Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Руссу Н.О. звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюбу укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 05 серпня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №144. Стислий виклад позиції позивача Сторони перебувають у шлюбі з 05.11.2011 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя сторін не склалось, вони неодноразово припиняли спільне проживання, але потім йшли на примирення заради спільної дитини. Причиною припинення спільного проживання було те, що відповідач зловживав спиртними напоями та вчиняв сварки. Позивач просила відповідача змінити ставлення до неї, як дружини, а також відношення до сім`ї взагалі, однак поведінка відповідача не змінилась, тому позивач прийшла до думки, що збереження їх сім`ї неможливе. Остаточно спільне проживання сторони припинили 24.02.2023 року. Наразі позивач зустріла чоловіка з яким вирішила створити нову сім`ю. Примирення з відповідачем не бажає, їх шлюб носить формальний характер. Рух справи в суді Позовна заява надійшла до суду 13.04.2023 року. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.06.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті вимог. Позиція учасників справи \~ \~ \~ \~Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечують. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення на його адресу місця проживання, зареєстровану в установленому порядку, судових повісток засобами поштового звязку. Поштове відправлення з повідомленням про виклик відповідача в судове засідання 20.10.2023 року повернулось на адресу суду з відміткою про невручення у зв`яку з відсутністю адресата за вказаною адресою. При цьому, поштове відправлення з викликом відповідача в судове засідання на 01.12.2023 року, яке також було направлено засобами поштового звязку на ту ж адресу місця проживання відповідача, було отримано останнім, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті 178 ЦПК України. 01.12.2023 року на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовної заяви в повному обсязі з огляду на наступне. Фактичні обставини справи, встановлені судом Згідно з копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , 05.08.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , про що складено актовий запис №144. Відповідно до копії свідоцтва серія [NUMBER] про народження [PERSON] , [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] .. Побудувати спільне життя сторонам не вдалось, вони припинили шлюбні відносини. Позивач не бажає примирення з відповідачем та не має наміру на збереження шлюбу, оскільки наразі створила родину з іншим чоловіком, тому наполягає на його розірванні. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст. 56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Висновки суду Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно\~ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судові витрати суд залишає по фактично понесеним, оскільки позивач на їх стягнення з відповідача не наполягає.

Outcome: approved