Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулось до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 4463086 від 14.07.2021 в розмірі 63738,39 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 грн. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 8000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач уклав вищенаведний договір, згідно якого отримав кошти на умовах строковості, зворотності та платності та зобов`язався повернути кредити та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" укладений договір факторингу, у відповідності до умов якого, ТОВ "Авентус Україна" передає (відступає) ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" за плату, а ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" приймає належні ТОВ "Авентус Україна" права грошової вимоги (Права Вимоги) до боржника за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ "Авентус Україна" і боржниками. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу, ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в розмірі 49364 грн з яких: 15050,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 34314,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув надані йому кредити в строки, передбачені наведеним Договором. 13.07.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник відповідача надав відзив на позов, в якому визнав позовні вимоги на суму 7043,40 грн., в іншій частині позову просив в задоволенні позову відмовити, а також стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 грн. В обгрунтування відзиву зазначив, що позивач має право на нарахування процентів за користування кредитом тільки в межах строку кредитування (30 днів), тобто з урахуванням того, що відповідач сплатила ТОВ «Авентус Україна» 4003,30 грн. та 12581,80 грн., з неї до стягнення підлягає заборгованість у розмірі 7043,40 грн. (23628,50 грн. загальна вартість кредиту - 16585,10 грн. повернутих кредитних коштів), в задоволенні іншої частини позовних вимог на загальну суму 56694,99 грн. слід відмовити. Крім того, наполягав на тому, що витрати позивача на професійну правову допомгу є неспівмірними та в їх задоволенні слід відмовити. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому наполягав на задоволенні позову та обгрунтованості позовних вимог. Також зазначив на відсутності доказів оплати витрат відповідача на професійну правову допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки у судове засідання не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступного. Судом встановлено, що 14.07.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 4463086 (далі - Кредитний договір) в електронній формі. Відповідного до п. 1 Кредитного договору, Товариство надає споживачу кредит в розмірі 15050,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Строк кредиту 30 днів. Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та затосовується в межах строку кредиту, якщо, зокрема, споживач не здійснить повне погашення кредиту в межах строку кредиту. Довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 29.06.2022 підтверджується отримання відповідачем креиту в розмірі 15050 грн. 21.06.2022 між ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" та ТОВ "Авентус Україна" укладено договір факторингу № 21-06/2022, у відповідності до умов якого, ТОВ "Авентус Україна" передає (відступає) ТОВ "ФК "Фінтраст Україна"за плату, а ТОВ "ФК "Фінтраст Україна"приймає належні ТОВ "Авентус Україна" права грошової вимоги (Права Вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ "Авентус Україна" і боржниками. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №21-06/2022 від 21.06.2022, ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" набув права грошової вимоги до відповідача в сумі в розмірі 49364 грн з яких: 15050,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 34314,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Матеріали справи свідчать про те, що Кредитний договір від 14.07.2021 укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. Навідміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Також суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, за якою «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Враховуючи викладене суд погоджується з доводами відповідача щодо необгрунтованості заборгованості за відсотками за Кредитним договором від 14.07.2021 в розмірі, який визначений в позові. Так, за умовами Кредитного договору № 4463086 від 14.07.2021 та довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 29.06.2022, Товариство надало, а відповідач отримав 14.07.2021 кредит в розмірі 15050,00 грн. на строк 30 днів, тобто до 18.08.2021. З урахуваннм того, що кредит не був погашений в межах строку кредитування, за користуванням кредитом клієнт повинен був сплатити Товариству 1,9 % (процентів) на добу. З вищезазначений умов вбачається, що відповідач повинна була сплатити ТОВ «Авентус Україна» відсотки за користування кредитом за 30 днів в розмірі 8578,50 грн. (15050х1,9/100х30). Отже, загальна сума кредиту складає: 150050 грн.+8578, 50 грн.=23628 грн. 50 коп. При цьому, суд враховує, що згідно картки обліку по Кредитному договору № 4463086 від 14.07.2021, відповідач сплатила ТОВ «Авентус Україна» 10.08.2021 - 4003,30 грн. та 23.09.2021 - 12581, 80 грн. Отже, на даний час заборованість за Кредитним договором № 4463086 від 14.07.2021 складає 23628,50 грн.-4003,30 грн.-12581,80 грн.=7043,40 грн. Вказана сума заборгованісті у розмірі 7043,40 грн. є боргом за тілом кредиту, оскільки платежі відповідача покрили заборгованість із відсотків за користування кредитними коштами. Таким чином, суд задовольняє вимоги позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборованості за основною сумою боргу в розмірі 7043,40 грн. за Кредитним договором № 4463086 від 14.07.2021. Посилання позивача на те, що незважаючи на визначений сторонами строк дії Договору 30 днів, цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цими договором, - не приймаються до уваги з огляду на таке. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У цій справі сторони погодили строк дії Договору 30 днів. А також погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Відтак, умежах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В позові ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» також просила згідно ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача виключно за період з 22.01.2022 по 19.05.2023 три відсотки річних у розмірі 1984,03 грн. та інфляційні втрати виключно з лютого 2022 по квітень 2023 включно у розмірі 12390,36 грн. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням принципу диспозитивності, суд вирішує позовні вимоги за ст. 625 ЦК України виключно за період з 22.01.2022 по 19.05.2023 щодо трьох відсотків річних та інфляційні втрати виключно з лютого 2022 по квітень 2023 включно. Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення боргу за кредитним договором, просив у тому числі, крім суми основного боргу, стягнути 3% річних на суму простроченої заборгованості та інфляційну складову боргу. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У позові позивач просив стягнути з відповідача 3 % річних за незаконне використання коштів у розмірі 1984,03 грн. за період з 22.01.2022 по 19.05.2023 та інфляційну складову боргу у розмірі 12390,36 грн. за період з лютого 2022 по квітень 2023. Враховуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд дійшов висновку, що підлягає стягненню 3 % річних за незаконне використання коштів за період з 22.01.2022 по 23.02.2022 включно та інфляційна складова боргу виключно за лютий 2022. Стягнення 3 % річних за незаконне використання коштів з 24.02.2022 по 19.05.2023 та інфляційної складової боргу з березня 2022 по квітень 2023 включно суперечить вищенаведеній нормі права, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. За змістом ст. ст. 524, 533 - 535, 625 ЦК України грошовим є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, від 24.10. 2011 року у справі № 6-38цс11, від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17.10.2011 року у справі № 6-42цс11) та нараховуються незалежно від вини боржника (постанова Верховного Суду України від 24.10.2011 року у справі № 6-38цс11). Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці, тобто мала місце дефляція. Отже, суд не погоджується з розрахунками позивача щодо 3 % річних за незаконне використання коштів та інфляційної складової боргу. Так, суд наводить власний розрахунок суми 3 % річних за незаконне використання коштів за період з 22.01.2022 по 23.02.2022 включно за наступною формулою: 7043,40 грн. боргу*3%*33 дні прострочення/365/100% = 19 грн. 10 коп. Таким чином, вимога щодо стягнення 3 % річних за незаконне використання коштів підлягає частковому задоволенню у розмірі 19,10 грн. Також суд наводить власний розрахунок суми інфляційної складової боргу за лютий 2022 за наступною формулою: 7043,40 грн. боргу* індекс інфляції 101,6/100% - 7043,40 грн боргу = 112 грн. 69 коп. Таким чином, вимога щодо стягнення інфляційної складової боргу підлягає частковому задоволенню у розмірі 112,69 грн. Враховуючи вищезазначене позовні вимоги про стягнення боргу за Кредитним договором з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у загальному розмірі 7175 грн. 19 коп. (7043,40+19.10+112,69) На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно (11,26%) задоволеним позовним вимогам, тобто у розмірі 302,22 грн. (2684*11,26/100). Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно ст.. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд зазнаає, що відсутність доказів оплати витрат за фактично надані послуги не є підставою для відмови у їх відшкодуванні, якщо такі послуги були надані. На підтвердження факту понесених судових витрат представником позивача до матеріалів справи було надано Договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07.07.2022, Ордер від 19.05.2023 серії АН № 1075167, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, звіт про надання правової допомоги з якої вбачається, що послуги адвоката визначені у розмірі 8000 грн., рахунок на оплату по замовленню 19/05 від 19.05.2023 на суму 8000 грн., платіжна інстукція № 434 від 19.05.2023 на суму 8000 грн. Отже, наявними доказами підтверджений факт надання послуг на правничу допомогу на суму 8000 грн. та їх оплата позивачем. Суд зазначає, що доводи представника відповідача щодо неспівмірності наданих адвокатських послуг зі складністю справи, є необрунтованими та відхиляються судом. Зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (11,26%), що складає 900,80 грн. (8000*11,26/100) Відповідачем також було заявлено у відзиві вимогу про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження факту понесених судових витрат відповідачем до матеріалів справи було надано: ордер серії ВІ № 1150254 від 08.08.2023, договір про надання професійної правничої допомоги від 25.07.2023, додаток № 1 до договору від 25.07.2023, в якому визначена сума гонорару в розмірі 6500 грн., платіжна інструкція від 02.08.2023 на суму 6500 грн., Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 26.06.2018, акт виконаних робіт від 08.08.2023, в якому зазначено вартість наданих послуг на загальну суму 6500 грн. Отже, наявними доказами підтверджений факт надання послуг на правничу допомогу на суму 6500 грн. та їх оплата відповідачем. Суд зазначає, що доводи представника відповідача, які викладені у відзиві на позов, суд прийняв до уваги на 98,16 % (7043,40*100/7175,19), оскільки представник відповідача наполягав на задоволенні позову на суму 7043,40 грн., натомість суд дішов висновку про задоволення позовних вимог в загальному розмірі 7175 грн. 19 коп. Зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що з позивача підлягає стягненню на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6380 грн. 40 коп. (6500*98,16/100). Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи вищенаведену ч.10 ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача остаточно підлягають до стягнення судові витрати у розмірі 5177,38 грн. (6380,40-900,80-302,22).

Outcome: partial