Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

19.10.2023 позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з Відділу освіти Дрогобицької районної державної адміністрації в особі ліквідаційної комісії на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 31927,80 грн та середній заробіток за весь період затримки розрахунку за період з 08.02.2021 по 08.08.2021 у розмірі 121568,36 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 25.08.1994 по 08.02.2021 перебувала у трудових відносинах з Відділом освіти Дрогобицької районної державної адміністрації. Під час її роботи їй було нараховано, але не виплачено заробітну плату на суму 31927,80 грн. Крім цього вважає, що відповідач повинен їй виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку в період з 08.02.2021 по 08.08.2021 у розмірі 121568,36 грн. Неодноразові звернення до відповідача з вимогою щодо виплати заборгованості не дало результатів, а тому змушена звернутися з даним позовом в суд. Ухвалою від 20.10.2023 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Дана ухвала надсилалась сторонам по справі, така відповідачем отримана 28.11.2023. 24.11.2023 розгляд справи відкладено на 11.12.2023. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Від відповідача ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи за участю сторін не надходило. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 25.08.1994 по 08.02.2021 перебувала у трудових відносинах з Відділом освіти Дрогобицької районної державної адміністрації, на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти. Відповідно до наказу Відділу освіти Дрогобицької районної державної адміністрації №8 від 03.02.2021 [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням з 08.02.2021 згідно ст. 38 КЗпП України. Виплату заробітної плати за січень та лютий 2021 року та компенсацію невикористаних 31 календарних днів відпустки [PERSON] бухгалтерії відділу освіти провести після затверджених кошторисних призначень на 2021 рік. З довідки про доходи №156 від 15.04.2021 загальна сума нарахованої [PERSON] заробітної плати за період січень 2021 по день звільнення - лютий 2021 становить 31927,80 грн. (а.с. 8). Відповідно до довідки Пенсійного фонду України від 21.09.2023 індивідуальних відомостей про застраховану особу згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , страхувальником останньої за 2021 рік є Відділ освіти Дрогобицької районної державної адміністрації, код 02144522. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Суд також враховує, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Відповідно до статті 43 Конституції України, кожна особа має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» регламентовано, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У рішенні Дрогобицької районної ради №25 від 24.12.2020 «Про затвердження районного бюджету Дрогобицького району на 2021 рік» зазначено, що на Дрогобицьку районну державну адміністрацію покладено обов`язок забезпечити врахування розпорядниками коштів районного бюджету першочергово потребу в коштах на оплату праці працівників бюджетних установ, відповідно до встановлених законодавством України умов оплати праці та розміру мінімальної заробітної плати, тощо. (п. 10.2) З наявних матеріалів справи вбачається, що процедура ліквідації відповідача розпочалась несвоєчасно, зокрема, як вбачається з розпорядження Дрогобицької районної державної адміністрації від 29.04.2021 №81 «Про припинення юридичної особи - відділу освіти Дрогобицької районної державної адміністрації», вирішено припинити шляхом ліквідації юридичну особу - Відділ освіти Дрогобицької районної державної адміністрації. Відповідно до ст.1 даної Конвенції, метою цієї Конвенції є термін «заробітна плата», який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Відповідно до ч.1 ст.2 Конвенції, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Відповідно до ст. 12 Конвенції, заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу. Окрім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Таким чином, відповідачем - відділом освіти порушено право позивача на отримання заробітної плати, в тому числі, заборгованості по виплаті такої. Зважаючи на записи у трудовій книжці позивача про те, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 25.08.1994 по 08.02.2021, відповідач безпідставно не виплатив нараховану заробітну плату за період з січня 2021 року лютий 2021 року, а тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Відділу освіти Дрогобицької районної державної адміністрації в особі ліквідаційної комісії на користь позивача нараховану, але невиплачену їй заробітну плату за період з січня 2021 року лютий 2021 року в сумі 31927,80 грн. Таким чином, відповідачем порушено право позивача на отримання заробітної плати, в тому числі заборгованості по виплаті такої. З таких підстав, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену їй заробітну плату. Разом з тим, у ст.117 КЗпП України встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у зазначеній нормі регламентовано, що у разі невиплати звини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначених ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі №905/361/19 від 19 травня 2020 року, зобов`язання з виплати заробітної плати мають пріоритет перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень. Визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні здійснюється відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок). У відповідності до абз.3 п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. В разі, якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяця роботи. Як вбачається з обставин справи, двома останніми місяцями роботи [PERSON] перед звільненням були грудень 2020 та січень 2021 року. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати - п.5 Порядку. При цьому, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів - п.б Порядку. Цим же пунктом встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом береться заробітна плата [PERSON] (згідно Довідки про доходи та Витягу форми ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу) за відпрацьовані дні в грудні 2020 січні 2021 року та поділивши на кількість цих відпрацьованих днів: 40196,16 грн./41 день = 980,39 грн. З 08 лютого 2021 року по 08 серпня 2021 було 124 робочі дні. Враховуючи вищенаведене, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 124 дні*980,39 грн. = 121568,36 грн., а тому вказану суму слід стягнути з відповідача в користь позивача. Що стосується строків звернення до суду, то суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 та 2 ст. 233 КЗпП України, якою врегульовано строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Відповідно до глави ХІХ Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Оскільки згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин запроваджено в Україні з 12.03.2020 року а відповідно до Постанови №383 від 25.04.2023 року карантин продовжувався до 30.06.2023 року на усій території України, то є підстави вважати, що позивачем не пропущено строк звернення до суду. Також, матеріали справи не містять жодних доказів дотримання відповідачем вимог ст. 116 КЗпП України в частині направлення позивачу письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 1215 гривні 68 копійок понесених нею витрат по оплаті судового збору. Відповідно до частин 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved