Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

22 лютого 2014 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічною позовною заявою [PERSON] до ТОВ "ФК "ЕЛІТ ФІНАНС" про визнання Договору поруки недійсним, відповідно до вимог ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України просить суд: стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість у розмірі 48787, 85 грн за кредитним договором № 999-00026036/1, судовий збір у розмірі 487,88 грн. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Імексбанк" та [PERSON] був укладений договір №999-00026036/1 про надання кредиту, відповідно до якого банком наданий відповідачу овердрафт за допомогою платіжної картки VISA Electron, з максимальною сумою заборгованості 50000 грн., зі сплатою 19% річних від суми заборгованості, остаточна дата повернення овердрафту до 23.12.2014 року. Відповідно до умов п.1.1 умов договору кредиту, банк зобов`язується надати для власних потреб позичальника за допомогою платіжної картки VISA Electron у готівковій чи безготівковій формі шляхом сплати з поточного рахунку № [NUMBER] коштів понад кредитовий залишок коштів на рахунок, в межах встановленого строку та ліміту овердрафту. Також договором кредиту передбачено отримання кредиту позичальником самостійно за допомогою платіжної картки у готівковій чи безготівковій формі. Позивач свої зобов`язання за договором кредиту щодо видачі кредиту виконав в повному обсязі, що підтверджується виписками з особового рахунку № [NUMBER] за період з 24.12.2012 року по 11.11.2014 рік. Згідно п.3.3.5 договору кредиту, позичальник зобов`язався повернути в повному обсязі овердрафт з нарахованими процентами за фактичний час його використання, штрафними санкціями у терміни, визначені договором. Відповідно до п.2.6 договору кредиту встановлено, що сплата відсотків позичальником здійснюється щомісячно за фактичний термін користування кредитом не пізніше 24 числа, починаючи з 24 січня 2013 року, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Відповідно до додатку №1 до договору про надання кредиту №999-00026036/1 від 24.12.2012 року відповідач зобов`язаний сплачувати щомісячно комісію за розрахункове обслуговування поточного рахунку, загальна сума щомісячного платежу по вищевказаним зобов`язанням визначена в додатку №1 до кредитного договору. На протязі періоду кредитування, відповідач порушує умови договору кредиту щодо сплати основної заборгованості, нарахованих відсотків та комісії. В зв`язку з чим, позивач звертався до відповідача з листом-претензією за вих. №524 від 27.08.2014 року з вимогою погасити заборгованість в повній сумі, яка відправлена поштою, про що свідчить поштове повідомлення, але відповідач зазначені вимоги щодо погашення простроченої заборгованості в добровільному порядку не виконує. В п.4.9 договору кредиту встановлена відповідальність відповідача за повне або часткове прострочення повернення кредиту (овердрафту) та/або сплати процентів за користування ним та/або інших платежів за договором у вигляді обов`язку сплати банку штрафу у розмірі 200 грн. за перший прострочений платіж, 500 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж. В забезпечення виконання зобов`язань за договорами про надання кредиту та про відкриття та обслуговування карткового рахунку, 24 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Імексбанк" та [PERSON] укладений договір поруки. Відповідно до п.1.1 договору поруки, відповідач [PERSON] зобов`язується перед позивачем у повному обсязі, солідарно з [PERSON] відповідати за виконання зобов`язань за договором кредиту №999-00026036/1 від 24.12.2012 року, а саме щодо сплати основного зобов`язання, процентів за користування кредитом, комісій у розмірах, передбачених договором кредиту, штрафних санкцій згідно з умовами договору кредиту та зобов`язань за договором №999-00026036 відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки VISA Electron для фізичних осіб, а саме щодо сплати комісій за розрахункове обслуговування поточного рахунку. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Про порушення зобов`язання та необхідності повного погашення боргу поручитель [PERSON] повідомлений належним чином, що підтверджується вимогою №1197 від 18.11.2014 року. Станом на 11.11.2014 рік, заборгованість складає 48787 грн. (сорок вісім тисяч сімсот вісімдесят сім) 85 коп. (вісімдесят п`ять), яка складається з: - 29159,48 грн. - заборгованість за кредитом; - 5788,37 грн. - заборгованість по сплаті відсотків; - 8640 грн. - комісія за розрахункове обслуговування поточного рахунку; - 5200 грн. - штраф. Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач, у свою чергу, прийняв на себе зобов`язання по поверненню наданого кредиту і виплаті нарахованих відсотків у порядку, розмірі і терміни передбачені договором. В зв`язку з порушенням виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позивач і вимушений звернутися з позовом до суду. 15 березня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява, відповідно до якої просить суд визнати недійсним з моменту вчинення Договір поруки від 24 грудня 2012 року між ним та ПАТ «Імексбанк», згідно якого він [PERSON] поручився перед Кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором № 999-00026036/1 від 24 грудня 2012 року, стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказаний договір поруки між ним та Банком є недійсним з часу його укладення, оскільки при укладені Договору банком порушені ст. 647 ЦК України, згідно якої договір є укладеним у місці проживання фізичної особи або за місцем знаходження юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором. З договору поруки вбачається, що він укладений 24 грудня 2012 року у м. Одеса між ним та начальником відділення № 2 АТ «Імексбанк» у м. Білгород - Дністровський Люлька В.І. у м. Одеса, що не відповідає дійсності і знаходиться у протиріччі з вимогами ст. ст. 29, 93, ч.1 ст. 638 ЦК України. Договір про надання кредиту укладений в м. Білгород - Дністровський, що знаходиться у протиріччі з місцем укладання Договору поруки. Уповноважена особа не могла одночасно при укладанні Договору та Договору поруки одночасно знаходитися у м. Білгород - Дністровський та у м. Одеса. У Договорі поруки вказано, що начальник відділення, який уклав Договір, діє на підставі довіреності від 26 січня 2012 року, однак в Договорі не вказано, до якої дати дійсна довіреність, чи мав право начальник ввіділу укладати Договір поруки з ним. На укладеному договорі поруки відсутній номер Договору, що свідчить про відсутність його реєстрації у ПАТ «Імексбанк». У порушені вимог п. 1.2 Договору поруки кредитор не ознайомив його зі всіма умовами договору між Банком та [PERSON] , його ознайомили тільки з сумою кредиту та строком його повернення. Надав також заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з поважних причин. 07 червня 2019 року від представника позивача ПАТ «Імексбанк» до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву позивача, відповідно до якого просить суд у задоволені зустрічної позовної заяви [PERSON] про визнання договору поруки недійсним відмовити у повному обсязі, зазначаючи, що відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3.Волевиявления учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин мас вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 647 Цивільного Кодексу України, Договір є укладеним у місці проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. ПАТ «ІМЕКСАНК» та [PERSON] , укладаючи 24.12.2012 року Договір поруки, досягли згоди, що даний договір укладається у м. Одесі. Стаття 647 Цивільного кодексу України є диспозитивною, тобто установленою державою правило поведінки діє лише тоді, коли учасники регульованих суспільних відносин самі не встановили для себе іншого правила, а отже Договір поруки від 24.12.2012 року відповідає статті 647 Цивільного кодексу України. Окрім того, Позивач за зустрічним позовом посилається на ст. 638 ЦК України як на підставу недійсності правочину, адже сторони нібито не дійшли згоди з усіх істотних умов договору, але, незважаючи, що місце укладання договору - не є істотною умовою договору поруки, твердження [PERSON] може вплинути лише на визнання оспорюванного договору неукладеним. А відповідно до ч. 8 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої стати 215 ЦК ( 435-15 ) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦІК ( 435-15 ) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК ( 435-15 ) не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Отже, посилання Позивача за зустрічним позовом на ст.ст. 638, 647 ЦК України як на підставу визнання Договору поруки від 24.12.2012 року не знаходять свого підтвердження в українському законодавстві, а тому є незаконними. 2) Умовами чинного законодавства не передбачено, що кредитний договір та договір поруки до нього повинні бути укладеними в одному місті та одночасно. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачем за зустрічною позовною заявою не доведено факт обмеження начальника відділення № 2 АТ «МЕКСБАНК» у місті Білгород-Дністровський на укладання кредитних договорів та договору поруки. Відповідно до ст. 95 ЦК України Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину ії функцій. 2. Представництвом с відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза ії місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. 3. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. ??? 4. Керівники філії та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі видано нею довіреності. ??? 5. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру. А стаття 23 Закону України «Про банки та банківську діяльність» взагалі не містить положень, що викладені позивачем у зустрічний позовній заяві. 4) Відсутність номеру на Договорі поруки та що, на думку позивача за зустрічним позовом, відсутність реєстрації - підстава недійсності правочину - не регламентовано жодним нормативно-правовим актом України. 5) Відповідно до п. 1.2. Договору поруки від 24.12.2012 року Поручитель ознайомлений з умовами Договору кредиту. Договору про відкриття рахунку, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо положень договорів не має. Позивач своїм підписом засвідчив, що він ознайомлений з усіма умовами, порядком погашення кредиту, відсотковою ставкою та інше. Отже, Позивачем за зустрічною позовною заявою не надано жодних належних та допустимих доказів, які б слугували підставою для скасування Договору поруки від 24.12.2012 року. 02 серпня 2019 року від представника позивача надійшла заява про застосування строків позовної давності, відповідно до якої просить суд застосувати позовну давність до позовної заяви [PERSON] д АТ «Імексбанк» про визнання договору поруки недійсним по справі № 495/9545/14-ц. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду. Ухвалою судді Гайда - Герасименко О.Д, Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, провадження по справі було відкрито. (а.с. 36 т. 1) 23 лютого 2015 року заочним рішенням суду позовні вимоги позивача були задоволені. (а.с. 56-59 т. 1) 06 лютого 2019 року, не погоджуючись з заочним рішенням суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення суду. (т.1 а.с. 69-73) 26 лютого 2019 року Ухвалою суду заява відповідача була задоволена, заочне рішення суду скасоване та продовжений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. (т.1 а.с. 83-84) 15 березня 2019 року від відповідача надійшла зустрічна позовна заява. 26 березня 2019 року Ухвалою суду зустрічна позовна заява об`єднана в одне провадження з основним позовом. (т.1 а.с. 102 - 103) 23 липня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів по справі. 18 вересня 2019 року Ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито з призначенням її розгляду по сутті справи. 09 липня 2021 року до суду надійшла заява ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» про заміну позивача. 15 липня 2021 року Ухвалою суду заява представника ТОВ «ФК «Фінрайт» була задоволена, залучено ТОВ «ФК «Фінрайт» до участі у справі як правонаступника позивача. 30 січня 2023 року від ТОВ «ФК» «Фінрайт» до суду надійшла заява про залучення до справи правонаступника позивача ТОВ «Фінансову компанію «Еліт Фінанс». 23 лютого 2023 року Ухвалою суду залучено до справи в якості правонаступника позивача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, щодо вирішення зустрічного позову залишив на розсуд суду. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, просить суд в задоволені позову щодо [PERSON] відмовити у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причину неявку суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд розглядає справу за відсутність належним чином повідомлених відповідачів. Фактичні обставини, встановлені судом Матеріалами справи встановлено, що 24 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Імексбанк" та [PERSON] був укладений договір №999-00026036/1 про надання кредиту, відповідно до якого банком наданий відповідачу овердрафт за допомогою платіжної картки VISA Electron, з максимальною сумою заборгованості 50000 грн., зі сплатою 19% річних від суми заборгованості, остаточна дата повернення овердрафту до 23.12.2014 року. (т.1 а.с. 18-22) Відповідно до умов п.1.1 умов договору кредиту, банк зобов`язується надати для власних потреб позичальника за допомогою платіжної картки VISA Electron у готівковій чи безготівковій формі шляхом сплати з поточного рахунку № [NUMBER] коштів понад кредитовий залишок коштів на рахунок, в межах встановленого строку та ліміту овердрафту. Також договором кредиту передбачено отримання кредиту позичальником самостійно за допомогою платіжної картки у готівковій чи безготівковій формі. Позивач свої зобов`язання за договором кредиту щодо видачі кредиту виконав в повному обсязі, що підтверджується виписками з особового рахунку № [NUMBER] за період з 24.12.2012 року по 11.11.2014 рік. Згідно п.3.3.5 договору кредиту, позичальник зобов`язався повернути в повному обсязі овердрафт з нарахованими процентами за фактичний час його використання, штрафними санкціями у терміни, визначені договором. Відповідно до п.2.6 договору кредиту встановлено, що сплата відсотків, що сплата відсотків позичальником здійснюється щомісячно за фактичний термін користування кредитом не пізніше 24 числа, починаючи з 24 січня 2013 року, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Відповідно до додатку №1 до договору про надання кредиту №999-00026036/1 від 24.12.2012 року відповідач зобов`язаний сплачувати щомісячно комісію за розрахункове обслуговування поточного рахунку, загальна сума щомісячного платежу по вищевказаним зобов`язанням визначена в додатку №1 до кредитного договору. На протязі періоду кредитування, відповідач порушує умови договору кредиту щодо сплати основної заборгованості, нарахованих відсотків та комісії. В зв`язку з чим, позивач звертався до відповідача з листом-претензією за вих. №524 від 27.08.2014 року з вимогою погасити заборгованість в повній сумі, яка відправлена поштою, про що свідчить поштове повідомлення, але відповідач зазначені вимоги, щодо погашення простроченої заборгованості в добровільному порядку не виконує. В п.4.9 договору кредиту встановлена відповідальність відповідача за повне або часткове прострочення повернення кредиту (овердрафту) та/або сплати процентів за користування ним та/або інших платежів за договором у вигляді обов`язку сплати банку штрафу у розмірі 200 грн. за перший прострочений платіж, 500 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж. В забезпечення виконання зобов`язань за договорами про надання кредиту та про відкриття та обслуговування карткового рахунку, 24 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Імексбанк" та [PERSON] укладений договір поруки. Відповідно до п.1.1 договору поруки, відповідач [PERSON] зобов`язується перед позивачем у повному обсязі, солідарно з [PERSON] відповідати за виконання зобов`язань за договором кредиту №999-00026036/1 від 24.12.2012 року, а саме щодо сплати основного зобов`язання, процентів за користування кредитом, комісій у розмірах, передбачених договором кредиту, штрафних санкцій згідно з умовами договору кредиту та зобов`язань за договором №999-00026036 відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки VISA Electron для фізичних осіб, а саме щодо сплати комісій за розрахункове обслуговування поточного рахунку. Нормативне обґрунтування. Відповідно до ст. 525 ЦК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3.Волевиявления учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин мас вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 647 Цивільного Кодексу України, Договір є укладеним у місці проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі76,77 ЦПК України). Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд приходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, оскільки відповідач не в повному обсязі виконує прийняті на себе зобов"язання, відповідно до договору кредиту, та прийнявши до уваги відступлення прав вимоги попереднім кредитором ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс», про що на виконання вимог договору та чинного законодавства України було повідомлено боржника, проте, останній не скористався своїм правом добровільного повернення заборгованості, тому суд, не виходячи за межі позовних вимог, вважає за необхідне задовольнити позов ТОВ "ФК "ЕЛІТ ФІНАНС" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог позивача. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] до ТОВ "ФК "ЕЛІТ ФІНАНС" про визнання Договору поруки недійсним суд приходить до наступного. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України). Умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11). Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). У пункті 2.1.1 кредитного договору від 24 грудня 2012 року передбачено, що повернення кредиту в сумі 50 000,00 грн не пізніше 23 грудня 2014 року чи інший, визначений Договором кредиту термін. Відповідно до п.5.2 Договору поруки від 24 грудня 2012 року, цей договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання позивальником своїх зобов`язань за Договором кредиту, Договором про відкриття рахунку, але в будь - якому разі до 31 грудня 2014 року. Таким чином, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити спливає 31 грудня 2014 року. Позивач з відповідним позовом до поручителя звернувся 22 грудня 2014 року, тобто у строк визначений в договорі. В своїх зустрічних позовних вимогах відповідач посилається на порушення істотних умов договору поруки: відсутній номер договору, він не ознайомлений з умовами, його ознайомили тільки з сумою кредиту та строком повернення, договір складений у м. Одеса, хоча договір був укладений в м. Білгород - Дністровський, у договорі вказаний начальник відділення, який діє на підставі доручення, однак не вказана дата до якого дійсна довіреність. Під час розгляду позову про визнання недійсним оспорюваного правочину суд повинен вирішувати питання про спростування презумпції правомірності правочину та має встановити не лише наявність підстав, із якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення. Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3.Волевиявления учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин мас вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 647 Цивільного Кодексу України, Договір є укладеним у місці проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. ПАТ «ІМЕКСАНК» та [PERSON] , укладаючи 24.12.2012 року Договір поруки, досягли згоди, що даний договір укладається у м. Одесі. Стаття 647 Цивільного кодексу України є диспозитивною, тобто установленою державою правило поведінки діє лише тоді, коли учасники регульованих суспільних відносин самі не встановили для себе іншого правила, а, отже, Договір поруки від 24.12.2012 року відповідає статті 647 Цивільного кодексу України. Окрім того, Позивач за зустрічним позовом посилається на ст. 638 ЦК України як на підставу недійсності правочину, адже сторони нібито не дійшли згоди з усіх істотних умов договору, але, незважаючи, що місце укладання договору - не є істотною умовою договору поруки, твердження [PERSON] може вплинути лише на визнання оспорюванного договору неукладеним. Відповідно до ч. 8 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої стати 215 ЦК ( 435-15 ) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦІК ( 435-15 ) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такий реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Умовами чинного законодавства не передбачено, що кредитний договір та договір поруки до нього повинні бути укладеними в одному місті та одночасно. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачем за зустрічною позовною заявою не доведено факт обмеження начальника відділення № 2 АТ «МЕКСБАНК» у місті Білгород-Дністровський на укладання кредитних договорів та договору поруки. Відповідно до ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину ії функцій. Представництвом с відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза ії місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. ??? Керівники філії та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі видано нею довіреності. ??? Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру. Відповідно до п. 1.2. Договору поруки від 24.12.2012 року Поручитель ознайомлений з умовами Договору кредиту, Договору про відкриття рахунку, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо положень договорів не було. Позивач своїм підписом засвідчив, що він ознайомлений з усіма умовами, порядком погашення кредиту, відсотковою ставкою та інше. Отже, Позивачем за зустрічною позовною заявою не надано жодних належних та допустимих доказів, які б слугували підставою для скасування Договору поруки від 24.12.2012 року. Заперечуючи проти зустрічного позову, представником позивача надана заява про застосування до вказаних вимог строку позовної давності. Розглянувши вказану заяву, суд приходить до наступного. Так, згідно зі статтею 256 ЦК України, позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Вказана норма також закріплена у статті 257 ЦК України, де загальна позовна давність встановлена у три роки. Згідно частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно частиною п`ятою статті 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Оскільки зустрічні позовні вимоги є недоведеними, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог виключно, у зв`язку з їх необґрунтованістю та невірно обраним способом захисту. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, вимоги щодо стягнення з відповідачів суми судового збору на користь позивача, пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 487, 88 грн. також підлягають задоволенню.

Outcome: approved