Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області в якому просить суд встановити факт прийняття [PERSON] , який помер [INFO] , спадщини, що відкрилась внаслідок смерті [PERSON] , який помер [INFO] та визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме на 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину після якого прийняв його син [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав у встановленому законом порядку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її дід [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син (батько позивача) [PERSON] , шляхом прийняття на зберігання спадкового майна, тобто вступив в управління спадковим майном. 15.03.2022 року [PERSON] помирає, так і оформивши своїх спадкових прав у встановленому законом порядку. В свою чергу, спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивач, шляхом спільного проживання в спадковому будинку. Позивач звернулася до [PERSON] , приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу з проханням видати свідоцтво про право на спадщину на належне їй спадкове майно, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що не було доведено факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] та право власності на житловий будинок не зареєстровано в установленому законом порядку. Ухвалою судді Іванківського районного суду Київської області Гончарук О.П. від 15 листопада 2023 року було відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 29 листопада 2023 року 10:30 год. 23 листопада 2023 року від представника позивача надійшла заява про виклик та допит свідків [PERSON] та [PERSON] . Позивач та його представник адвокат Шурубор В.І. в судове засідання не з`явилися. Представник позивача в позовних вимогах просить суд проводити розгляд даної справи у відсутність представника позивача та позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечує. Свідок [PERSON] надав суду письмові пояснення, якими стверджує, що дійсно спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , прийняв його син [PERSON] , оскільки вони спільно проживали в будинку, а також він вступив в управління спадковим майном, шляхом проведення ремонту в будинку та прийняття на зберігання спадкового майна. [INFO] [PERSON] помер, так і не оформивши своїх спадкових прав у встановленому законом порядку. Свідок [PERSON] надала письмові пояснення, відповідно до яких повідомляє суд, що добре знайома із сім`єю позивача, оскільки вони є родичами. Підтверджує, що [PERSON] помер [INFO] , а після його смерті спадщину прийняв [PERSON] , його син, шляхом спільного проживання в будинку, прийняття на зберігання спадкового майна з липня 1998 року, тобто вступив в управління спадковим майном. Проте, [INFO] [PERSON] також помер, так і не оформивши своїх спадкових прав у встановленому законом порядку. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явилися, представниками подано до суду клопотання про розгляд справи без участі сторін та їх представників, суд вирішує справу за наявними матеріалами, які містяться у справі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється, оскільки сторони в судове засідання не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, в тому числі пояснення свідків, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] . В свою чергу, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Отже, [PERSON] є онукою [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення Іванківського районного народного суду Київської області від 25.08.1983 року, справа №2-273, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , а також розділено спільне майно. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку цього ж будинку. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] , про що Іванківським відділом реєстрації актів громадянського стану Київської області, зроблено відповідний актовий запис № 78. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] , про що Іванківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), зроблено відповідний актовий запис № 250. Також, із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , про що Іванківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), зроблено відповідний актовий запис № 661. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , видане [PERSON] , приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу 07.10.2023 року, за реєстром №4024 (спадкова справа №35/2023). Постановою приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Білана Є.Г. вих.№ 141/01-30 від 07.10.2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на іншу 1/2 частку вищевказаного житлового будинку, що належала [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з тим, що не доведено факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а також не встановлено приналежність спадкового майна померлому (право власності на житловий будинок не зареєстровано в установленому законом порядку). Згідно довідки № 812 від 14.04.2023 р., виданої виконкомом Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області, вбачається, що [PERSON] , 1968 р.н., який помер [INFO] до дня смерті постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Разом із ним на день смерті проживала та була зареєстрована [PERSON] , 2004 р.н. Так, відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1261 у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її - ч. 1 ст. 1268 ЦК України. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем визначені у ч. ч. 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала та була зареєстрована разом із своїм батьком - [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується довідкою № 812 від 14.04.2023 р., виданою виконкомом Іванківської селищної ради, а отже вважається такою, що прийняла спадщину в силу статті 1268 ЦК України. Щодо встановлення факту прийняття спадщини, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті спадщину прийняв його син [PERSON] , шляхом прийняття на зберігання спадкового майна з липня 1998 року, тобто вступив в управління спадковим майном. Факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , підтвердили своїми письмовими поясненнями свідки [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.548 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно з положеннями ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію (ст.285 ЦПК ). При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд виходить з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, підтверджують факт прийняття [PERSON] , який помер [INFO] , спадщини, що відкрилась внаслідок смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Отже, наявні всі підстави для задоволенню позову в частині встановлення факту прийняття спадщини, оскільки встановлення даного факту породить для позивача певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження факту прийняття спадщини не існує. Що стосується позовних вимог в частині визнання права власності на спадкове майно суд приходить наступного. При зверненні до нотаріуса за оформленням своїх спадкових прав позивачу було відмолено, оскільки не встановлено приналежність спадкового майна померлому [PERSON] . Також було роз`яснено, що право власності на нерухоме майно відповідно до ст. 182 ЦК України виникає з моменту державної реєстрації цього майна. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У статті 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966р. та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966р., який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995р., та інших нормативно-правових актів. Згідно п. 1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Пунктом 7 даної Інструкції передбачено, що така реєстрація проводиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком №1, зокрема, на підставі рішення\~товариського суду\~про розподіл\~ будинку\~ між\~подружжям (п. 8-а "Положення про товариські суди Української РСР" в ред. Указу Президії Верховної Ради УРСР від 9 грудня 1963 року). Так, документом, який підтверджує належність 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] [PERSON] , який помер [INFO] , - є рішення Іванківського районного народного суду Київської області від 25.08.1983 року, справа №2-273. Однак, отримавши вищевказане рішення, [PERSON] не здійснив протягом свого життя державної реєстрації свого права власності на зазначену нерухомість. На даний час зареєструвати право власності на померлого неможливо, так як згідно ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Із технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого на замовлення [PERSON] , вбачається, що спірний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,3 кв. м., житловою площею 34,8 кв. м., побудовано у 1960 році. Факт приналежності 1/2 частки вищевказаного житлового будинку [PERSON] підтверджується сукупністю зібраних доказів, які перебувають в матеріалах справи. Оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо вказаного нерухомого майна із законних підстав, то позивач має право на судовий захист. За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, враховуючи що відповідач не заперечує проти задоволення позову, позивач прийняла спадщину та є єдиним спадкоємцем, вона набула право власності і на належну [PERSON] вказану 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, і тому позов [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, оскільки позивач у своєму позові просила судовий збір, який сплачений нею при подачі вказаного позову, залишити за нею, то в силу ст.13 ЦПК України, де зазначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, судовий збір з відповідача на користь позивача не стягується. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved