Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

18.10.2023 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.01.2023 розірвано. У даному шлюбі у них з відповідачем народилось двоє дітей, а саме: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають разом із нею. Позивач вказує, що відповідач вже тривалий час жодної матеріальної підтримки дітям не надає, натомість їм повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, який вона одна забезпечити не може. Водночас, відповідач [PERSON] є здоровим та працездатним, а його матеріальне становище дозволяє йому виділяти кошти на утримання дітей. З огляду на викладене, позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, доньки [PERSON] ,\~ [INFO] \~та сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] у розмірі 2/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.10.2023 і до повноліття дитини. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.10.2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14.11.2023 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий представником відповідача [PERSON] адвокатом Костової Н.З., відповідно до якого відповідач заперечує з приводу заявлених позовних вимог, оскільки наведене у позовній заяві твердження позивача, що він вже тривалий час жодної матеріальної підтримки дітям не надає, не відповідає дійсності. Так, відповідач вказує, що ніколи не ухилявся і не ухиляється від виконання свого обов`язку утримувати дітей, регулярно надає необхідні кошти на побутові потреби, купує необхідні речі, самостійно оплачує сину [PERSON] заняття з футболу, нещодавно придбав смартфон дочці в розстрочку, та досі виплачує його вартість частинами, бере участь в оплаті додаткових витрат на дітей, тощо. Крім цього, після розірвання шлюбу діти хоч і залишились проживати з матір`ю, однак багато свого часу вони проводять з ним за місцем його проживання, відповідно він також безпосередньо несе витрати на потреби дітей. При цьому, відповідач зауважує, що до звернення до суду із даним позовом, позивач ніколи не ставила питання перед ним щодо недостатньої участі батька в утриманні дітей та/або врегулювання цього питання за згодою сторін. Відповідач вважає необґрунтовано завищеним заявлений позивачкою розмір аліментів 2/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), адже обов`язок піклування про дітей покладено на обох батьків. Водночас, у позовній заяві позивач, жодним чином не обґрунтовує необхідність стягнення аліментів саме в такому розмірі. Відповідач зазначає, що на сьогоднішній день рівень його доходів не є достатнім для виплати ним аліментів в заявленому позивачкою розмірі, оскільки єдиним джерелом його доходів є заробітна плата, яку він отримує працюючи на посаді продавця непродовольчих товарів у ФОП [PERSON] , а сплата аліментів в заявленому позивачем розмірі по суті позбавить його засобів для проживання. Крім цього, він має застарілий розрив медіального меніска обох колінних суглобів, через що періодично, при загостренні болю, змушений проходити лікування. Поряд з цим, відповідач вказує, що не мав і не має жодного наміру ухилятись від виконання свого батьківського обов`язку з утримання дітей, а відтак не заперечує щодо стягнення з нього в користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх доньки та сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до повноліття найстаршої дитини, а після її повноліття за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник відповідача [PERSON] адвокат Костова Н.З. в судовому засіданні підтримала відзив на позовну заяву та зазначила, що відповідач не заперечує необхідності утримувати своїх дітей, буде допомагати їм усім чим зможе та згоден виплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини від його доходу, щомісячно, а тому просить позов задовольнити частково. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.01.2023 у справі №\~607/18258/22 розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 19.05.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис № 1102 та [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим 13.09.2016 Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 2096. Відповідно до довідки № 395 виданої 04.10.2023 ДП «Благоустрій 1», [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та разом з нею зареєстровані в тому числі донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . 25.10.2023 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку із чим змінила прізвище на « [PERSON] », що слідує із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 25.10.2023 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Судом встановлено,\~що неповнолітні\~діти сторін\~проживаютьразом з позивачем, водночас, сторони не дійшли згоди з приводу розміру їх матеріального утримання. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями статті\~141\~СК України\~передбачено,\~мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ст. 7 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2023 рік для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2833 гривні. У відповідності до вимог ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.. Статтею 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідач не заперечує свого обов`язку утримувати спільних з позивачем дітей, однак сторони не можуть досягти згоди, щодо розміру такого матеріального утримання. Так, відповідач є особою працездатного віку та не надав суду доказів на підтвердження того, що за своїм станом здоров`я чи фінансовим становищем він не може сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Разом з\~тим, позивачем на надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у відповідача [PERSON] фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання дітей у заявленому позивачем розмірі 2/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно. Обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зауважує, що як відповідач, так і позивач повинні у однаковій мірі та у відповідності до вимог чинного сімейного законодавства, утримувати своїх дітей, відчувати відповідальність за них, забезпечувати їм добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Судом також враховано, що стягнення аліментів має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, беручи до уваги, шо відповідач визнав позов частково, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, виходячи зі встановленого законом обов`язку обох батьків щодо утримання їх неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.10.2023 і досягнення старшою дитиною повноліття. Положеннями ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат при звернені до суду з позовом про стягнення аліментів, позов задоволено частково, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 50 % судового збору у сумі 536,80 грн, а інші 50 % у розмірі 536,80 грн слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial