Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Чумак І.М. звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що 15.06.2017 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований [PERSON] стану за номером № [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю. Спільне життя у подружжя не склалося на ґрунті непорозуміння, разом не мешкають. Позивач переконана, що подальше перебування у шлюбі та збереження сім`ї неможливе, сім`я фактично розпалася, що стало підставою для звернення до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15.11.2023 року було відкрито провадження та призначено дану справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від сторін не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Сторони про розгляд справи повідомлені належним чином. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він зазначає, що згоден на розірвання шлюбу з [PERSON] та не має спору щодо місця проживання їх дитини. Вказана заява надійшла до суду з перекладом з англійської мови на українську мову, яка засвідчена нотаріусом. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про прийняття заяви відповідача про визнання ним позовних вимог. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи, докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони з 15.06.2017 перебувають у шлюбі, який був зареєстрований Тбіліською Службою Цивільного стану Агентства розвитку державних сервісів, про що зроблено актовий запис №01173003536 від 15.06.2017 року. Це підтверджується свідоцтвом про шлюб, копію якого із засвідченим перекладом долучено до матеріалів справи. (а.с.16,19). Від вказаного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження із засвідченим перекладом. (а.с.11,12) Зі змісту позову вбачається, що позивач наполягає на розірвані шлюбу, оскільки не бачить можливості примирення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право». Правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право». Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Згідно зі ст.\~58\~Закону України\~«Про міжнародне\~право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу\~України щодо підстав недійсності шлюбу. Відповідно до ст.\~63\~Закону України\~«Про міжнародне\~право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків. Згідно ст.\~13\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до статті 13 договору між Україною та Республікою Грузія про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, ратифіковану Україною Законом №\~451/95-ВР\~від 22.11.1995 (далі Договір про правову допомогу), документи, що були складені або засвідчені відповідною установою однієї з Договірних Сторін, скріплені печаткою та засвідчені підписом компетентної особи, мають силу документа на території другої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій та перекладів, що засвідчені відповідним органом. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін визнаються дійсними, вважаються такими й на території другої Договірної Сторони. Таким чином, суд визнає Свідоцтво про шлюб за актовим записом №01173003536 від 15.06.2017 року, виданим 15.06.2017 року Тбіліською Службою Цивільного стану Агентства розвитку державних сервісів, документом, яким підтверджено укладення шлюбу між сторонами у справі. Згідно із вимогами ч.1 ст.21 зазначеного Договору про правову допомогу, якщо даний Договір не встановлює іншого, суди кожної з Договірних Сторін компетентні розглядати цивільні справи, якщо відповідач має на її території місце проживання. Останнє відоме місце проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1,2 статті 25 Договору про правову допомогу, у справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство та компетентні установи Договірної Сторони, громадянами якої подружжя було на момент подання заяви. Якщо подружжя має місце проживання на території другої Договірної Сторони, компетентні також установи цієї Договірної Сторони. Якщо на момент подання заяви про розірвання шлюбу один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - другої Договірної Сторони, і один з них проживає на території однієї, а другий - на території другої Договірної Сторони, тоді компетентні установи обох Договірних Сторін. При цьому вони застосовують законодавство своєї держави. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з положень ст.\~24\~Сімейного кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст.55 Сімейного кодексу України). Згідно положень ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Суд вважає\~за необхідне\~також роз`яснити\~сторонам,\~що згідно\~з абз.2\~ч.\~3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат,

Outcome: approved