Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

10 жовтня 2023 року позивачка, в інтересах якої діє адвокат Заїка В.В., звернулася до суду з зазначеним позовом про стягнення з відповідача аліментів на навчання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання дитини, починаючи з дня пред`явлення позову і до припинення сином навчання чи досягнення ним 23 років. В обґрунтування позовних вимог, позивачка зазначила, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбу, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20.12.2012 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім, проте продовжує навчатися та не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримати заробіток. Наразі син проживає в Республіці Польща та навчається в Економічному технікумі № 5. Навчання триває 5 років. Водночас, відповідач є здоровою, працездатною особою, у зв`язку із чим має змогу утримувати спільну дитину. Тому, позивачка звертається до суду та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на навчання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання дитини, починаючи з дня пред`явлення позову і до припинення сином навчання чи досягнення ним 23 років, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 15000 грн. Ухвалою суду від 13.10.2023 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 30.10.2023 року від представника відповідача адвоката Павлюка М.Ю. надійшли письмові пояснення по справі, у яких останній заперечив повністю проти задоволення позову з огляду на його необґрунтованість та відсутність належним та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. У судове засідання позивачка не з`явилась, її представник надіслав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без участі позивачки та її представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник надіслав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без участі відповідача та його представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, представник відповідача у судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, просив у позові відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши зібрані докази по справі вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.04.2012 року по справі № 2/2218/2620/2012 шлюб між [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Таким чином, на час розгляду справи в суді [PERSON] є повнолітнім, але, за твердженням позивачки, проходить навчання у Республіці Польща у Економічному технікумі № 5, у 2022/2023 році був учнем ІІІ Е класу та був переведений у вищий клас, термін навчання складає 5 років. На підтвердження вказаного твердження позивачкою долучено до позовної заяви документ, складений польською мовою. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст.\~200\~СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~№ 3\~від 15.05.2006\~року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18, та постанові від 20 травня 2020 року по справі № 635/1139/17. Отже, однією з необхідних вимог для стягнення аліментів на повнолітніх дочку/сина, що продовжують навчання, є підтвердження того факту, що таке навчання має місце. Як вже було зазначено судом, на підтвердження факту проходження повнолітнім [PERSON] навчання у Республіці Польща позивачкою долучено до позовної заяви документ, складений польською мовою із доданням до нього самовільного, без нотаріального посвідчення, перекладу українською мовою. Проте, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. Відповідно до ч.8 ст.95 ЦПК України іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Водночас, із наданих ВССУ роз`яснень, які викладені у листі «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» № 24-754/0/4-13 від 16.05.2013 року вбачається, що суд приймає документи, складені мовами іноземних держав, за умови супроводження їх матеріально засвідченим перекладом українською мовою. Зазначене узгоджується і з практикою Верховного Суду, зокрема аналогічний висновок прослідковується у Постанові Верховного Суду від 20.06.2019 року по справі № 910/4473/17. У зв`язку із цим, суд притримується позиції, що докази, не перекладені з польської мови на українську мову та не засвідчені належним чином в нотаріальному порядку не можуть вважатися належними та допустимими доказами по справі, оскільки не оформлені в установленому законом порядку, що не дозволяє суду встановити дійсний зміст таких документів та чи можуть вони слугувати підтвердженням заявлених у позові вимог. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачкою належними та достатніми доказами не обґрунтовано необхідність подальшого забезпечення відповідачем свого повнолітнього сина. За ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Надані позивачкою докази не підтверджують у повній мірі ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог у розумінні ст. 81 ЦПК України та оцінюються судом з урахуванням вище вказаних норм ЦПК України при визначенні розміру аліментів, який стягується не за минулий час, а з дати звернення з позовом до суду (ч. 1 ст. 191 СК України), тобто коли син вже був повнолітнім. Тому, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина слід відмовити. Окрім того, в розумінні вимог ст.141 ЦПК України у вимозі позивачки щодо стягнення із відповідача понесених нею судових витрат, що складаються із судового збору та витрат на правову допомогу, також слід відмовити. Таким чином,

Outcome: dismissed