Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

07.06.2021 позивач звернувся до суду із позовом у якому, з рахуванням заяви від 03.10.2023, просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] на майно за адресою: [ADDRESS] , яке складається із п`яти будівель: одно-квартирного будинку; чотирьох-квартирного будинку; трьох-квартирного будинку під залізом; чотирьох-квартирного будинку із цокольним поверхом та підвалом, на земельній ділянці розташований каретний двір, конюшня-вбиральня, сараї, а також на земельну ділянку розміром 3\~371 кв.м., необхідних для обслуговування будівлі та споруди. Ухвалою суду від 23.06.2021 відкрито позовне провадження. Ухвалю суду віл 16.02.2022 справу прийнято до розгляду головуючи суддею Цитульським В.І. Ухвалою суду від 08.11.2023 закрито підготовче провадження у справі. Узагальнені доводи учасників справи. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору дарування від 25.04.1941, посвідченого нотаріусом Дніпропетровської державної нотаріальної контори Єльсіною В.М., [PERSON] набула право власності на майно, описане у прохальній частині позову. Остання склала заповіт в користь позивача. Після смерті [PERSON] ( [INFO] ) вказане майно набув позивач. У 2015 та 2017 роках позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину з підстав відсутності оригіналу правстановлючого документу та реєстрацією права власності на спадкове майно за іншими особами. В 2020 та 2021 роках відповідач вчиняв спроби знищити фундаменти та підвальні приміщення. Інших заяв по суті справи учасники не подавали. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги позову, навели доводи, аналогічні фабулі позову. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, вказала, що позивачем не доведено факту існування на даний час тих будівель, які вказані у договорі дарування 1941 року. Також заявила про пропуск позивачем строку позовної давності. Представник позивача просив поновити строк позовної давності, оскільки про порушене право позивач дізнався в межах даної справи з наданих БТІ документів. Обставини, встановлені судом. Позивачем надано копію договору дарування, посвідченого нотаріусом Красногвардійського нотстолу державної нотаріальної контори 25.04.1941 за яким, [PERSON] відчужила в користь [PERSON] майно за адресою: [ADDRESS] , яке складається із п`яти будівель: одно-квартирного будинку; чотирьох-квартирного будинку; трьох-квартирного будинку під залізом; чотирьох-квартирного будинку із цокольним поверхом та підвалом, на земельній ділянці розташований каретний двір, конюшня-вбиральня, сараї, а також на земельну ділянку розміром 3\~371 кв.м., необхідних для обслуговування будівлі та споруди. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] . Згідно складеного [PERSON] заповіту, остання заповіла усе своє майно в користь [PERSON] . Згідно свідоцтва про зміну імені 27.07.2017 позивачем змінено прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Позивач покликається на генеральний план за вказаною адресою від 1961 року у якому відображено будинки під літерами: А-1, Б-1, В-1 та Г-2, також вказано про часткове знаходження на земельній ділянці фабрики. В судовому засіданні позивач вказав, що претендує на вказані будинки та будівлю фабрики. Згідно відповіді БТІ та наданих матеріалів інвентаризаційної справи №6076 вбачається, що станом на 31.12.2012 за адресою: [ADDRESS] наявні багатоквартирні будинки під літерами А-1 та Г-2, які за балансовою належністю зареєстровані за місцевою радою у 1990 році. Право власності на квартири у цих будинках зареєстровано за фізичними особами. Згідно даних першої технічної інвентаризації 1949 року вбачається наявність чотирьох будинків: А-1 п`яти-квартирний; Б-1 двох-квартирний; В-1 трьох-квартирний; Г-2 п`яти-квартирний. Окрім того позивачем долучено копії будівельних паспортів на ім`я [PERSON] на будинки В-1 та Б-1 та у яких вказано, що такі будинки є розвалені. Також оглянуто інвентаризаційну справу №12942 на нежитлові будівлі та споруди, згідно якої право власності на них набуто [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 05.02.2002. Згідно даних першої технічної інвентаризації 1971 року вбачається наявність будівель: А-2к, Б, В, Д, Г, Е та И. Матеріалів технічної інвентаризації станом на 25.04.1941 не встановлено. Із спадкової справи після [PERSON] вбачається, що вона заведена 11.05.2001 за заявою [PERSON] . Останньому було видано свідоцтво про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на жило від 23.11.1996. Позивач також звертався до нотаріуса 11.12.2015 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину щодо житлового будинку із відповідними господарськими будівлями та спорудами за вказаною вище адресою. Постановою від 11.12.2015 у видачі свідоцтва позивачу відмовлено з підстав відсутності у КП «ДМБТІ» відомостей про реєстрацію прав на майно за спадкодавцем. Із заявою про видачу свідоцтва про паво на спадщину позивач звертався до нотаріуса також 02.10.2020. За подання позову [PERSON] сплатив 5\~572 грн. судового збору. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. У відповідності\~до приписів\~статей 12,\~81\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У п. 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц вказано: «Питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалось і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18). Зокрема, в пункті 39 зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; в пункті 89 зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. З огляду на усталену практику Великої Палати Верховного Суду, з метою більш чіткого і ясного викладення своєї правової позиції Велика Палата Верховного Суду вважає доцільним частково відступити від зазначених висновків шляхом такого уточнення: визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння». Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Викладений висновок сформований у пунктах 40, 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц та інших рішеннях касаційного суду. За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим (відповідний висновок існує давно та є однозначним, останній раз наведений в постанові ВС від 18.10.2023 у справі №490/5763/19). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18. Висновки суду. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Також на позивачу лежить обов`язок доведення заявлених позовних вимог. Позивач просить визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке перелічено у договорі дарування від 25.04.1941. Разом із тим позивачем не доведено індивідуальних характеристик об`єктів нерухомості, які належали спадкодавцю - [PERSON] та факт існування вказаних об`єктів на даний час. Зокрема, в матеріалах інвентаризаційної справи відсутня інформація про інвентаризацію станом на 25.04.1941, а матеріали перших інвентаризацій не співпадають із об`єктами нерухомості, вказаними у договорі від 25.04.1941. При цьому на даний час існує лише два багатоквартирних будинки, право власності на квартири у яких належить фізичним особам, до яких віндикаційного позову не заявлено. Два інші житлові будинки є зруйновані, що не заперечується позивачем. Інвентаризаційні справи не містять інформації про існування каретного двору, конюшні-вбиральні та сараїв. За вказаних обставин можна ствердити, що позивач не обрав належного способу захисту, не залучив належних відповідачів та не довів заявлених вимог. Викладене не дозволяє задовільнити позов. Заява відповідача про застосування строку позовної давності до уваги не приймається Так позивач знав про порушення його прав на майно ще у 2002 році коли успадкував право власності лише на одну квартиру будинку [ADDRESS] . Також у 2015 році нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право власності на інше майно. Проте, враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову у зв`язку із його необґрунтованістю, неможливо відмовити в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню. Інших судових витрат до стягнення на заявлено. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed