Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, який обгрунтовує тим, що 26.07.2013 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області у цивільній справі № 496/1740/13-ц позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 327 381,40 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 609,50 грн., з кожного співвідповідача. Правовідносини, що були предметом судового розгляду, виникли на підставі кредитного договору № 469-0131005/ФКІВП-08 від 01.09.2008 року та договору поруки № 647- 0131005/ZФПOP-08/2 від 01.09.2008 року (Копія - Додаток №5). 21.07.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № 2292/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі № 236. За змістом пункту 1 цього Договору Банк відступив Новому кредитору належні Банку права вимоги до Боржників зазначених у Додатку № 1 Договору, в тому числі, права вимоги до правонаступників Боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами іпотеки, згідно реєстру у Додатку № 1 до Договору. Сторонами було виконано умови Договору № 2292/К про відступлення прав вимоги від 21.07.2020 року. ТОВ «Консталт Солюшенс» сплатило ПАТ «Дельта» кошти в порядку пункту 4 Договору до дня укладення Договору у розмірі 15 186 587,48 гривень без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 166 від 16.07.2020 року. За змістом пункту 74, 74.3 Додатку № 1 до Договору № 2292/К про відступлення прав вимоги від 21.07.2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] за кредитним договором № 469-0131005/ФКІВП-08 від 01.09.2008 року, [PERSON] за договором поруки № 647-013005/ZФПОР-08/2 від 01.09.2008 року. Враховуючи все вищенаведене, ТОВ «Консалт Солюшенс» є правонаступником ПАТ «Дельта Банк» у правовідносинах що були предметом розгляду у справі № 496/1740/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 22.12.2020 року ухвалою Біляївського районного суду Одеської області заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» задоволено та замінено сторону стягувача її правонаступником у справі №496/1740/13-ц. ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Носенка С.Б. з заявою про примусове виконання дублікату виконавчого листа виданого 19.05.2021 року виданого Біляївським районним судом Одеської області, 22.02.2021 року та 14.06.2021 року постановами виконавця відкриті виконавчі провадження. Враховуючи, що відповідачі не сплатили заборгованість, позивач просить стягнути з них інфляційні втрати, 3% річних за користування грошовими коштами за період з 08.11.2019 р. по 23.02.2022 р. та судові витрати. Ухвалою суду від 22.11.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі (а.с. 59). Представник ТОВ «Консалт Солюшенс» - адвокат Теребуха К.І. в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, причини нявки суду не повідомив. Про дату та час судового засідання, сповіщений смс-повідомлення. Також від представника відповідача [PERSON] адвоката Аббасалієва Р.Р. 23.08.2023 року на електрону адресу суду надходила заява про відкладання судового засідання та надання матеріалів справи для ознайомлення, однак з матеріалами справи ні відповідач, а ні адвокат не знайомились. Судом було перенесено слухання справи та на електрону адресу адвоката Аббасалієва Р.Р., який надав суду копію ордеру про надання [PERSON] правової допомоги, сповіщено про дату та час судового засідання, однак в суд представник не прибув, заяв про перенесення слухання справи не подав (а.с. 101, 132, 133). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, причини неявки суду не повідомила, про дату та час судового засідання сповіщення смс-повідомленням у застосунку Viber. В матеріалах справи містяться поштове повідомлення з відміткою [PERSON] про отримання судової повістки, а отже відповідачці достеменно відомо про розгляд справи відносно неї (а.с. 75, 134). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вважає можливим розглянути справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 26.07.2013 року з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта банк» стягнуто солідарно заборгованість у розмірі 327\~381,40 грн. та судові витрати (а.с. 15-16). Заборгованість виникла на підставі кредитного договору № 647-0131005/ФКВІП-08 від 01.09.2008 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] (а.с. 17-24). Поручителем [PERSON] перед банком виступила [PERSON] , про що укладено договір поруки № 647-0131005/ZФПОР-08/2 (а.с. 26). 21.07.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № 2292/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі № 236. За змістом пункту 1 цього Договору Банк відступив Новому кредитору належні Банку права вимоги до Боржників зазначених у Додатку № 1 Договору, в тому числі, права вимоги до правонаступників Боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами іпотеки, згідно реєстру у Додатку № 1 до Договору. За змістом пункту 74, 74.3 Додатку № 1 до Договору № 2292/К про відступлення прав вимоги від 21.07.2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] за кредитним договором № 469-0131005/ФКІВП-08 від 01.09.2008 року, [PERSON] за договором поруки № 647-013005/ZФПОР-08/2 від 01.09.2008 року (а.с. 27-39). ТОВ «Консалт Солюшенс», як правонаступник ПАТ «Дельта Банк» у правовідносинах що були предметом розгляду у справі № 496/1740/13-ц, звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, та ухвалою суду від 29.04.2021 року видано дублікат виконавчого листа про стягнення з [PERSON] заборгованості та поновлено строк звернення до виконання вказаного виконавчого листа (а.с. 40-43). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області від 22.02.2021 року відкрито виконавче провадження відносно [PERSON] (а.с. 45-46). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області від 14.06.2021 року відкрито виконавче провадження відносно [PERSON] (а.с. 47-48). Оскільки, рішення суду вчасно не виконано, позивач просить стягнути інфляційні втрати та 3% річних за користування грошовими коштами про, що надано розрахунки (а.с. 9-4). За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц). Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Стаття 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, яке може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Верховного Суду (від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, від 26.04.2017 у справі №918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі мають невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що виникло на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26.07.2013 року. Якщо боржник не виконує грошові зобов`язання, в кредитора виникає право на застосування наслідків такого порушення згідно з ст. 625 ЦК України. Згідно з ст. 76-81 ЦПК України, на підтвердження обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення, вони повинні надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази. В даному випадку, на підтвердження суми заборгованості позивач надає розрахунок нарахування інфляційних втрат та 3% річних (а.с. 9-11). Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц. Кредитором нараховано 3 % річних та інфляційні втрати на суму не виконаного грошового зобов`язання за період з 08.11.2019 р. по 23.02.2022 р. З цим позовом позивач звернувся до суду 08.11.2022 року, що підтверджується штампом на конверті (а.с. 53), а отже розрахунок виконано в межах трирічного строку позовної давності. Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних за користування грошовими коштами з поручителя [PERSON] , то суд зазначає, що у відповідності п. 3 Договору поруки № 647- 0131005/ZФПOP-08/2 від 01.09.2008 року поручитель і боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає перед Кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків. Одна, звернувшись до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, ПАТ «Дельта банк» змінило строк виконання зобов`язань за спірним кредитним договором, який відповідно кредитного договору № 469-0131005/ФКІВП-08 від 01.09.2008 року був до 31.08.2023 року, та відповідно став 2013 р., в тому числі відносно дії договору поруки. З винесенням рішення від 26.07.2013 року Біляївським районним судом Одеської області відбулось закінченням Договору поруки, а отже [PERSON] вже не відповідає за не виконання [PERSON] своїх грошових зобов`язань. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28березня 2018 року у справі №444/9519/12(провадження№ 14№10цс18), від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження№ 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц(провадження№ 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти з користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18 зробила висновок, про те, що на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, а саме враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, вважає за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. З огляду на вказане, в частині стягнення інфляційного збільшення та 3% річних з [PERSON] слід відмовити, оскільки вказане стягнення відбувається поза межами її поручительства.

Outcome: partial