Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

До Миронівського районного суду з вищевказаною заявою звернулася позивач [PERSON] та просила суд: встановити факт, що заявник [PERSON] , народження [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , проживала за адресою: [ADDRESS] , у період часу із 01 вересня 1988 року по 03 березня 1990 року. Свою вимогу обґрунтовувала тим, що маючи намір отримати пенсію за віком згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( далі - Закон № 796 ), 09 серпня 2023 року вона звернулась із відповідною заявою до Головного управління пенсійного фонду України у Київській області. Рішенням від 16 серпня 2023 року за № 104550006437 Головного управління пенсійного фонду України у Київській області їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком. Підставою відмови була та обставина, що однією із обов`язкових умов для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону № 796 є - постійно проживати чи постійно працювати в зоні радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року не менше 4 років. Документально у мене підтверджено період мого проживання станом на 01.01.1993 року - 2 роки, 09 місяців, 29 днів. Перелік населених пунктів віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджений постановою КМУ від 23 липня 1991 року за № 106 до якого внесені зімни згідно із постановою КМУ від 16 жовтня 2008 року за № 914. Так як заявник була з вересня 1988 року по 03 березня 1990 року зареєстрована в селі Забір`є Києво-Святошинського району Київської області, проте фактично проживала в м. Миронівка Київської області то іншого способу як судового захисту своїх прав вона не має. Факт постійного проживання в м. Миронівка Київської області із 01 вересня 1988 року підтверджується наступними обставинами. Після закінчення середньої школи в м. Миронівка Київської області заявник поступила на навчання до Дніпропетровського професійно-технічного училища хлібо- пекарної промисловості, яке закінчила в 15 липня 1986 року. До 21 липня 1987 року проживала в м. Дніпро (Дніпропетровськ). Із [INFO] проживала в [ADDRESS], де і була зареєстрована. Працювала в Комбінаті шкільних їдалень Києво-Святошинської райспоживспілки. 25 липня 1987 року уклала шлюб із [PERSON] . Будучи вагітною, перебуваючи у відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами, 01 вересня 1988 року переїхала постійно проживати в м. Миронівка Київської області у будинок матері, за адресою [ADDRESS] де і проживає по даний час. [INFO] у неї народився син [PERSON] . Син по факту народився в м. Миронівка Київської області. 03 березня 1990 року вона офіційно зареєструвалась за адресою фактичного проживання [ADDRESS] . 27 серпня 1993 року шлюб між заявником та [PERSON] розірвано. 12 жовтня 1993 року уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Факт постійного проживання в м. Миронівка Київської області із 01 вересня 1988 року підтверджується наступним: -амбулаторною картою за № [NUMBER] на ім`я сина [PERSON] виданою Миронівською Центральною районною лікарнею; -епікризом пологового будинку де зазначено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Миронівка; -записом дородового патронажу [PERSON] виконані Миронівською ЦРЛ; -записами медичного огляду [PERSON] ЦРЛ за період січня 1989 по квітень 1990 років; -картою обліку профілактичних імунізацій [PERSON] за період з 31.12.1988 по 30.08.1993 року виконаних Миронівською ЦРЛ; -свідоцтвом про право власності на спадщину за законом від 27.03.2013 ВТС № 097783, згідно якого будинок в якому заявник проживала належав її матері. В судовому засіданні заявник та її представник свою вимогу підтримали та просили її задовольнити із підстав зазначених в заяві. Суд заслухавши пояснення учасників судового засідання, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно з ст. 17 Цивільного кодексу Української СРСР ( діяв на час спірних відносин) - місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Конституційний Суд України в своєму рішенні від 14 листопада 2001 року по справі № 15-рп/2001 зазначив, що Право на свободу вибору місця проживання в межах держави як невід`ємне право кожної людини закріплено Загальною декларацією прав людини 1948 року (частина перша статті 13), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 12), Протоколом N 4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року (стаття 2) та іншими міжнародно-правовими актами. Вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним та непорушним (стаття 21 Конституції України). Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що місце проживання це житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. Реєстрація місця проживання здійснюється за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Аналіз зазначених норм законодавства України дає можливість дійти висновку особа, яка на законних підставах перебуває в Україні не обмежена в праві проживання не за місцем своєї реєстрації, тобто може проживати не за зареєстрованим місцем проживання. Із матеріалів справи вбачається, що заявник [PERSON] у період із 01 вересня 1988 року постійно зверталася до Миронівської Центральної районної лікарні, де проходила дородовий патронаж та [INFO] народила ситна [PERSON] . У період із 31.12.1988 по 30.08.1993 року забезпечувала в цьому медичному закладі його профілактичну імунізацію. Крім того будучи допитаними в судовому засіданні у якості свідків, [PERSON] та [PERSON] дали покази, що заявник [PERSON] дійсно проживає в будинку своєї матері за адресою: [ADDRESS] , із часу вагітності сином [PERSON] до сьогоднішнього дня. За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність належними і допустимими доказами того факту, що [PERSON] , у період часу із 01 вересня 1988 року по 03 березня 1990 року постійно проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Оскільки законом не встановлено іншого порядку встановлення та підтвердження факту проживання заявника не за зареєстрованим місцем проживання, враховуючи викладене,

Outcome: approved