Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить 1/6 частина квартири [ADDRESS] . Після смерті дідуся [PERSON] - [PERSON] , останній заповів майно на користь [PERSON] . Даний заповіт на теперішній час оскаржується в Приморському районному суді м. Одеси справа № 522/17086/20, однак [PERSON] повністю захопив квартиру [ADDRESS] без надання можливості позивачу користуватися належною їй частиною. За таких обставин [PERSON] вимушена була звернутись до Приморського районного суду м. Одеси для поновлення її порушених прав. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 січня 2023 року провадження по цивільній справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 16 лютого 2023 року. У зв`язку з відсутністю електроенергії 16 лютого 2023 року у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси, розгляд справи відкладено на 30 березня 2023 року. У судове засідання 30 березня 2023 року з`явилися позивач та представник позивача. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 12 червня 2023 року. У судове засідання 12 червня 2023 року з`явилися позивач та представник позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладено на 26 липня 2023 року задля належного повідомленні про дату судового засідання [PERSON] . У судове засідання 26 липня 2023 року з`явилися позивач, представник позивача та відповідач. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував. Відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи задля укладення договору з представником. Розгляд справи відкладено на 05 жовтня 2023 року. У судове засідання 05 жовтня 2023 року з`явилися позивач, представник позивача та відповідач. Сторони надали пояснення по справі. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував. Розгляд справи відкладено на 30 жовтня 2023 року. У судове засідання 30 жовтня 2023 року з`явилися позивач, представник позивача та відповідач. Сторони надали додаткові пояснення по справі. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував. Розгляд справи відкладено на 23 листопада 2023 року. У судове засідання 23 листопада 2023 року з`явилися позивач, представник позивача та відповідач. Сторони надали додаткові пояснення по справі. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував. Розгляд справи відкладено на 12 грудня 2023 року. У судове засідання 12 грудня 2023 року з`явилися позивач, представник позивача та відповідач. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Окрім того, просили закрити провадження у частині вимог про виселення відповідача з житлового приміщення. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 27 липня 1993 року [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Право спільної сумісної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] підтверджується зокрема витягом № 335473306 наявним в матеріалах справи. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 22 січня 2004 року. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] видане 20 листопада 2005 року. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Довідкою про смерть № 1975. [INFO] помер [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25 квітня 2020 року виданий Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Відповідно до заповіту складеного 30 грудня 2019 року [PERSON] заповів належне йому майно [PERSON] . На підставі заяви від 19 травня 2020 року зареєстрованої у книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 471 [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до листа Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса ПМУ МЮ (м. Одеса) № 3227с/02-14 [PERSON] належить право на успадкування за заповітом 18/36 частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до листа Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса ПМУ МЮ (м. Одеса) № 2847с/02-14 [PERSON] та [PERSON] належить право на спадкування 18/36 квартири [ADDRESS] по 9/36 частки кожному. 07 травня 2020 року [PERSON] звернулась до Приморського ВП ГУНП України в Одеській області задля усунення перешкод у користуванні належною їй власністю зі сторони [PERSON] , однак працівниками поліції повідомлено позивача про можливість звернення нею до суду, задля вирішення наявного між сторонами спору. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що право власності [PERSON] на 9/36 квартири [ADDRESS] підтверджено наданими до суду доказами, як і наявність перешкод зі сторони [PERSON] . Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2022 року по справі № 334/815/21 зазначив: «При цьому, Верховний Суд звертає увагу на те, що саме по собі звернення позивача до суду з відповідним позовом про усунення перешкод у користуванні власністю й заперечення відповідачів щодо його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод.» За таких обставин, суд дійшов до переконання, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини, викладені ним у позовній заяві, наявність порушеного права позивача є очевидним, а отже підлягає захисту судом у спосіб, що визначений законодавцем. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Outcome: approved