Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

АТ «Оператор газорозподільної системи «ХАРКІВГАЗ», від імені та в інтересах якого на підставі довіреності, діє представник Ляшко О.Ю., звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з розподілу природного газу у розмірі 1411,26 грн, судові витрати у сумі 2684,00 грн просить покласти на відповідача.\~ Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що АТ «Харківгаз» провадить господарську діяльність з розподілу природного газу на території Харківської області, тобто є оператором газорозподільної системи. AT «Харківміськгаз» здійснює діяльність з розподілу природного газу та діє на підставі Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2494. На виконання статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постановою від 30.09.2015 № 2498 затвердила Типовий договір розподілу природного газу. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 2080 від 07.10.2019 внесені зміни до Типового договору розподілу природного газу, згідно з якими був змінений порядок оплати послуг з розподілу природного газу, як складової вартості природного газу, а оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом. встановленим Регулятором для Оператора ГРМ. шо сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Внаслідок систематичного нехтування відповідачем [PERSON] своїми обов`язками щодо повної та своєчасної оплати послуг з розподілу природного газу утворилася заборгованість за період з 01.04.2021 року по 31.03.2023 року, яка складає 1 411,26 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу, а також покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 04.09.2023 року справу направлено до Фрунзенського районного суду за підсудністю. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено до спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.\~ Представник позивача АТ «Оператор газорозподільної системи «ХАРКІВГАЗ», у\~ судове засідання не з`явився. 03.11.2023 на електронну адресу суду надійшло клопотання Представник позивача АТ «Оператор газорозподільної системи «ХАРКІВГАЗ» Ляшко О.Ю. про розгляд справи за її відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримую в повному обсязі та просила їх задовольнити .\~ Відповідно до\~ч.\~3ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином у порядкуст.\~128\~ЦПК України шляхом направлення судових повісток. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову (відзиву) та заяви про розгляд справи без його участі не надав. У встановлений\~ч.\~7ст.\~178\~ЦПК України строк\~відповідач не\~подав до\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~у зв`язку\~із чим\~суд вирішує\~справу за\~наявними матеріалами,\~що передбачено\~ч.\~8ст. 178 ЦПК України. Враховуючи повторну\~неявку належним\~чином повідомленого\~відповідача в\~судове засідання,\~який не\~повідомив про\~причини неявки\~та не\~подав відзив,\~відповідно достатті\~280\~ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку\~з тим,\~що розгляд\~справи відбувався\~за відсутності\~сторін,\~відповідно до\~ч.\~2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази приходить до наступного висновку. Як передбачено\~ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач. Відповідно до п.37 ч.1\~ст.1 Закону України «Про ринок природного газу», споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ\~на підставі договору постачання природного газу\~з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини. Згідно з ч.1\~ст.12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Відповідно до ч.3\~ст.13 Закону України «Про ринок природного газу», у разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом. Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 р. № 2498, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за № 1384/27829 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу» послуги з розподілу природного газу надаються на підставі вказаного типового договору, який є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем).\~ Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ) - договір розподілу природного газу це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього\~Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу; -доступ до газорозподільної системи - право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи; - оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління; споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Пунктами 1, 2, 3 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що споживання (відбір) природного газу з газорозподільної системи за наявності укладеного договору розподілу природного газу між споживачем та Оператором ГРМ здійснюється за умови: включення споживача до Реєстру споживачів будь-якого постачальника на відповідний розрахунковий період; забезпечення споживачем своєчасних розрахунків з Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу. Порядок включення споживача до Реєстру споживачів постачальника визначається відповідно до вимог Кодексу ГТС. Фактичний розподіл природного газу для потреб споживача здійснюється Оператором ГРМ у загальному потоці природного газу від точок його надходження в ГРМ до пунктів призначення споживача. За відсутності у споживача діючого постачальника (якщо споживач не включений до Реєстру споживачів будь-якого постачальника) у відповідному розрахунковому періоді споживач не має права здійснювати відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За нормами\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» \~ послуги з постачання та розподілу природного газу віднесено до комунальних. Пункт 5 ч. 2 ст. 7 Закону встановив обов`язок споживачів оплачувати надані житлово- комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 20 цього Закону\~споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої\~\~статті 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Суд наголошує, що факт непідписання споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, однак при стягнені заборгованості зі споживача необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг, зокрема їх обсяг, вартість, а також настання у споживача строку виконання грошового зобов`язання з оплати таких послуг. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. ч. 1, 3\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на сторони покладено обов`язок доведення обставин на які вони посилаються. Згідно з ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст.\~11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати всі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Згідно з ч.ч.1.2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч.ч.8, 9 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. На підтвердження позовних вимог позивачем надано:\~ примірник Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, з додатками без підпису та без зазначення в ньому даних споживача;\~ довідку з розрахунку заборгованості за послуги з розподілу природного газу яка утворилась перед АТ «Харківгаз» за особовим рахунком № [NUMBER] , ЕІС-код [NUMBER] , на ім`я [PERSON] за період часу з січня 2020 року по березень 2023 року, за адресою: [ADDRESS] та яка складає: 1411,26 грн. З матеріалів справи встановлено, що АТ «Харківгаз» зверталось до Зміївського районного суду Харківської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з розподілу природного газу у розмірі 1 161,32 грн, проте, ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 01.03.2023 року у задоволенні вказаної заяви було у зв`язку з тим, що [PERSON] згідно довідки відділу центру надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області №01-21/221 від 23.02.2023 отриманої з Реєстру територіальної громади, [PERSON] , [INFO] , не зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У порядку, встановленому ч. 7 ст. 187 ЦПК України, судом була отримана інформація з Реєстру територіальної громади міста Харкова до якої відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що не відповідає адресі, яка зазначена в заяві, та за якою АТ «Харківгаз» просить стягнути заборгованість.\~ Непроживання споживача у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє останнього, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.\~ Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові\~ від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17. Проте, достовірних доказів того, що відповідач [PERSON] є власником (співвласником) будинку [ADDRESS] або доказів, які б свідчили про обов`язок боржника утримувати вказаний будинок, матеріали справи не містять.\~ Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування в справі та має істотне значення для її правильного вирішення.\~ Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові\~ від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц. Також, у позовній заяві зазначено, що діяльність АТ «Оператор газорозподільної системи «ХАРКІВГАЗ» здійснюється на підставі ліцензії виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Проте матеріали справи не містять доказів на підтвердження даних доводів позивача, зокрема копії вказаної ліцензії, відомостей Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України тощо.\~ Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги АТ «Оператор газорозподільної системи «ХАРКІВГАЗ» задоволенню не підлягають, оскільки позивачем всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не доведено факт користування [PERSON] , як користувачем або як власником житла, в період часу з 01.04.2021 року по 31.03.2023 року послугами, заборгованість за надання яких позивач просить стягнути з відповідача. Питання щодо судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.\~

Outcome: dismissed