судом 18.11.2022, після відкриття провадження у справі, ухвали про залишення позовної заяви без руху. Так, із наданих представником позивача на виконання такої ухвали суду письмових доказів вбачається, що адвокатом Басараб Н.В. в інтересах [PERSON] 06.11.2021 було направлено до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації заяву на обстеження житлових умов та адвокатський запит про надання інформації щодо адреси фактичного проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Крім того, представником позивача надано відповідь Святошинського УП ГУНП у м. Києві №497-аз/125/54/05-2021 від 15.11.2021 на адвокатський запит, у якому зазначено про неможливість надання запитуваної інформації. Однак вказані докази жодним чином не доводять обставин, на які посилається сторона позивача в обґрунтування позовних вимог, зокрема, не підтверджують наявності між сторонами спору з приводу часті у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Також суд приймає до уваги, що ухвалами суду від 20.03.2023 та від 15.08.2023 Службі у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, яка є органом опіки та піклування за останнім відомим місцем фактичного проживання дітей сторін, було доручено підготувати та надати до суду письмовий висновок щодо розв`язання даного спору. Так, у відповідності до ч.ч.4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підстав інших документів, які стосуються справи. Однак вказаний висновок Службою у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації до суду надано не було. Крім того, як вбачається із наявного в матеріалах справи листа Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації №107-1730 від 27.03.2023, питання щодо складання та надання до суду письмового висновку по даній справі було винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. В ході розгляду комісією було встановлено, що раніше мати [PERSON] з дітьми проживала в орендованій квартирі на території Святошинського району міста Києва, за адресою [ADDRESS] , однак на час складання листа вони там не проживають. Мати дітей зареєстрована на території Подільського району міста Києва, за адресою [ADDRESS] . Відповідно до інформації, наданої закладом загальної середньої освіти №297 Святошинського району міста Києва, малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , навчаються у цій школі дистанційно. На теперішній час діти з матір`ю проживають у Німеччині. Враховуючи викладене, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування не має правових підстав для надання висновку до Подільського районного суду міста Києва, оскільки діти на території Святошинського району міста Києва не проживають. Крім того, судом приймається до уваги письмова заява відповідачки [PERSON] , яка надійшла на електронну пошту суду 28.09.2023, у якій, зокрема, зазначено, що на даний час відповідачка та позивач знаходяться на території Німеччини, де позивач проживає на іншій землі зі своєю теперішньою дружиною та двома синами, та він прекрасно знає місце знаходження як відповідачки, так і їхніх спільних дітей. До початку війни в Україні у позивача була змога спілкуватися з дітьми через інтернет-дзвінки та він особисто перебував в Україні багато разів. Відповідачка завжди вмовляла дітей поговорити з батьком, проте вони такого бажання не виявляли і не виявляють. На даний час діти проживають та навчаються у Німеччині разом із відповідачкою. Із урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем належним чином не обґрунтовано обраний ним спосіб захисту його прав, а також не зазначено у чому полягає порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи законних інтересів з боку відповідачки. Із наявних матеріалів справи судом не встановлено порушення прав позивача на спілкування з його дітьми, а тому підстави для встановлення йому порядку спілкування та участі у вихованні його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у визначений судом час та спосіб відсутні. При цьому суд звертає увагу на чіткі положення ст. 159 СК України, згідно з якими право на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною має той з батьків, хто проживає окремо і чиє право на спілкування з дитиною порушене, якщо інший з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини іншому з батьків. З огляду на наведене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позивачем подано позов із недотриманням вимог ст.159 СК України. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду не може гуртуватися на припущеннях. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Ураховуючи встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у вихованні дітей та визначення порядку участі батька у їх вихованні є необґрунтованими, не доведеними та не підтвердженими належними доказами, а тому підстави для задоволення таких вимог відсутні. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки у задоволенні позовних вимог судом відмовлено у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed