Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судових витрат, посилаючись на те, що 28 травня 2019 року о 15 год. 00 хв. відповідач, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул.Французький бульвар, 1 у м. Одесі, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Peugeot 406», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що призвело до спричинення механічних пошкоджень автомобілів. Між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» (далі - ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.») та [PERSON] 02 листопада 2018 року було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс). 14 травня 2021 року між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір № 1/АК про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» відступило право грошової вимоги до [PERSON] . Також, між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] 01 грудня 2021 року було укладено договір відступлення права вимоги № 1/1/АК, відповідно до якого фізична особа-підприємець [PERSON] відступив право грошової вимоги до [PERSON] , у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. Позивачка та її представниця про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, однак у судове засідання не з`явилися, але в позовній заяві представниця позивачки просила про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. У разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання поторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання двічі повідомлений належним чином. Так, судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з конвертами з судовими повістками, що повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «адресат відсутній», що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток та відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Клопотання про розгляд справи за його відсутності, відзив до суду не подав, про причини неявки у судове засідання суд також не повідомив. Суд, також, враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже відповідач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач надавав суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, враховуючи зазначені обставини неявки відповідача до суду, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність відповідача, який з 12 липня 2022 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі до ухвалення даного рішення, жодного разу в судове засідання не з`явився, станом розгляду справи не цікавився, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтував. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, яка не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вказані факти, згоду представниці позивачки, що викладена у позовній заяві, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши та оцінивши надані сторонами письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню у повному обсязі і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії № 175419 від 28 травня 2019 року, [PERSON] , відповідач у справі, 28 травня 2019 року о 15 год. 50 хв. по вул.Французький бульвар, 1, в м.Одеса, керуючи транспортним засобом, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності та вчинив зіткнення з транспортним засобом марки «Peugeot 406», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався позаду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.9. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 26). Постановою Арцизького районного суду Одеської області від 22 липня 2019 року у справі № 492/1014/19, [PERSON] , відповідача у справі, визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 130 КУпАП, по вищевказаним обставинам, та остаточно накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк один рік (а.с. 6-7). Посвідчення водія [PERSON] (а.с. 25) серії [NUMBER] від 29 серпня 2017 року вилучено, відповідач отримав тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом серії [NUMBER] від 28 травня 2019 року. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 26 квітня 2019 року, транспортний засіб марки «Volkswagen\~Passat»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~яким керував\~ [PERSON] ,\~зареєстрований за\~ [PERSON] (а.с. 25). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8432469 (а.с. 15). Власником транспортного засобу марки «Peugeot 406», державний реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 16, 17), що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 16 зворот). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Peugeot 406», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Європейський страховий альянс» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3498481 (а.с. 18). Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 31 травня 2019 року, власник транспортного засобу марки «Peugeot 406», державний реєстраційний номер [NUMBER] звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» повідомив ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 13). Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 30 травня 2019 року, водій транспортного засобу марки ««Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер [NUMBER] відповідач [PERSON] повідомив ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 23). Як вбачається з акту огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) від 28 травня 2019 року та ремонтної калькуляції № 3131 від 19 серпня 2019 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Peugeot 406», державний реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження склала 53458,10 грн. (а.с. 19-21, 22). 20 серпня 2019 року ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» складено страховий акт № 19.59.8432469-3965, яким визначена сума страхового відшкодування завданих власнику пошкодженням автомобіля у розмірі 24421,44 грн. (а.с. 10), що також підтверджується розрахунком страхового відшкодування (а.с. 11). 31 травня 2019 року [PERSON] звернувся до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» із заявою про страхове відшкодування (а.с. 12). Як вбачається з повідомлення щодо виплати страхового відшкодування, прийнято рішення щодо виплати власнику транспортного засобу марки «Peugeot 406» страхового відшкодування в розмірі 24421,44 грн. (а.с. 14). За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами згідно зі ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з приписами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою. Відповідно до роз`яснень, що викладені у абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», судам роз`яснено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку встановленому законодавством. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає в особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес - це нове право, що виникає в особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату через те, що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. Отже, у страхуванні відповідальності навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація неприпустима, оскільки виникають правовідносини з відшкодування витрат у порядку регресу. Таким чином, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про право на звернення до відповідача з регресним позовом. В силу ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника/вигодонабувача/ до страховика є суброгацією. Регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим,що правовідношення,за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою. Таку Правову позицію висловив Верховний Суд від 30.01.2019 року по справі №755/9320/15ц. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року при розгляді справи № 910/2603/17 зазначила, що помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, із правом вимоги /регресу/, визначеного ст. 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес. Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є регресом. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. 14 травня 2021 року між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с. 35) укладено договір № 1/АК про відступлення права вимоги, відповідно до якого фізична особа-підприємець [PERSON] набув право грошової вимоги до [PERSON] (а.с. 28-30, 31-33, 34). 01 грудня 2021 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с. 43) було укладено договір відступлення права вимоги № 1/1/АК, відповідно до якого фізична особа-підприємець [PERSON] відступив право грошової вимоги до [PERSON] (а.с. 36-38, 39-41, 42). Отже, враховуючи, що ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 24421,44 грн., в свою чергу фізична особа-підприємець [PERSON] замінила кредитора у зобов`язанні, тому у фізичної особи-підприємця [PERSON] , як правонаступника ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.», виникло право вимоги до завдавача шкоди та винуватця дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Що стосується вимоги позивачки про відшкодування понесених нею судових витрат на оплату судового збору у сумі 908,00 грн., правової допомоги в сумі 3000,00 грн., суд вважає, що вони підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~сума судового збору у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, оскільки понесені витрати підтверджені відповідним платіжним дорученням (а.с. 3). Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133, ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд бере до уваги, що необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6\~ст. 137 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачкою було надано: договір про надання правової допомоги № № 2 від 01 грудня 2021 року (а.с. 44-45); акт приймання-передачі наданих послуг від 28 грудня 2021 року (а.с. 46), відповідно до якого позивачці адвокаткою [PERSON] була надана наступна правнича допомога: підготовка (написання) та подання позовної заяви до Арцизького районного суду Одеської області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 3000,00 грн. Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у заявленій сумі, оскільки в даному випадку витрати за надану професійну правничу допомогу підтверджені обсягом наданих послуг і виконаними роботами та їх вартістю. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 24421,44 грн., оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачкою в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачем. На підставі\~ст.\~ст.\~512,\~514, 993, 1166, 1187, 1188 ЦК України,

Outcome: approved