Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

13 листопада 2023 року від представника позивача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій він просить стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Форт» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15 листопада 2023 року визначено суддю Аксьонову Н.М. На підставі ч.4 ст.270 ЦПК України суд не вбачає необхідності викликати учасників справи. Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов висновку про необхідність ухвалити додаткове рішення у справі з огляду на наступне. У провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Форт», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Крецул В.А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішенням від 08 листопада 2023 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 22 грудня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Солонець Тамарою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №56630, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Форт» заборгованості за кредитним договором №1-1-102447 від 26 вересня 2019 року у розмірі 7982,93 грн. Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Форт» на користь держави 1610 гривень 40 копійок судового збору. 13 листопада 2023 року від представника позивача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій він просить стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Форт» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень. До заяви додано докази направлення такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Частинами 1, 12 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, суд вважає, що вказівку у ч.8 ст.141 ЦПК України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду клопотання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти, що подання такої заяви можливе на будь-якій стадії розгляду справи по суті, але перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи. Подання такої заяви необхідне для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи. Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині. Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу. Як встановлено судом, позивач у позовній заяві заявив, що докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу будуть подані в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України. Крім того, заява про вирішення питання щодо відшкодування витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, а також докази на їх підтвердження подані в межах строку, встановленого ч.8 ст.141 ЦПК України. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України). Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги №23/05/23 від 23 травня 2023 року, укладеного між адвокатом Калініченком С.М. та позивачем [PERSON] , ордер серії ВН №1253041 від 02 червня 2023 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ОД №004230 від 15 липня 2020 року, акт приймання-передачі адвокатських послуг від 11 листопада 2023 року на загальну суму 5000 грн. Так, згідно наданих документів вбачається, що вартість послуг адвоката, наданих відповідачу, складає 5000 грн, що включає в себе: надання усного консультування з питань захисту інтересів клієнта в суді - 1000 грн; вивчення нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, аналіз судової практики з подібних правовідносин - 1000 грн; розробка загальної стратегії дій щодо захисту інтересів клієнта в суді, підготовка та систематизація доказової бази - 1000 грн; підготовка та подання процесуальних та інших документів правового характеру (позовна заява, тощо) - 2000 грн. Відповідно до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, враховуючи, що заявлені до відшкодування судові витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, при цьому клопотання про зменшення їх розміру позивачем не подано, суд прийшов до висновку, що витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн, які позивач понесла у зв`язку із розглядом справи, необхідно покласти на відповідача. З огляду на викладене, заява позивача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Форт», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Крецул В.А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає задоволенню.

Outcome: approved