Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

У вересні 2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив заборонити Державній прикордонній службі України в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, а також її структурному підрозділу - Військовій частині [NUMBER] використовувати зображення [PERSON] на рекламному банері та в цілому, стягнути з Державої прикордонної служби України в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача завдану йому моральну шкоду, в розмірі 50000,00 грн. Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач проходив службу за контрактом в лавах Державної прикордонної служби України з 01 серпня 2012 року по 31 липня 2018 року. Приблизно у вересні 2019 року позивач дізнався, що його фотозображення незаконно, без його згоди використовується Державною прикордонною службою України, зокрема її структурними підрозділами - Військовою частиною [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] шляхом його розміщення на великому банері рекламного плакату на території відповідної військової частини та на відео на офіційному каналі електронного сервісу зберігання відео « [INFO] » Державної прикордонної служби України. Позивач зазначає, що він не надавав згоди на використання свого зображення на даному фотознімку, цей фотознімок ще є обробленим і не відповідає дійсності. На знімку він зображений на фоні м. Києва, а саме Дзвіниці Софійського собору на Софійській площі. Таке зображення подій не відповідає дійсності, адже він жодного разу не стояв в строю на Софіївській площі. Позивач припускає (але не може стверджувати напевно), що зображення саме його і інших військових на фото було зроблено ще у 2011 - 2012 роках в м. Харкові під час заходів з підготовки до ЄВРО-2012. На думку позивача Державною прикордонною службою України, зокрема її структурними підрозділами - Військовою частиною [NUMBER] незаконно, без його відповідної згоди використовується зображення [PERSON] на рекламному банері, що порушує його права про персональні дані. Вказаними діями позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає: у приниженні честі, гідності та ділової репутації; у зневірі до органів державної влади; перепонах займатися іншими видами діяльності та почати нове життя після звільнення з лав Державної прикордонної служби України; у порушенні цивільних прав (особистого немайнового права фізичної особи на зображення, право особи на таємницю зовнішнього вигляду; право особи знати про джерела збирання, місцезнаходження своїх персональних даних, мету їх обробки, місцезнаходження або місце проживання (перебування) володільця чи розпорядника персональних даних або дати відповідне доручення щодо отримання цієї інформації уповноваженим ним особам, крім випадків, встановлених законом) право особи на захист своїх персональних даних від незаконної обробки тощо. У позивача часто проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість, а тому внаслідок цього страждає не лише позивач, але і близькі та знайомі йому люди. Моральну шкоду оцінює в 50000,00 грн. Вказане стало підставою для звернення до суду. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020, року у задоволення позову [PERSON] відмовлено. Постановою Верховного Суду від 17.03.2021 р. рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року скасовано,передано справу № 761/37933/19 на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді Осаулова А.А. від 01.04.2021 р. прийнято до провадження цивільну справи за позовом [PERSON] до Військової частини [NUMBER] , Державної прикордонної служби України в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, про заборону використання власного зображення і відшкодування моральної шкоди, призначено підготовче судове засідання по цивільній справі. Протокольною ухвалою суду від 07.06.2021 р. залучено до участі у справі військову частину [NUMBER] в якості співвідповідача. Ухвалою суду від 31.01.2022 р. призначено у цивільній справі №761/37933/19 судово-портретну експертизу, а провадження у справі зупинено. Ухвалою судді від 31.10.2023 р. відновлено провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 29.11.2023 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У відзиві на позов представник відповідача 3 заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що Державна прикордонна служба не є юридичною особою. Зазначає, що зображення висвітлене на банері, який розміщений на території військової частини [NUMBER] , як зазначає і сам позивач: «є продуктом фотошопу, фотомонтажу (тобто оброблене програмою, що поєднала 2 різні зображення (зображення працівників Державної прикордонної служби України та Дзвіниці Софійського собору на Софійській площі)), що є очевидним навіть для пересічного спостерігача», тобто зображення не є оригіналом, а вміщує в себе декілька зображень на яких відображений, однострій військовослужбовців яких неможливо однозначно ідентифікувати з особою позивача. Фотоматеріали, що розміщуються на банері були зроблені публічно під час участі військовослужбовців як посадових осіб у відкритих публічних урочистих заходах, в яких вони приймали участь в службовий час (тобто під час виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави) і не висували жодних заперечень щодо фотографування та/або використання зображення у подальшому. Банерні конструкції розміщені на території військової частини [NUMBER] , не носять рекламного та комерційного характеру, а спрямовані на патріотичне виховання особового складу загону та висвітлення діяльності Держприкордонслужби та є продуктом фотошопу (фотомонтажу). Фотознімок, який було використано для зображення на банері, є обробленим його накладено на зображення пам`ятника Богданові Хмельницькому та святині Дзвіниці Софійського собору, з патріотичним написом СЛУЖИТИ ЗАХИЩАТИ ДОПОМАГАТИ. Особи які на фотознімку чітко усвідомлювали, що їх будуть фотографувати під час урочистих заходів в яких вони приймали участь. Жодних негативних наслідків та втручання в приватне життя для осіб які зображені на банері не відбулися. Крім цього, звертає увагу, що на зображенні банеру відображено військовослужбовців у військовій парадній формі, тобто дані стосовно виконання повноважень особами, яка займають посади, пов`язані зі здійсненням функцій держави, а тому зображення не є персональними даними або конфіденційною інформацією. Позивачем не надано доказів про наявність моральної шкоди, приниження честі і гідності, ділової репутації, психологічних страждань, фізичних та душевних страждань. Позивачем в позовній заяві не вказано жодного факту про порушення його прав та завдання моральної шкоди саме Адміністрацією Державної прикордонної служби України. У відзиві на позов представник відповідача 2 заперечує щодо його задоволення, зазначає, що банерні конструкції зі згаданим у позові зображенням були розміщені на території військової частини [NUMBER] , не носили рекламного та комерційного характеру, а були спрямовані на патріотичне виховання особового складу загону та висвітлення діяльності Держприкордонслужби та є продуктом фотошопу (фотомонтажу). Звертає увагу, що за посиланням - [INFO] міститься інформація: «це відео недоступне», а на теперішній час банер, на якому розміщено фотознімок, не використовуються. Також вважає, що спірне зображення не є персональними даними або конфіденційною інформацією. Банер, який був розміщений на території військової частини, яка припинила свою діяльність, не являється публічним показом, не стосується особистого життя військовослужбовців, не носить рекламного або комерційного характеру та був розміщений з метою спрямованою на національно-патріотичне виховання молоді з огляду на потребу підготовки потенційних кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом до прикордонного загону. На підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру позивачем не додано до позовної заяви жодного доказу, а також позивач не зазначає, з чого він виходив при визначенні розміру моральної шкоди. В судове засідання позивач не з`явився, від представника надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі. Представники відповідачів заперечили щодо задоволення позову. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). Суд, вислухавши пояснення присутніх учасників, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] проходив службу за контрактом в лавах Державної прикордонної служби України з 01 серпня 2012 року по 31 липня 2018 року, що підтверджується відповідним контрактом ( а.с. 10-11 т. 1 ). Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги в частині заборони використовувати своє, [PERSON] , зображення на рекламному банері, розташованому на території військової частини [NUMBER] та в цілому, позивач зазначає, що на банері серед інших військовослужбовців міститься його особисте зображення. Як зазначено безпосередньо в позовній заяві, позивач припускає ( але не може стверджувати напевно ), що зображення саме його і інших військових на фото було зроблено ще у 2011-2012 роках в м. Харкові під час заходів з підготовки до ЄВРО-2012. Відповідно до частин першої та другої статті 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Витрати, пов`язані з демонтажем виставки чи запису, відшкодовуються цією фізичною особою. Відповідно до частин першої, третьої статті 308 ЦК України фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених частиною четвертою статті 303 цього Кодексу. Фотографія може бути розповсюджена без дозволу фізичної особи, яка зображена на ній, якщо це викликано необхідністю захисту її інтересів або інтересів інших осіб. Тлумачення статті 308 ЦК України дає підстави стверджувати, що, за загальним правилом, фотографія, на якій зображено фізичну особу, може бути публічно показана, відтворена, розповсюджена тільки за згодою фізичної особи. Винятком є випадки, за яких фізична особа позувала авторові за плату, або ж це викликано необхідністю захисту інтересів зображеної фізичної особи або інтересів інших осіб. Втім в останньому випадку потрібно враховувати, що використання будь-якої інформації, що посягає на приватність особи, має бути виправдана переважаючим публічним інтересом. Для уникнення неправомірного втручання у приватне життя особи потрібно утриматися від публікації відверто особистих фотографій, якщо тільки це безпосередньо не стосується питання публічного інтересу. Законодавство не визначає, як має бути оформлена згода фізичної особи на використання фотографії з її зображенням. Тобто, надаючи оцінку існуванню відповідної згоди, потрібно враховувати, що згода може бути надана у письмовому вигляді, усно, а також у формі мовчазної згоди. Мовчазна згода може проявлятися в тому, що особа знала й бачила, що її знімають на фото чи відеокамеру, але не висловила своїх заперечень щодо проведення зйомок, а також у випадку самостійного розміщення фото чи відеозображення для необмеженого кола користувачів і без зазначення про існування авторських чи суміжних прав на них. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 19 липня 2023 року у справі № 214/11028/21. Під час розгляду справи, винятків, перелічених у статті 308 ЦК України, що могло б слугувати підставою для розповсюдження фото/відео без дозволу фізичної особи, не встановлено. ЄСПЛ у рішенні від 07 лютого 2012 року у справі «Von Hannover v. Germany», заяви № 40660/08, 60641/08, зазначив, що зображення особи є одним із головних атрибутів її особистості, оскільки воно розкриває унікальні характеристики особи і відрізняє особу з-поміж інших. Право на захист свого зображення є одним із головних складових особистого розвитку, яке передбачає, передусім, право особи контролювати використання цього зображення, зокрема і не дозволяти його опублікувати. При встановленні балансу між захистом приватного життя та свободою вираження поглядів ЄСПЛ наголошує на необхідності враховувати, по-перше, внесок, зроблений фотографією або статтею до обговорення, що має загальний інтерес. Визначення того, що є предметом загального інтересу, залежатиме від обставин справи. Зокрема Суд визнавав існування такого інтересу не лише в публікаціях стосовно політичних питань чи злочинності, але також коли воно стосувалося спорту або відомих митців. Проте, чутки про подружні проблеми президента республіки або фінансові труднощі відомого співака не були визнані предметом загального інтересу. По-друге, наскільки широко відомою є відповідна особа і яка тема повідомлення. Роль або посада відповідної особи і характер діяльності, яка є темою повідомлення і/або фотографії, є іншим важливим критерієм, пов`язаним із попереднім. У зв`язку з цим потрібно розрізняти приватних осіб і осіб, котрі діють в публічному контексті, як політичні або публічні постаті. Отже, у той час як невідома громадськості приватна особа може вимагати особливого захисту свого приватного життя, це не стосується публічних осіб. Існує фундаментальна відмінність між повідомленням фактів, здатних зробити внесок в обговорення у демократичному суспільстві і пов`язаних, наприклад, з політиками, які здійснюють свої офіційні повноваження, і повідомленням подробиць із приватного життя особи, котра не має таких повноважень. По-третє, попередня поведінка відповідної особи. Поведінка відповідної особи до оприлюдненням повідомлення або те, що фотографія і пов`язана з нею інформація вже з`являлися у попередній публікації, також є фактором, який потрібно брати до уваги. Проте, сам факт попереднього співробітництва з пресою не може бути аргументом для позбавлення відповідної сторони усього захисту від оприлюднення спірної фотографії. По-четверте, зміст, форма і наслідки публікації. Спосіб, у який фотографія або звіт оприлюднені, і спосіб, у який відповідна особа зображена на фотографії або у звіті, також може бути фактором, який потрібно брати до уваги. Обсяг, у якому було поширено звіт і фотографію, також може бути важливим фактором, залежно від того, чи є газета загальнонаціональною або місцевою, і має велику чи обмежену передплату. По-п`яте, обставини, за яких було зроблено фотографії. Тобто, чи сфотографована особа дала свою згоду на фотографування і на оприлюднення фотографій, або ж це було зроблено без повідомлення її, чи обманом, чи іншими незаконними засобами. Також потрібно звернути увагу на характер і серйозність втручання і на наслідки для відповідної особи оприлюднення фотографії. Для приватної особи, невідомої для громадськості, оприлюднення фотографії може становити більше втручання, ніж друкована стаття. Як вбачається з матеріалів справи (у відзивах на позов) та підтверджено в судовому засіданні, відповідачі заперечували факт того, що позивач [PERSON] є особою, яка зображена на банері, що розташований на території військової частини [NUMBER] . Оскільки фотозображення могло бути зроблено зі слів позивача ще у 2011 - 2012 роках в м. Харкові під час заходів з підготовки до ЄВРО-2012, тобто з моменту його виготовлено пройшло більше десяти років, виник обґрунтований сумнів в тому, що саме [PERSON] був зображений на фотографії рекламного банеру та диску з відео розміщеного на каналі [INFO]». Єдиним належним способом доказування обставин того, що на банері є зображення саме позивача, є спеціальні знання в галузі портретної експертизи. Для підтвердження чи спростування зображення на банері позивача за клопотанням позивача ухвалою суду від 31.01.2022 р. було призначено судово-портретну експертизу, на вирішення експертів поставлено наступні питання :чи зображена на даному фотознімку перший зліва (рекламному банері) (том №1 а.с.17-фото банера, а.с.18 - на диску) особа [PERSON] , фотокартки якого надано на як зразки (т.1 а.с.72) ? Одна чи різні особи зображені на даних фотознімках ? Згідно висновку експерта №34309 від 12.10.2023 р. встановити, чи зображена на фотознімку рекламного банеру, що міститься у файлі «Фото білборд» на лазерному диску та на фотознімку рекламного банеру, підпитому в матеріали справи (том №1 а.с.17) особа [PERSON] , (перший зліва), а також встановити одна чи різні особи зображені на вказаних фотознімках, не надається можливим. Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на поставлені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи (постанова Верховного Суду від 10.05.2018 р. у справі №387/266/17). Підстав для неврахування висновку експерта суд не вбачає. Варто зазначити, що клопотань про призначення додаткової або повторної експертизи не заявлялось стороною позивача, також сторони не звертались до суду з заявою про виклик експерта для надання пояснень (відповідно до ст.ст. 102 ч. 5, 113 ЦПК України). Позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19). Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19. З огляду на викладене, оскільки неможливо встановити, що саме [PERSON] був зображений на банері, а позивач належними та допустимим доказами вказані обставини не довів,відсутні підстави вважати про порушення прав позивача, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Крім цього, судом враховано, що позивач просив заборонити Державній прикордонній службі України в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, а також її структурному підрозділу - Військовій частині [NUMBER] використовувати зображення [PERSON] на рекламному банері та в цілому, а на теперішній спірний банер на території військової частини не відсутній (демонтований), що підтверджено відповідними фотознімками, які надані разом з відзивом на позов відповідачем 2. Щодо вимог про стягнення з відповідача 3 моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (постанова Верховного Суду від 21.04.2021 р. у справі № 308/3695/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20) З огляду на вищевикладене, закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи, а права позивача, як було встановлено судом порушено не було. Крім цього, позивачем не доведено належними доказами протиправність діянь саме відповідача 3, наявність причинного зв`язку між шкодою і діями відповідача 3, не надано суду належних доказів того, що саме внаслідок дій відповідача 3 позивачу було заподіяну моральну шкоду, яку він оцінив в 50000,00 грн, що унеможливлює задоволення позову у цій частині. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на те, що права позивача не порушені, підстави для задоволення позовних вимог про заборону використання власного зображення і відшкодування моральної шкоди, відсутні.

Outcome: dismissed