Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість у розмірі 550000 грн та судові витрати у розмірі 5500 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 16 травня 2023 року вона позичила відповідачу грошові кошти у розмірі 550000 грн., які він зобов`язався повернути до 30 серпня 2023 року, про що склав відповідну розписку. До теперішнього час відповідач взяте на себе зобов`язання не виконав, гроші не повернув, у зв`язку з чим вона просить стягнути з відповідача на її користь вказану суму боргу та витрати пов`язані зі сплатою судового збору. Позивачка до підготовчого судового засідання не з`явилась, але подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить справу розглянути за її відсутності. Відповідач до підготовчого судового засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає і просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Приймаючи до уваги заяви позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором, а ч. 2 ст. 1047 вказаного Кодексу передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В підготовчому судовому засіданні встановлено, що 16 травня 2023 року між сторонами у простій письмовій формі був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивачки у позику грошові кошти в сумі 550000 грн., які зобов`язався повернути до 30 серпня 2023 року. Ця обставина підтверджується розпискою та визнається відповідачем. Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідач до теперішнього часу грошові кошти не повернув, тобто не виконав взяте на себе грошове зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли правовідносини в сфері позики, відповідач свої зобов`язання не виконав, грошові кошти, отримані у борг за розпискою у строк та в порядку, що в ній встановлені, позивачці не повернув, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання позову відповідачем та положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд дійшов висновку про повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 2750 грн та про стягнення з відповідача на користь позивачки 2750 грн витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved