Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

29.09.23 ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідачка) про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що Позивач на підставі договору про відступлення права вимоги від 17.06.2021, укладеним з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ», набув право вимоги на суму 15515.21 грн. до Відповідачки за кредитним договором №210201-33721-3 від 01.02.2021, укладеним Відповідачкою з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ». Після відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором Позивачем було здійснене подальше нарахування платежів на умовах вищевказаного кредитного договору, внаслідок чого заборгованість Відповідачки перед Позивачем станом на 26.09.2023 становить 22418.16 грн. і складається з: 3867.20 грн. - заборгованості за кредитом; 2308.72 грн. - заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 1.99% за кожен день користування кредитом за період з 01.02.2021 по 04.02.2021 (включно) та 16242.24 грн. - заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.3.3 кредитного договору за ставкою 3.5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 10.04.2021 по 07.08.2021 (включно) відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, які Позивач разом з судовими витратами у виді судового збору в сумі 2684.00 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 9000.00 грн. просить стягнути з Відповідачки. Згідно з ухвалою суду від 03.10.2023 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін 07.11.2023. 07.11.2023 розгляд справи був відкладений до 05.12.2023 у зв`язку з ненадходженням витребуваних судом доказів. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник Позивача надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник Відповідачки також надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі Відповідачки, у якій зазначив, що позов не визнає, оскільки сума вимоги по відношенню до отриманої суми є явно несправедливою. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Позивач є юридичною особою, видом діяльності якої є 64.99 Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н.в.і.у. (а.с.26, 27, 28-34). Судом встановлено, що 01.02.2021, на підставі Договору №210201-33721-3 Позивачка отримала від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» кредит у розмірі 4000.00 грн. на строк 30 днів шляхом переказу на платіжну картку емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1.99% від суми кредиту за кожен день користування та 3.5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту (а.с.10-11, 12-13, 15, 16, 17, 18-25). На підтвердження укладення договору №210201-33721-3 від 01.02.2021 Позивачем відображено послідовність його укладення, з якої вбачається, що 01.02.2021 о 15:50 год. Відповідачкою здійснено авторизацію в особистому кабінеті на сайті Позивача https://monetka.com.ua, https://monetka.com.ua, внесено особисті дані, обрано суму кредиту - 4000.00 грн. та строк кредиту - 30 днів. Відповідачка ознайомилася з умовами кредитного договору та правилами кредитування, після чого на вказаний нею номер телефону [NUMBER] був надісланий одноразовий ідентифікатор. 01.02.2021 о 16:19 год. договір був підтверджений і на платіжну картку № [NUMBER] АТ КБ «Приватбанк» були перераховані кредитні кошти в сумі 4000.00 грн. (а.с.10, 11, 15, 16, 17). Уклавши вказаний даний договір на умовах, викладених у ньому, Відповідачка тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. 17.06.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та Позивачем був укладений Договір про відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3, за яким право грошової вимоги за кредитними договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, зазначених в Акті прийому-передачі прав та додаткових договорах, було відступлено Позивачу. Зокрема, відповідно до витягу з Акту приймання-передачі прав №1 від 17.06.2021 до Договору відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021, Позивач набув права грошової вимоги до Відповідачки на суму 15515.21 грн., яка складає: 3867.20 (три тисячі вісімсот шістдесят сім) грн. 20 коп. - заборгованості за кредитом, 11648 (одинадцять тисяч шістсот сорок вісім) грн. 01 коп. - заборгованості за нарахованими процентами (а.с.35-37, 38, 39, 40). Згідно з розрахунком, наданим Позивачем, розмір загальної заборгованості [PERSON] станом на 26.09.2023 становить 22418.16 грн., яка складається із 3867 (три тисячі вісімсот шістдесят сім) грн. 20 коп. простроченої заборгованості за сумою кредиту, 2308 (дві тисячі триста вісім) грн. 72 коп. простроченої заборгованості по несплаченим процентам, 16242 (шістнадцять тисяч двісті сорок дві) грн. 24 коп. заборгованості по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами, згідно п.3.3 Договору (а.с.14). Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з положеннями ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» перебувають в загальному доступі на сайті https://monetka.com.ua та https://monetka.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. У силу статей 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до положень ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ч.1 ст.514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Наданий Позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором Відповідачкою не спростований, однак її Представник вважає суму вимоги несправедливою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 (провадження №12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Як вбачається з абзацу 2 пункту 3.3 договору №210201-33721-3 від 01.02.2021, сторони домовились, що процентна ставка, визначена в цьому пункті Договору, нараховується відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України (а.с.12 зворотна сторона). З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимога Позивача про стягнення з Відповідачки процентів за кредитом, нарахованих унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування, є обґрунтованою. Разом з тим, у пункті 8.38 Постанови від 18.03.2020 №902/417/18 Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок про те, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. У даному випадку суд вважає, що встановлений у п.3.3 договору №210201-33721-3 від 01.02.2021 розмір процентів (1277,50%), що нараховані згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, а тому приходить до висновку про можливість зменшення суми заборгованості за процентами, яка майже в чотири рази перевищує суму заборгованості за кредитом, з 16242.24 грн. до суми заборгованості за кредитом - 3867.20 грн. Враховуючи, вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з Відповідачки на користь Позивача заборгованості на загальну суму 10043.12 грн., яка включає 3867.20 грн. заборгованості за кредитом; 2308.72 грн. - заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 1.99% за кожен день користування кредитом за період з 01.02.2021 по 04.02.2021 (включно) та 3867.20 грн. - заборгованості за нарахованими процентами відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову з Відповідачки на користь Позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 1202.40 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 4032.00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial