Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Сампара Надія Миронівна, звернувся в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати за ним право приватної власності на 5/9 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивач вказав, що 03.06.2022 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення по справі № 607/29887/19 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , згідно якого стягнуто з відповідача на користь позивачів грошову компенсацію вартості 5/9 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 605\~390 грн.; припинено право власності позивачів на 5/9 частки спірної квартири. Станом на 03.07.2023 року загальна сума сплачених [PERSON] коштів на виконання рішення суду становить 624\~450 грн. Вказаним рішенням не вирішено питання щодо визнання права власності на 5/9 частки спірної квартири, за які ним сплачена грошова компенсація. 02.01.2023 [PERSON] подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. 04.01.2023 позивачем отримано рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку з наявністю розбіжностей між інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно із заявленими правами на припинення права власності. Тому єдиним ефективним способом відновлення та захисту прав позивача є визнання за ним права власності на вказану частку квартири. З цих підстав просить позов задовольнити. 15.10.2023 від представника відповідача [PERSON] адвоката Гриців О.Я. надійшов відзив на позов, у якому вказує, що сторона відповідача позов не визнає, вважає його безпідставним, та просить відмовити в його задоволенні, виходячи з наступних підстав. Зазначає, що у позові відсутній зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, не викладено обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та не додано доказів, що підтверджують вказані обставини. Рішенням суду від 03.06.2022 у справі № 607/29887/19 не вирішено питання щодо визнання права власності на 5/9 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . При цьому сторона відповідача у справі № 607/29887/19 не скористалася правом на подання зустрічного позову, а також на оскарження рішення суду, яке вступило в законну силу 12.07.2022, якщо вважала, що вказаним судовим рішенням не вирішено необхідних питань. Позивач у позовній заяві не вказує ні про права, що, на його думку, порушили відповідачі, ні позовних вимог, які висуває позивач до них, при цьому, відповідачами жодних прав позивача порушено не було, тому у даному позові вказані відповідачі є неналежними. Окрім того, зазначає, що позивачем подано безпідставний позов та не обрано вірний спосіб захисту своїх прав шляхом визнання незаконним рішення державного реєстратора від 04.01.2023 № 66018159 та таким, що підлягає скасуванню. Окрім того, зазначає, що оскільки боржник тривалий проміжок часу не виконував рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.06.2022 по справі № 607/29887/19, тому для примусового виконання зазначеного рішення суду 18.11.2022 видано виконавчий лист та 07.12.2022 відкрито виконавче провадження № 70480053 з примусового виконання вказаного рішення суду, де боржником є [PERSON] , а стягувачем [PERSON] 07.12.2023 державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника, та враховуючи те, що [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить частка спірної квартири, арешт в тому числі, було накладено на даний об`єкт нерухомості. Тому під час подання [PERSON] заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 53667317, в той час на спірну квартиру було накладено арешт, у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення у справі № 607/29887/19. Реєстрація права власності у період, коли на майно накладено арешт, не відповідає вимогам закону. Арешт на спірну квартиру був накладений до повного погашення боргу [PERSON] та скасований 29.09.2023. Вказує, що твердження позивача про те, що станом на день пред`явлення даного позову 26.07.2023 [PERSON] сплачено загальну суму на виконання рішення суду від 03.06.2022 в розмірі 624\~450 грн не відповідає дійсності, та спростовується відповіддю державного виконавця про те, що станом на 22.08.2023 за боржником [PERSON] у ВП № 70480053 числиться заборгованість у сумі 30\~263,02 грн сума боргу, 4\~281,29 грн заборгованість по виконавчому збору. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову. 07.11.2023 представником позивача адвокатом Сампарою Н.М. подано відповідь на відзив, у якій стверджує про безпідставність доводів представника відповідача, викладених у відзиві на позов. Зазначає, що єдиним ефективним способом відновлення та захисту прав [PERSON] є подання позовної заяви про визнання права власності. Вказує, що твердження представника відповідача про необхідність подання зустрічного позову чи апеляційної скарги у справі № 607/29887/19 не заслуговують на увагу, оскільки особа вправі самостійно обирати яким способом відновити своє порушене право: шляхом пред`явлення зустрічного позову, пред`явлення нової позовної заяви чи подання апеляційної скарги. При цьому, слід врахувати, що адвокат Сампара Н.М. вступила у справу на стадії, яка не передбачає можливості подання зустрічного позову, а суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах позовних вимог, що заявлені в суді першої інстанції. Щодо належності відповідачів по справі вказує, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є належними відповідачами по справі через невизнання права позивача, про що також свідчить невизнання ними позову. Окрім того, відповідачі досі зареєстровані у спірні квартирі та продовжують сплачувати комунальні послуги. Також в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відображається інформація про належність 1/18 частки спірної квартири [PERSON] , що вбачається з інформаційної довідки від 27.09.2023. Тому невирішеність питання про право власності позивача тягне за собою правову невизначеність. Тому визнання за позивачем права власності здатне повною мірою відновити порушене право позивача, а відповідачем зазначені єдині особи хто впливає на об`єктивну неможливість зареєструвати за собою право власності на частку квартири, компенсація за яку сплачена. Також зазначає, що станом на 03.07.2023 [PERSON] на виконання рішення суду сплачено загальну суму коштів в розмірі 624\~450 грн, що підтверджується квитанціями. Безпідставними є також аргументи представника відповідача про те, що неможливість державної реєстрації зумовлена накладеним арештом, оскільки вказане спростовується самим рішенням про відмову, в якому чітко вказана причина такої відмови, - наявність розбіжностей між інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно із заявленими правами на припинення права власності, та в якій не йдеться про накладення арештів. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 11 вересня 2023 року. Протокольною ухвалою суду від 22 листопада 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 12 грудня 2023 року. Представник позивача адвокат Сампара Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заявах по суті справи, просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Світлик О.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вважає позов безпідставним, просить відмовити в його задоволенні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явилися, не повідомивши про причини неявки, що не є перешкодою в розгляді справи в силу вимог статті 223 ЦПК України. Третя особа державний реєстратор прав на нерухоме майно Тернопільської міської ради Редьква Н.С. в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Судом встановлено наступні обставини. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.06.2022 у справі № 607/29887/19, яке набрало законної сили 12.07.2022, задоволено позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації та припинення права власності. Вирішено: Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] грошову компенсацію, вартості 5/9 частини квартири [ADDRESS] , в розмірі 605 390,00 грн. (шістсот п`ять тисяч триста дев`яносто гривень 00 копійок); Припинити право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на 5/9 частини квартири [ADDRESS] ; Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судовий збір в розмірі 6 053,90 грн (шість тисяч п`ятдесят три гривень 90 копійки). Як вбачається з копії рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Тернопільської міської ради Редьква Н.С. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 66018159 від 04 січня 2023 року, державним реєстратором прийнято рішення про відмову у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, на квартиру з реєстраційним номером 1972819561000, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за суб`єктом: [PERSON] , у зв`язку з наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (наявні розбіжності отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно із заявленими правами на припинення права власності). Встановлено, що постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пуляк Ю.І. від 07.12.2022 відкрито виконавче провадження № 70480053 на підставі виконавчого листа № 607/29887/19, виданого 18.11.2022 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] грошову компенсацію, вартості 5/9 частини квартири [ADDRESS] , в розмірі 605 390,00 грн. (шістсот п`ять тисяч триста дев`яносто гривень 00 копійок). Боржником зазначений [PERSON] , стягувачем [PERSON] (а.с. 95, 96). На виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.12.2022 у справі № 607/29887/19, в межах виконавчого провадження № 70480053, боржником [PERSON] сплачено кошти на загальну суму 624 450 грн, що підтверджується копіями квитанцій № ПН2813414 від 16.12.2022 на суму 55 000 грн; від 27.12.2022 на суму 43\~000 грн; № ПН2848472 від 14.04.2023 на суму 40\~000 грн; від 16.02.2023 на суму 52\~000 грн; № 5471-2164-3337-7584 від 05.05.2023 на суму 140 450 грн; № 3719-2182-1528-2069 від 23.05.2023 на суму 229\~000 грн; № 4204-2196-9607-1564 від 06.06.2023 на суму 20 000 грн; № 101832253 від 03.07.2023 на суму 45\~000 грн. (а.с. 21-26). З розрахунку погашення боргу від 22 серпня 2023 року, здійсненого державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ткачук М.І., та наданого представником відповідача, встановлено, що станом на 22.08.2023 за боржником [PERSON] у ВП № 70480053 числиться заборгованість у сумі 30 263,02- сума боргу, 4 281,29 грн заборгованість по виконавчому збору (а.с. 97, 98). 29.09.2023 головним державним виконавцем Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бачинською І.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 70480053 з примусового виконання виконавчого листа № 607/29887/19, виданого 18.11.2022, якою також припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 99-100). З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 348136680 від 27.09.2023, щодо [PERSON] встановлено, що в актуальній інформації про об`єкт речових прав квартиру за адресою: [ADDRESS] , станом на вказану дату наявні відомості про належність [PERSON] 1/18 частки спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2019. Суд, розглянувши справу, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Згідно з ч. 1ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 1ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з частиною першою статті 358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до частини другої статті 364\~Цивільного кодексу\~України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.06.2022 у справі № 607/29887/19 задоволено позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації та припинення права власності. Припинено право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на 5/9 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] грошову компенсацію вартості 5/9 частини спірної квартири в розмірі 605 390,00 грн. Ухвалюючи вказане рішення, суд встановив, що виділити в натурі для співвласників приміщення в квартирі [ADDRESS] , виходячи з умов їх заселення однією сім`єю, не надається за можливе, бажання позивачів одержати грошову компенсацію за належну їм частку у майні та припинити своє право власності, та наявність у відповідача можливості оплати частку позивачів у спільному майні. Згідно частини четвертої статті 82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З досліджених судом доказів вбачається, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.06.2022 у справі № 607/29887/19 в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] грошової компенсації вартості 5/9 частини спірної квартири в розмірі 605 390,00 грн. виконане, про що свідчить постанова державного виконавця від 29.09.2023 про закінчення виконавчого провадження № 70480053. При цьому, вказаною постановою також припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Згідно із абзацом третім частиною другою статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших прав на нерухоме майно. Так, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.06.2022 у справі № 607/29887/19 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації та припинення права власності набрало законної сили 12.07.2022. Разом з тим, як вбачається із рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Тернопільської міської ради Редькви Н.С. № 66018159 від 04 січня 2023 року, позивачу [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на 5/9 частки квартири за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з навними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Доводи представника відповідача про те, що станом на день пред`явлення позову до суду про визнання права власності [PERSON] не повністю сплачено грошову компенсацію за 5/9 частки квартири згідно рішення суду від 03.06.2022, якими вона обґрунтовує, в тому числі, безпідставність вимог позивача, суд відхиляє, оскільки відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності здійснюється державним реєстратором на підставі судового рішення, що набрало законної сили. Тобто, державна реєстрація здійснюється з дати набрання рішенням суду законної сили, а не з дати сплати грошової компенсації. При цьому, судом встановлено, що у справі № 607/29887/19 не вирішувалося питання про визнання за [PERSON] права власності на 5/9 частини спірної квартири, грошову компенсацію вартості якої стягнуто з нього. Разом з тим, підставою для відмови позивачу у державній реєстрації права власності слугували наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Наявність таких суперечностей вбачається, зокрема, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 348136680 від 27.09.2023 щодо [PERSON] , де наявні відомості про належність їй лише 1/18 частки спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину, та рішення суду від 03.06.2022 у справі № 607/29887/19, яким встановлено, що [PERSON] , окрім успадкованої 1/18 частки квартири, належала також 1/6 частка спірної квартири, загалом 2/9 (4/18) частки. Безпідставними є також аргументи представника відповідача про те, що неможливість державної реєстрації зумовлена накладеним арештом, оскільки вказане спростовується самим рішенням про відмову, в якому чітко вказана причина такої відмови. Також, як вірно зазначає представник позивача у відповіді на відзив, не заслуговують на увагу твердження представника відповідача, якими він обґрунтовує безпідставність позову, про те, що питання про визнання за [PERSON] права власності могло бути вирішено в межах справи № 607/29887/19, оскільки особа вправі самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права. Частинами першою, другою статті 16\~Цивільного кодексу\~України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права. Практика ВС щодо способів захисту базується на двох основних взаємопов`язаних принципах: I. спосіб захисту має бути належним та ефективним; II. має дотримуватися принцип процесуальної економії. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто\~забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Постанови ВП ВС від 22.09.2020 у справі N 910/3009/18 (п. 63),\~від 19.01.2021 у справі N 916/1415/19 (п. 6.13),\~від 16.02.2021 у справі N 910/2861/18 (п. 98). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує, що «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження». У розвиток положень цієї статті ЄСПЛ у своїх рішеннях також наголошує на необхідності оцінки ефективності обраного зацікавленою особою способу захисту. Зокрема, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. У пункті 75 рішення ЄСПЛ від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) суд зазначає, що засіб захисту, котрий вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Тобто ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Отже, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Вказана правова позиція викладена у Постанові ВС у складі КГС від 14.05.2019 у справі № 910/11511/18. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від\~25.01.2022\~у справі\~N\~143/591/20 зауважує, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту) (пункт 145 рішення ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у\~справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства»\~(заява N 22414/93) та\~пункт 75 рішення ЄСПЛ від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява N 38722/02)). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом частини першої статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписом статті 392\~ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи обставини справи, а саме припинення на підставі рішення суду права власності відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на 5/9 частки квартири та стягнення на їх користь грошової компенсації її вартості, здійсненої позивачем [PERSON] , та те, що позивач позбавлений можливості відновити своє порушене право власності на частку спірної квартири та скористатись будь-яким іншим способом захисту своїх прав, крім обраного визнання права власності, суд вважає, що такий спосіб захист прав є єдиним належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача. З цих підстав суд відхиляє доводи представника відповідача щодо неналежного способу захисту, обраного позивачем. Суд також вважає безпідставними твердження представника відповідача щодо неналежності відповідачів у справі, виходячи з наступного. Так, відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Зважаючи на те, що після ухвалення судом рішення про припинення права власності відповідачів на 5/9 частки спірної квартири та стягнення з позивача грошової компенсації за цю частку, а також повної її оплати, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні відомості про належність відповідачам частки спірної квартири, що свідчить про наявність їх власного інтересу у межах існуючих правовідносин, у суду наявні підстави вважати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належними відповідачами у даній справі. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на 5/19 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи те, що позов задоволено, відповідно до ст.141\~ЦПК України із відповідачів в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 6000 грн, а саме по 2000 грн з кожного. На підставі наведеного та

Outcome: approved