Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (після зміни прізвища - [PERSON] ), [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому вказував, що 27 січня 1998 року він уклав з [PERSON] ( [PERSON] ), [PERSON] (від імені та в інтересах якого діяла [PERSON] ( [PERSON] )) договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач придбав в останніх квартиру [ADDRESS] . В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській філії Південної товарної біржі за реєстр. №0018. Разом з тим покупець зареєстрував право власності щодо придбаного майна в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме, продавці передали покупцю належну їм квартиру, а покупець прийняв її та сплатив за неї певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. В подальшому [PERSON] дізнався, що спірний договір є недійсним, що створює йому перешкоди в розпорядженні придбаним майном. Нотаріальне посвідчення договору на час вирішення спору є неможливим, оскільки покупець після придбання квартири зареєстрував право власності щодо неї на своє ім`я. Тому [PERSON] на підставі ст. 47 ЦК України 1963 року просив визнати договір купівлі-продажу дійсним в судовому порядку. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте в позові останній просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, проте надіслали на електронну адресу суду спільну заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають повністю. Суд вважав можливим провести розгляд справи без участі сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для її вирішення. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачами, оскільки такі визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому суд встановив, що 27 січня 1998 року [PERSON] придбав у [PERSON] (після зміни прізвища - [PERSON] ), [PERSON] квартиру [ADDRESS] , уклавши та зареєструвавши в цей же день письмовий договір купівлі-продажу на Вознесенській філії Південної товарної біржі, про що в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис за №0018. Разом з тим покупець зареєстрував право власності щодо придбаного майна в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме, продавці передали покупцю належну їм квартиру, а покупець прийняв її та сплатив за неї певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. В подальшому [PERSON] дізнався, що спірний договір є недійсним, що створює йому перешкоди в розпорядженні придбаним майном. Нотаріальне посвідчення договору на час вирішення спору є неможливим, оскільки покупець після придбання квартири зареєстрував право власності щодо неї на своє ім`я. Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору сторони угоди узгодили всі її істотні умови і виконали свої зобов`язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час укладення угоди). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов`язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. В п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами) Пленум Верховного Суду України зазначив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved