Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

02.05.2023 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення батьківства. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2023 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи. Ухвалами суду від 03.05.2023 та 21.06.2021 року вказана позовна заява залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків. 03.07.2023 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення батьківства (уточнена), в якій позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 2005 року вона перебувала з відповідачем у цивільному шлюбі, вони проживали у його квартирі [ADDRESS] , де він був зареєстрований та проживав з 17.11.2006 року. Від сумісного життя з відповідачем [INFO] народився син [PERSON] . Надалі їх спільне життя з [PERSON] не склалося і вона з сином приблизно у 2012 році пішли жити до її матері [PERSON] в кв. [ADDRESS] , де вона була зареєстрована та у якій мала частку у праві власності. 06.12.2012 року вона сином були зареєстровані в належній її матері квартирі за адресою [ADDRESS] . У жовтні 2013 року вони з [PERSON] помирилися і знову стали проживати разом з сином в квартирі [ADDRESS] , з відповідачем вони вели сумісне господарство, він піклувався про неї та сина [PERSON] . Від сумісного життя з [PERSON] [INFO] народився другий син [PERSON] , проте під час реєстрації сина [PERSON] , зважаючи на те, що він народився в незареєстрованому шлюбі, його було зареєстровано з її слів під її прізвищем [PERSON] , а також при реєстрації шлюбу вона вказала прізвище батька як [PERSON] . [PERSON] визнавав сина [PERSON] своїм сином як у період її вагітності так і після його народження, він забрав її з новонародженим сином з пологового будинку, доглядав немовля вдома, гуляв з ним, годував його. Коли син [PERSON] підріс, то [PERSON] водив його у дитсадок, звідки і забирав його, займався його вихованням, матеріально підтримував сім`ю і сина [PERSON] . Приблизно у 2017 році вони з [PERSON] вдруге розлучилися і вона з дітьми пішла жити до своєї матері в кв. [ADDRESS] , а [PERSON] поїхав жити в м.Київ. У 2021 році [PERSON] приїхав жити до м.Дніпро, де зареєстрував шлюб з раніше невідомою їй жінкою. Однак і після цього [PERSON] підтримував добрі відносини з їх спільними дітьми, син [PERSON] іноді ночував за місцем проживання відповідача, з обома синами [PERSON] іноді проводив вільний час. Оскільки відповідач не надавав їй матеріальної допомоги на утримання дітей, то у 2022 році вона звернулась до суду з заявою про стягнення з нього аліментів на їх утримання. Однак, в ході розгляду справи відповідач заявив, що [PERSON] не є його біологічним сином і він не бажає сплачувати на його утримання аліменти, тому вона звернулась до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 04.07.2023 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 08.09.2023 року Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради залучена до участі у даній справі в якості належної третьої особи. Позивач в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що він дійсно є батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, суду надав листа з проханням розглянути справу у його відсутність. Зважаючи на те, що у підготовчому засіданні відповідач визнав позов, у відповідності до положень ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд вважає можливим ухвалити у даній справі судове рішення. Вислухавши позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Частиною 1 ст. 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У відповідності до статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує акт народження, підставою для державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Пунктом 2, 13 розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року за № 96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793 визначено, що підставою для внесення змін до актових записів цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), заява про визнання батьківства. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 2005 року перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали в квартирі відповідача [ADDRESS] . Від сумісного життя з відповідачем [INFO] народився син [PERSON] , батьками якого відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] є [PERSON] та [PERSON] . Надалі спільне життя позивачки з [PERSON] не склалося і вона з сином приблизно у 2012 році перейшли жити до її матері [PERSON] в кв. [ADDRESS] , де вона була зареєстрована та у якій мала частку у праві власності. У жовтні 2013 року [PERSON] з [PERSON] помирилися і знову стали проживати разом з сином в квартирі [ADDRESS] , вони вели сумісне господарство, відповідач піклувався про неї та сина [PERSON] . Від сумісного життя з [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.01.2015 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , актовий запис №6. Як пояснила в судовому засіданні позивачка, зважаючи на те, що син [PERSON] народився в незареєстрованому шлюбі, його було зареєстровано з її слів під її прізвищем [PERSON] , а також при реєстрації шлюбу вона вказала прізвище батька дитини як [PERSON] . [PERSON] визнавав сина [PERSON] своїм сином як у період її вагітності так і після його народження, що ним не заперечувалося в підготовчому засіданні, він забрав її з новонародженим сином з пологового будинку, доглядав дитину вдома, гуляв з ним, годував його. Коли син [PERSON] підріс, то [PERSON] водив його у дитсадок, звідки і забирав його, займався його вихованням, матеріально підтримував сім`ю і сина [PERSON] . Приблизно у 2017 році [PERSON] з [PERSON] припинили фактичні шлюні відносини, позивачка з дітьми пішла жити до своєї матері в кв. [ADDRESS] , а [PERSON] поїхав жити в м.Київ. У 2021 році [PERSON] приїхав жити до м.Дніпро, де зареєстрував шлюб з іншою жінкою. Однак, за твердженням позивачки, що підтвердив в судовому засіданні [PERSON] , він підтримував добрі відносини з їх спільними дітьми, син [PERSON] іноді ночував за місцем проживання відповідача, з обома синами [PERSON] проводив вільний час. Оскільки відповідач не надавав позивачці матеріальної допомоги на утримання дітей, то у 2022 році вона звернулась до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом про стягнення з нього аліментів на їх утримання. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.06.2023 року, ухваленим у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, були частково задоволені позовні вимоги [PERSON] , стягнуто аліменти з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в сумі 2500 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, посилаючи з 28.10.2022 року та до досягнення дитиною повноліття. Цим рішенням суду відмовлено [PERSON] в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] ,, [INFO] , оскільки у свідоцтві про народження батьком дитини зазначено не відповідача, а [PERSON] , а відповідач [PERSON] заперечує проти батьківства відносно [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В підготовчому засіданні у даній цивільній справі відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що він дійсно є батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , тому відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, дані обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог позивача про визнання [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 1073 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved