Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

15.08.2022 року позивачка звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з відповідача на свою користь відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП. Та просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 19 390 (дев`ятнадцять тисяч триста дев`яносто) грн. 41 коп., яка складається з наступного: заподіяна матеріальна шкода в наслідок механічних пошкоджень автомобіля VOLKSWAGEN д.н.з. [NUMBER] в розмірі 10 316,81 грн. (десять тисяч триста шістнадцять гривень вісімдесят одну копійку); заподіяна моральна шкода в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп., проведення звіту про оцінку вартості матеріального збитку у розмірі 3000,00 грн. ( три тисячі гривень нуль копійок); процесуальні витрати на сплату судового збору у розмірі - 1073,60 грн. (тисячу сімдесят три гривні шістдесят копійок). 25.06.2023 року о 14 год. 40 хв. в м. Обухів, вул. Каштанова, 14 велосипедист [PERSON] керуючи велосипедом АРДІС не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження автомобіля і велосипеда, і завдало матеріальних збитків учасникам ДТП. Своїми діями [PERSON] порушив пункт 2.3.б, 13.1 Правил дорожнього руху, скоївши тим самим правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Протиправність дій відповідача підтверджується постановою Обухівського районного суду Київської області від 18.07.2023 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В результаті ДТП їй було завдано майнової та моральної шкоди. Враховуючи, що завдана шкода їй не була відшкодована добровільно, а тому у неї виникає право на звернення до суду. Вона намагалася врегулювати спір в позасудовому порядку, направивши лист-вимогу до Відповідача, але ніякої відповіді надано не було. Такі обставини, на її думку, свідчать про порушення її прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. 05 жовтня 2023 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження та призначення справи до розгляду в спрощеному провадженні. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоч день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За нормою ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За приписами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 25.06.2023 року о 14 год. 40 хв. в м. Обухів, вул. Каштанова, 14 велосипедист [PERSON] керуючи велосипедом АРДІС не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження автомобіля і велосипеда, і завдало матеріальних збитків учасникам ДТП. Своїми діями [PERSON] порушив пункт 2.3.б, 13.1 Правил дорожнього руху, скоївши тим самим правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Протиправність дій відповідача підтверджується постановою Обухівського районного суду Київської області від 18.07.2023 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В результаті ДТП Позивачці було завдано майнової та моральної шкоди. Позивачка намагалася врегулювати спір в позасудовому порядку, направивши лист-вимогу до Відповідача, але ніякої відповіді відповідачем надано не було. Враховуючи, що завдана шкода позивачці не була відшкодована добровільно, у останньої виникло право на звернення до суду. Такі обставини, на думку позивачки, свідчать про порушення її прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з даним позовом. Щодо завдання позивачці майнової шкоди суд приймає до уваги наступне. Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. В розділі 6 ПДР України закріплені обов`язки велосипедиста. Так, з огляду на пункт 6.7 ПДР України велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу. На велосипедистів, що рухаються по проїзній частині розповсюджуються ті ж правила, що й на водіїв механічних транспортних засобів. Тобто, рухаючись по проїзній частині, велосипедист повинен керуватись правилами проїзду нерегульованих перехресть. Вищий спеціалізований суд з розгляду кримінальних та цивільних справ узагальнив судову практику з розгляду судами у 2010 - 2011 роках цивільних справ про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, вказав на те, що не вважається джерелом підвищеної небезпеки велосипед, оскільки цей транспортний засіб не має двигуна, а рухається внаслідок дії мускульної сили людини, яка знаходиться на ньому, отже, його експлуатація є повністю контрольованою. Положеннями ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Позивачем були сплачені кошти ФОП [PERSON] за звіт про оцінку вартості матеріального збитку у розмірі 3000,00 грн.(три тисячі гривень нуль копійок), що підтверджується квитанцією про сплату від 06.06.2023. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №01/71.08.23 від 09.08.2023, оціненої ФОП « [PERSON] », який діє на підставі Свідоцтва та Сертифікату суб`єкта оціночної діяльності №214/2022 від 27.05.2022 Фондом державного майна України. Майнові збитки, які [PERSON] вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки VOLKSWAGEN д.н.з. [NUMBER] , було оцінено у розмірі 10 316,81 грн. (десять тисяч триста шістнадцять гривень вісімдесят одну копійку); Ринкова вартість КТЗ автомобіля VOLKSWAGEN д.н.з. [NUMBER] до пошкодження становила 365 053,65 грн. (триста шістдесят п`ять тисяч п`ятдесят три гривні шістдесят п`ять копійок); Так, матеріальний збиток завданий власникові автомобіля VOLKSWAGEN д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 10 316,81 грн. (десять тисяч триста шістнадцять гривень вісімдесят одну копійку); Також для звернення до суду позивачкою [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі: 1073,60 грн. (тисячу сімдесят три гривні шістдесят копійок). Відповідно до ст. 141. ЦПК України: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, сума матеріального збитку спричинена позивачці [PERSON] в результаті дорожньо-транспортної пригоди становить: 14 390,41 грн. (чотирнадцять тисяч триста дев`яносто гривень сорок одна копійка). Витрати пов`язані із механічними пошкодженнями автомобіля VOLKSWAGEN д.н.з. [NUMBER] = 10 316,81 грн. (десять тисяч триста шістнадцять гривень вісімдесят одну копійку) + витрати на проведення звіту про оцінку вартості матеріальних збитків 3000,00 грн.(три тисячі гривень нуль копійок) + сплата судового збору 1073,60 грн. (тисячу сімдесят три гривні шістдесят копійок). Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до вимог частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування лише у разі, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Частиною 2 статті 1166 ЦК України встановлено презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Статтею 1192 ЦК України також передбачено право потерпілого на відшкодування збитків, розмір яких визначається вартістю виконаних робіт, необхідних для відновлення речі, в повному обсязі. Позивачка не має законних підстав звернутися з заявою про відшкодування збитків до свого страховика, адже дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце сталася за вини відповідача, який повідомив, що у нього поліс відсутній адже у нього відсутній обов`язок страхувати свою відповідальність на велотранспорті. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з положеннями статті 509 ЦК України, враховуючи приписи статей 11, 22, 23, 599, 1166 ЦК України факт завдання фізичній особі майнової шкоди, шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону №1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Щодо завдання позивачці моральної шкоди суд приймає до уваги наступне. Позивачка [PERSON] зазнала душевних страждань у зв`язку із пошкодженням її власного авто та протиправною поведінкою щодо неї з боку [PERSON] , що являється заподіяною моральною шкодою, виходячи зі змісту п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Завдана Позивачу моральна шкода полягає в тому, що вона перенесла душевних страждань які, пов`язані зі пошкодженням автомобіля, це зумовлює порушення встановленого ритму життя, викликає постійні переживання та турботи, зумовлює додаткові витрати тощо. Так, вчинене сталося не за волевиявленням позивачки, це призвело до непередбачуваних негативних змін в житті сім`ї, до зміни планів у її житті в зв`язку пошкодженням автомобіля, так як тривалий час вона вимушена звертатися за допомогою для пересування у власних справах; в зв`язку з пошкодженням майна їй довелось витрачати власний час, кошти для того, щоб отримати відшкодування завданого збитку, звертання із відповідними вимогами до страхових компаній, юристів, станцій технічного обслуговування; Відповідач в добровільному порядку не відшкодовує завдану шкоду, чим, також завдає моральних та душевних страждань позивачці, оскільки в результаті ДТП, кардинально порушився нормальний спосіб її життя; відповідач не намагається вжити заходів до примирення. Також, винуватець ДТП не допоміг навіть незначними коштами, не попросив вибачення за скоєне. За умови ретельного дослідження усіх обставин справи, оцінки ступеню й глибини понесених моральних страждань, виходячи із вимог розумності і справедливості розміру грошового відшкодування, компенсацію за моральні страждання було оцінено в розмірі - 5 000 грн. (п`ять тисяч гривень). Одночасно, слід звернути увагу на те, що на момент звернення з цим позовом, відповідач [PERSON] не сплатив позивачці [PERSON] жодних коштів в рахунок відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, завданої неправомірними, суспільно-небезпечними діяннями, навіть не попросив пробачення за скоєне. Відповідач проявив байдужість до скоєного, до його наслідків та поновлення порушених прав Позивача. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її спричинила, за наявності її вини" Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 року) під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок фізичних чи моральних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльності інших осіб. Згідно п. 9 вищезазначеної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробних стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом із тим, суд визнає, що злочинні дії відповідача дійсно завдали позивачці моральної шкоди, оскільки права позивача були порушені та це є природнім, що будь-яка особа у такій ситуації зазнає моральної шкоди, що виражається у душевних стражданнях, яких особа зазнає в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Отже, з урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності, з огляду на ступінь вини відповідача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved