Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

Заявниця зазначає, що влітку 1996 року її брат [PERSON] , [INFO] , покинув своє місце проживання в [ADDRESS] . З того часу він жодного разу не телефонував заявниці, не написав листи, не повідомляв іншим способом про місце свого перебування. Вона неодноразово зверталась у правоохоронні органи для встановлення місця перебування її брата, однак, проведеними заходами місце перебування її брата встановити виявилось неможливим. Встановлення даного факту необхідно їй для оформлення спадщини. Тому заявниця просить оголосити [PERSON] , [INFO] померлим. Представник заявниці [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав на підставах, викладених у заяві. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. У матеріалах справи наявне клопотання представника заінтересованої особи, в яких він просить суд проводити судові засідання без його участі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав показання, що із заявницею [PERSON] та її братом [PERSON] він сусід, оскільки вони проживали в одному будинку. З 1996 року [PERSON] на місце проживання не появлявся. Їхні батьки померли в 2022 році. На похоронах батьків [PERSON] також був відсутній. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає в квартирі [ADDRESS] . По сусідству, в квартирі [ADDRESS] проживала сім`я [PERSON] . Їі відомо, що [PERSON] з 1996 року був відсутній за місце проживання, нікому не відомо де він. Навіть на похорон батьків [PERSON] не з`явився. Суд, заслухавши пояснення представника заявниці, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, доходить таких висновків. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 жовтня 1995 року (а.с. 6). Відповідно до витягу №5602-АП-06-2023 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, в кв. [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 16). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства № 656 від 11 липня 2023 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , але зі слів [PERSON] , фактично не проживає (а.с. 17). В довідці №5370/108/47/01-2022 від 22 серпня 2022 року зазначено, що [PERSON] звернулася до відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області з приводу зникнення її брата [PERSON] , [INFO] , який в 1996 році залишив місце проживання та по даний час не повернувся, на зв`язок не виходить. Дана заява зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень під № 3179 від 02 вересня 2022 року. На даний час проведеною перевіркою місцезнаходження [PERSON] не встановлено (а.с. 18). Ухвалою слідчого судді від 30 жовтня 2023 року зобов`язано уповноважену особу відділення поліції внести до ЄРДР відомості за заявою [PERSON] від 26 вересня 2023 року. Згідно з відповіддю на адвокатський запит від 15 листопада 2013 року №7618/108/47/02-23, на даний час проводяться необхідні слідчі (розшукові) дії на встановлення місця перебування [PERSON] , досудове розслідування триває. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи. Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Згідно з ч. 1 ст.306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Тобто особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція). Вказаний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19) та від 07 липня 2021 року у справі № 390/1443/19-ц (провадження № 61-6659св21). Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц (провадження № 61-35636св18). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, дослідивши зібрані в справі докази, виходячи із системного тлумачення норм чинного законодавства, які регулюють дані правовідносин у контексті з`ясованих судом обставин справи, суд дійшов висновку, що заявницею не надано належних та допустимих доказів для встановлення обставин, на підставі яких можливо б було зробити вірогідне припущення про смерть [PERSON] , оскільки у її заяві констатовано факт відсутності з братом будь-якого зв`язку, відсутність відомостей про місце його перебування, але жодним чином не доводила можливі припущення про його смерть. Відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання, реєстрації, саме по собі не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Сам по собі факт не проживання [PERSON] за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність у заявниці відомостей його про місце перебування, не можуть бути достатньою підставою для оголошення його померлим. Суд також звертає увагу на те, що заявниця не довела мету, для якої вона просила визнати свого брата померлим, оскільки згідно з положеннями Книги Шостої ЦК України «Спадкове право» у неї відсутні для цього перешкоди. Отже, в задоволенні заяви слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed