Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Старонаводницька 6-Б» (далі - позивач, ОСББ «Старонаводницька 6-Б») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за період з 01.04.2018 року по 31.10.2022 року в розмірі 27 305,66 грн, у тому числі: 17 135,43 грн за внесками на утримання будинку та прибудинкової території; 3 564,70 грн за цільовим одноразовим внеском на організацію режиму контролю доступу на прибудинкову територію; 3 500,00 грн по цільовому одноразовому внеску на контрольно-пропускний режим; інфляційні втрати за період з 01.04.2018 року по 31.01.2022 року в розмірі 2 306,39 грн та 799,14 грн - три проценти річних; вирішити питання розподілу судових витрат, застосувавши до розміру судового збору з позовної заяви коефіцієнт 0,8; повернути позивачу з державного бюджету надмірно сплачений судовий збір у розмірі 496,20 грн, та стягнути з відповідача на користь позивача 1 984,80 грн судового збору та 5 907,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову, позивач зазначає, що 02 червня 2016 року власниками квартир та нежитлових приміщень будинку [ADDRESS] було створено ОСББ «Старонаводницька 6-Б». Відповідач є власником квартири [ADDRESS] в цьому будинку, що підтверджується інформаційною довідкою. Відповідач проживає, користується та отримує в повному обсязі послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак, не виконує свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг, у зв`язку з чим за період з 01.04.2018 року до 31.10.2022 року утворилась заборгованість в сумі 27 305,66 грн, чим завдає позивачу майнової шкоди. У зв`язку з невиконанням свого зобов`язання позивач має право на підставі ст. 625 ЦК України на стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.01.2023 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом ОСББ «Старонаводницька 6-Б» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 08.05.2023 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.08.2023 року провадження у цивільній справі № 757/114/23-ц за позовом ОСББ «Старонаводницька 6-Б» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та трьох процентів річних в частині позовних вимог ОСББ «Старонаводницька 6-Б» до [PERSON] про стягнення 17 135,43 грн за внесками на утримання будинку та прибудинкової території; 3 564,70 грн за цільовим одноразовим внеском на організацію режиму контролю доступу на прибудинкову територію та 3 500,00 грн. за цільовим одноразовим внеском на контрольно-пропускний режим закрито. Представник позивач у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином; подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій позовні вимоги, з урахуванням заяви про часткову відмову від позову, підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, повідомлявся судом про розгляд справи шляхом надсилання рекомендованої кореспонденції. До суду повернувся поштовий конверт з рекомендованим повідомленням без вручення адресату з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Статтею 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно зі ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на вказане, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що ОСББ «Старонаводницька 6-Б» створено на підставі ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласник багатоквартирного будинку» співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] за рішенням установчих зборів, які відбулись 02.06.2016 року оформленим протоколом 02.06.2016 року для обслуговування, ремонту і реконструкції житлового будинку та утримання прибудинкової території. Державну реєстрацію ОСББ «Старонаводницька 6-Б» проведено 02.02.2018 року, копії статут та виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Також затверджено розмір щомісячного внеску кожного співвласника житлових та нежитлових приміщень на утримання будинку та прибудинкової території в сумі 5,47 грн за один метр квадратний загальної площі, прийнято багатоквартирний будинок [ADDRESS] , підземну автостоянку, що знаходиться в цьому будинку, прибудинкову територію, спільне майно співвласників цього будинку, включаючи їх поточний та капітальний ремонт, для задоволення зазначених потреб самостійно шляхом самозабезпечення. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Багатоквартирний будинок [ADDRESS] прийнятий і експлуатацію на підставі розпоряджень Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про призначення державних приймальних комісій з прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, актами державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, розпорядженнями Печерської районної у місті Києва державної адміністрації про їх затвердження та про присвоєння будинку поштової адреси, Із наданого ОСББ «Старонаводницька 6-Б» розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з простроченням [PERSON] виконання грошового зобов`язання зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.04.2018 року до 31.01.2022 року розмір нарахованих позивачем трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання становить 799,14 грн, а розмір інфляційних втрат за цей період становлять 2 306,39 грн. Відповідно до положення статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 4 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо). Згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно ст. 10 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач) (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (ч. 3 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач не виконував зобов`язань по оплаті вартості наданих житлово-комунальних послуг, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість за період з 01.04.2018 року по 31.10.2022 року у розмірі 17 135,43 грн, яку останнім було погашено під час судового розгляду цієї справи. За змістом ст. 610 ЦК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов`язанням. У разі порушення зобов`язанням настають правові наслідки, передбачені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповіді до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язанням. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язанням, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Із наданого ОСББ «Старонаводницька 6-Б» розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з простроченням [PERSON] виконання грошового зобов`язанням зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.04.2018 року до 31.01.2022 року розмір нарахованих позивачем трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання становить 799,14 грн, а розмір інфляційних втрат за цей період становлять 2 306,39 грн. Вказаний розрахунок містить деталізовані періоди їх нарахувань, конкретні складові боргу, а тому є належним доказом на підтвердження розміру заявлених позовних вимог. Доказів на його спростовання та власного розрахунку відповідачем суду не надано, що є його процесуальним обов`язком відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України. Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що ним понесені судові витрати у розмірі 5 907,00 грн на професійну правничу допомогу, які він просить стягнути з відповідача на свою користь. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правничу допомогу. У ст. 141 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг). Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За перевіркою матеріалів справи суд не вбачає доведених та документально підтверджених витрат позивача на професійну правничу допомогу. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином, позивач, з урахуванням ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», мав право на застосування коефіцієнту 0,8 при поданні позову в електронній формі, отже судовий збір за подання позову з вимогою майнового характеру становив 1 984,80 грн. (2481,00 х 0,8 = 1 984,80). Звертаючись до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 2 481,00 грн, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 496,20 грн (2481,00 - 1 984,80 = 496,20 грн.). З огляду на те, що суд задовольняє позовні вимоги у частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат у розмірі 3 105, 53 грн понесені позивачем у справі витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: у розмірі 282,00 грн.

Outcome: approved