Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості,\~із [PERSON] , посилаючись на те, що\~ 12.06.2023\~року\~між\~відповідачем\~ [PERSON] та\~АТ\~\~«РВС БАНК» було підписано Заяву-Договір №1033524 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. На підставі вказаної заяви між відповідачем та зазначеним банком було укладено договір відповідно до умов якого відповідачу надано споживний кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у сумі 20\~512,82 грн. строком на 24 місяці з відсотковою ставкою 18 % річних, зі сплатою разової комісії при видачі кредиту: 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячної комісії за супроводження кредиту: 3% від суми наданого Кредиту. В день підписання Заяви-Договору №0033524 від 12.06.2019 року відповідач отримала платіжну картку та грошові у сумі 20\~512,82 гривень були зараховані АТ «РВС БАНК» 12.06.2019 року на картковий рахунок позичальника. Окрім того, 24.01.2020 року між відповідачем та АТ «РВС БАНК» було підписано Заяву-Договір №1033524 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб за умовами якого відповідачу було надано споживний кредит ( шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 25\~252,53 грн. на аналогічних умовах. Грошові кошти в сумі 25\~252,53 грн. були зараховані банком на картковий рахунок відповідачки. В подальшому, 28.10.2021 року між АТ «РВС БАНК» та позивачем було укладено Договір відступлення права вимоги №28/10/2021-1 та згідно додатку Додатку № 1 до вказаного договору АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за Заявою-Договором №0033524 від 12.06.2019 року на загальну суму 25\~764,83 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту 12\~899,76 гривень; заборгованість за процентами 3\~634,37 гривень; заборгованість за комісією 9\~230,70 гривень; та за Заявою-Договором №1033524 від 24.01.2020 року на загальну суму 50\~632,92 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 23\~328,79 гривень; заборгованість за процентами 7\~102,05 гривень; заборгованість за комісією 20202,08 гривень. Заборгованість відповідачем не погашена та за нею рахується борг за обома договорами в загальній сумі 76\~937.75 грн. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, умови договорів, просив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість на загальну суму 76\~937.75 гривень, а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Представник відповідача [PERSON] подав заяву про застосування строків позовної давності, вказує що звернення позивача із позовом в частині стягнення заборгованості за даними кредитними договорами, здійсненна із пропущенням строків позовної давності, відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» надала суду заперечення на заяву відповідача, вказує що звернулись в строки позовної давності, та просить задовільнити позовні вимоги. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника а у даному випадку суду. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичнихосіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути креди тта сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першоїстатті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони дозапропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, судом встановлено, що 12.06.2019\~року\~відповідач\~звернулась до\~АТ\~\~«РВС БАНК» з заявою №0033524 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с 17). Відповідно до вказаної заяви банк надав відповідачу споживний кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у сумі 20512,82 грн. строком на 24 місяці з відсотковою ставкою 18 % річних, зі сплатою разової комісії при видачі кредиту: 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячної комісії за супроводження кредиту: 3% від суми наданого кредиту. Також, 24.01.2023 року відповідач звернулась до вказаного банку із Заявою №1033524 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб за умовами якого їй було надано споживний кредит шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 25\~252,53 грн. строком на 24 місяці з відсотковою ставкою 18 % річних, зі сплатою разової комісії при видачі кредиту: 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячної комісії за супроводження кредиту: 5% від суми наданого Кредиту (а.с 21). Факт надання позичальнику грошових коштів за вказаним договорами підтверджується копіями меморіальних ордерів та виписками по особовому рахунку (а.с 33-51). Таким чином, між АТ\~«РВС БАНК»\~та\~відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Також, з матеріалів справи вбачається, що 28.12.2021 року між АТ «РВС Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Паріс», було укладено Договір відступлення прав вимоги № 28/12/2021-1, згідно якого до ТОВ «Фінансова компанія «Паріс», перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним вище договорами, що підтверджується копією відповідного договору з додатком та копією акту прийому-передачі (а.с 27-29). Пунктом першим ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор узобов`язанніможе бутизамінений іншоюособою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з копії витягу з розрахунку заборгованості, позивач отримав право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 76\~397,75 гривень, яка складається з наступного: заборгованості за Заявою-Договором № 0033524 від 12.06.2019 року в сумі 25\~764,83 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 12\~899,76 грн.; заборгованість за процентами 3\~634,37 грн.; заборгованість за комісією 9\~230,70 грн.; заборгованості за Заявою-Договором № 1033524 від 24.01.2020 року в сумі 50\~632,92 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 23\~328,79 грн.; заборгованість за процентами 7\~102,05 грн.; заборгованість за комісією 20\~202,08 грн. (а.с 52-61). З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2021 року позивачем на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання, натомість матеріали справи не містять доказів того, що відповідач належним чином відреагувала на таку вимогу та погасила наявну у неї заборгованість (а.с 62-63). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. У відповідності до вимог ст.625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України обов`язок доказування в цивільному процесі покладається на сторони. Так, матеріали справи не містять будь-яких доказів на спростування вказаного вище розрахунку заборгованості, який наданий позивачем, а також будь-яких доказів які б ставили такий розрахунок під розумний сумнів, у зв`язку з чим суд приймає до уваги розмір заборгованості, який наведений у долученому до матеріалів справи позивачем розрахунку заборгованості, який відображає детальну інформацію щодо заборгованості, яка виникла у відповідача станом на 01.09.2023 року. Таким чином, позивач правомірно заявив вимоги про стягнення з відповідача вказаної вище заборгованості, яка підтверджена відповідним розрахунком заборгованості, а тому позов слід задовольнити. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в сумі 2684 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved