Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулась до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою, в якій просила стягнути зі [PERSON] на її користь суму позики у розмірі 81 884,60 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 22 січня 2019 року нею було надано в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 60 000,00 грн. Зазначені грошові кошти були отримані [PERSON] на підставі розписки від 22 січня 2019 року, написаної та підписаної власноручно відповідачем. Однак, починаючи з дня отримання позики відповідачем не було погашено жодної частини отриманої суми, більше того, останній ухиляється від повернення грошових коштів до цього часу. Отримані грошові кошти відповідач зобов`язався повернути у повному обсязі в строк до 31 грудня 2019 року. У граничний строк сплати, грошові кошти не були повернуті. Відповідач ухиляється від повернення грошових коштів, у зв`язку з чим позивач вважає, що відповідачем порушені права позивача. Оскільки відповідачем не сплачені грошові кошти за укладеним договором, тобто не виконано зобов`язання у встановлений строк, а позивач має право на отримання відсотків відповідно до ст. 1049 ЦК, в тому числі у тому випадку, коли їх розмір не визначений договором, індексу інфляції за весь час прострочення, а також суму нарахованих процентів. За розрахунками позивача за період з 22 січня 2019 по 10 січня 2022 проценти за користування позикою складають 17\~244,00 грн. Крім того, за розрахунками позивача за період з 22 січня 2019 року по 10 січня 2022 року 3% річних складають 4 640,60 грн. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу суму позики у загальному розмірі 81 884,60 грн. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,\~що 22\~січня 2019\~року [PERSON] надала\~у позику\~відповідачу [PERSON] \~грошові кошти\~у розмірі\~60\~000,00\~грн.,\~що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] від 22 січня 2019 року (а.с. 19). Згідно вказаної розписки відповідач зобов`язався повернути позивачу борг у повному обсязі у строк до 31 грудня 2019 року. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Розписка за своєю суттю є документом, який укладається у довільній формі та є беззаперечним доказом укладення між сторонами договору позики. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання виконала у повному обсязі, тобто передала відповідачу обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується вищевказаною розпискою відповідача [PERSON] , в якій зазначено, що грошові кошти отримані ним в повному обсязі до підписання даної розписки. В свою чергу, відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання, та не повернув суму позики та не повернув грошові кошти отримані у позику у встановлений прозпискою строк. Таким чином судом встановлено, що на теперішній час сума неповернутої позики становить 60 000,00 грн. Позивач зазначив, що відповідач ухиляється від повернення грошових коштів. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач вирішила скористатись правом вимоги та у січні 2022 року звернулась до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у позику, яке підлягає судовому захисту. З огляду на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та не повернув суму позики, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми позики є законними та обґрунтованими, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 60\~000,00\~грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача проценти за період з 22.01.2019 по 10.01.2022 у розмірі 17\~244,00 грн З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Положеннями статті 1049 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У розписці, що була надана до суду позивачем не міститься відомостей про розмір відсотків, який має сплачуватись на користь позивача, так само як і не міститься відомостей про те, що позика є безвідсотковою. Будь-яких інших угод, укладених між позивачем та відповідачем, які б містили інформацію щодо розміру проценті, які підлягають нарахуванню та сплаті на користь позикодавця справа не містить. Таким чином, оскільки сторонами не погоджено розмір процентів, так само як і не погоджено те, що ця позика є безвідсотковою, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача процентів передбачених ст. 1049 ЦК України, а саме на рівні облікової ставки НБУ. Згідно розрахунку процентів наданого позивачем, проценти за користування позикою за період з 22.01.2019 року по 10.0.12022 року складають 17\~244,00 грн. Враховуючи наведене суд приходить до переконливого висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти за договором позики у розмірі 17\~244,00 грн., а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми за період з 22 січня 2019 року по 10 січня 2022 року у розмірі 4 640,60 грн. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Положеннями статті 1050 ЦК України, визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що на теперішній час грошові кошти отримані в позику відповідачем позивачу не повернуті, слід дійти висновку про наявність законних підстав, для притягнення відповідача до передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення ним строків виконання грошового зобов`язання. Як вже зазначалось вище, заборгованість відповідача за договором позики від 22 січня 2019 року становить 60 000,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 01 січня 2020 року по 01 січня 2022 року. Однак, суд зазначає, що наведений позивачем у заяві розрахунок 3% річних є помилковим. Відповідно до розписки, що надана позивачем, сума позики складає 60\~000,00 грн., яка вважається простроченою починаючи з дня, наступного за днем граничної дати виконання зобов`язання, тобто з 01.01.2020 року (строк повернення обумовлений сторонами 31 грудня 2019 року). Таким чином, 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 01 січня 2020 року по 01 січня 2022 року повинна розраховуватися від суми основого зобов`язання без врахування процентів за договором позики, та складає 3 609,86 грн. (60 000,00 грн. х 3% х 732 дні прострочення / 365 = 3\~609,86 грн.). За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 01 січня 2020 року по 01 січня 2022 року у розмірі 3 609,86 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. З урахуванням всього вищевикладеного суд приходить до висновку, що з [PERSON] на\~користь [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором позики від 22 січня 2019 року у загальному розмірі 80\~853,86 грн., яка складається з: основної суми боргу 60 000,00 грн., проценти: 17\~244,00 грн., 3 % річних від простроченої суми боргу 3 609,86 грн. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. Крім того, відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у мінімально визначеному законом розмірі 992,40 грн. На підставі ст.ст. 207, 525, 526, 610, 612, 625, 1046-1049 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial