Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати недійсним Договір дарування нерухомого майна від 29 грудня 2021 року, укладений [PERSON] на користь [PERSON] щодо нежитлового приміщення № 257 (літ. А) в будинку [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернявською А.С., зареєстрований за номером № 1105, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, зокрема, на нежитлове приміщення № 257 (літ. А) в будинку [ADDRESS] . Однак, позивачам стало відомо, що 29.12.2021 року спадкодавцем напередодні дня смерті вказане нерухоме майно було подаровано [PERSON] . Вказана ситуація хвилює позивачів, оскільки у спадкодавця [PERSON] з його братом відповідачем по справі [PERSON] ніколи не було гарних стосунків. У серпні 2021 року у спадкодавця під час медичного обстеження було виявлено онкохворобу. Останнім часом спадкодавець проживав окремо від синів та його лікуванням займався відповідач [PERSON] . У жовтні 2021 року спадкодавця було прооперовано, він відвідував лікарню та робив обстеження разом із своїм братом відповідачем [PERSON] . Після операції спадкодавець проживав у свого товариша. Таким чином, про перебіг хвороби, прогнози лікування в останні місяці життя спадкодавця знав лише його брат, відповідач по справі [PERSON] , який жодної інформації про стан здоров`я спадкодавця позивачам не повідомляв. Про смерть спадкодавця позивач [PERSON] дізналась лише 01.01.2022 року після того як додзвонилась відповідачеві. З огляду на викладене, позивачами зроблено висновок, що відповідачем навмисно приховувався стан здоров`я спадкодавця [PERSON] , щоб, користуючись безпорадним станом спадкодавця, отримати від нього в дар нерухоме майно, що є підставою звернення позивачів з даним позовом до суду. 07.10.2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернявська Анастасія Сергіївна, про визнання договору дарування нерухомого майна недійсним, постановлено провести розгляд справи у порядку загального позовного провадження. (Том 1 а.с. 31) 07.10.2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у порядку забезпечення позову накладено арешт на нежитлове приміщення № 257 (літ. А) в будинку [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] . (Том 1 а.с. 33-35) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2023 року суддею Галаганом В.І. прийнято до свого провадження матеріали зазначеної справи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2023 року на підставі клопотання представника позивача [PERSON] у справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті та провадження у справі зупинено.(Том 2 а.с. 13-16) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року відновлено провадження у справі, та справу призначено до судового розгляду по суті її вимог. (Том 2 а.с. 50-51, 57-58) Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року змінено подальший порядок розгляду справи на спрощене позовне провадження без виклику/повідомлення сторін. (Том 2 а.с. 94) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2023 року письмові заяви представника відповідача [PERSON] про допит свідка та повернення у підготовче засідання - залишено без задоволення. Представник відповідача [PERSON] скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечила в повному обсязі, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість, зазначила, що доводи позивачів про неправомірність оспорюваного Договору дарування від 29 грудня 2021 року ґрунтуються на припущеннях, позивач [PERSON] після розлучення із дарувальником [PERSON] з 2009 року намагалась відсудити у нього майно, про поділ майна подружжя є рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04.04.2012 року у справі № 2604/1240/2012. У зв`язку із судовою тяганиною [PERSON] не мав бажання спілкуватись із бувшою дружиною, позивачем по справі [PERSON] . Дарувальник [PERSON] був у гарних відносинах із своїм братом, відповідачем по справі [PERSON] , який займався його лікуванням, купував медикаменти, здійснював матеріальну та моральну підтримку. Діти [PERSON] за його життя ним не цікавились, а згадали лише після смерті, коли настав час приймати спадщину. Дарувальник [PERSON] вирішив розпорядитись своїм майном на власний розсуд і подарувати нежитлове приміщення № 257 (літ. А) в будинку [ADDRESS] своєму рідному брату-близнюку, відповідачу по справі [PERSON] (Том 1 а.с. 42-53) Представником позивачів [PERSON] до суду подано письмову відповідь на відзив, відповідно до якої представник вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви. (Том 1 а.с. 125-127) Представником відповідача [PERSON] до суду подано письмові заперечення на відповідь на відзив сторони позивача, відповідно до якого представник наполягає на позиції, викладеній у письмовому відзиві на позовну заяву. (Том 1 а.с. 119-123) Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернявська А.С. надала до суду письмові пояснення по суті позову, відповідно до яких проти позову заперечила в повному обсязі, просить в позові відмовити, вказуючи на законність оспорюваного правочину. (Том 2 а.с. 88-90) Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста\-ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов?язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов`язки виникають також з актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що на підставі Договору дарування нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернявською А.С., від 29 грудня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1105, [PERSON] , [INFO] , передав безоплатно у власність [PERSON] , [INFO] , належне дарувальнику на праві власності нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення № 257, літ А, по [ADDRESS] . (Том 1 а.с. 9-10) Відповідно до витягу з Реєстру для реєстрації нотаріальних дій Справа № 02-33, Том 2, Договір дарування нерухомого майна у зв`язку із станом здоров`я [PERSON] посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернявською А.С. 29 грудня 2021 року о 14 год. 15 хв. в Київському міському клінічному онкологічному центрі в м. Києві по вул. Верховинна, 69. (Том 2 а.с. 34-35) Згідно даних свідоцтва про смерть, виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04 січня 2022 року, актовий запис № 210, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] . (Том 1 а.с. 14) За життя дарувальник [PERSON] мав рідного брата, [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Дніпровським відділом ЗАГ м. Києва від 27 січня 1970 року, актовий запис № 175, та свідоцтвом про народження, виданим Дніпровським відділом ЗАГ м. Києва від 27 січня 1970 року, актовий запис № 176. (Том 1 а.с. 66, 67) За життя дарувальник [PERSON] мав двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 31 серпня 2001 року, актовий запис № 1200, та свідоцтвом про народження, виданим Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 11 липня 2017 року, актовий запис № 1880. (Том 1 а.с. 15, 16) Крім того, до матеріалів справи долучено ряд рішень суду про вирішення майнових спорів, що існували за життя між дарувальником [PERSON] та його першою дружиною [PERSON] , з якою дарувальник має спільного сина, позивача по справі [PERSON] (Том 1 а.с. 59-65) За даними численних рахунків та квитанцій за період з жовтня 2021 року по грудень 2021 року лікування дарувальника [PERSON] було оплачено ним особисто та його рідним братом, відповідачем [PERSON] , яким також оплачено хірургічну операцію [PERSON] (Том 1 а.с. 69-94) Згідно Договору замовлення № 23.23781П від 05.02.2022 року, Довідки про поховання від 06.02.2022 року, організацією та оплатою поховання дарувальника [PERSON] здійснено його рідним братом, відповідачем [PERSON] (Том 1 а.с. 98-100) За даними Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.09.2022 року внесено відомості щодо кримінального провадження 12022100060001196 за заявою [PERSON] з приводу таємного викрадення [PERSON] майна в великому розмірі, яке належить малолітньому сину заявниці [PERSON] (Том 1 а.с. 17) За даними Висновку спеціаліста в галузі судової психіатрії, складеного 29 грудня 2021 року сертифікованим лікарем-спеціалістом в галузі судової психіатрії з 26-тирічним експертним стажем в галузі судово-психіатричної експертизи [PERSON] , час дослідження 29.12.2021 року, огляд з 10.50 год. до 12.15 год., « [PERSON] , [INFO] , згідно даним теперішнього проведеного огляду та наданій медичній документації внаслідок ракової та наркотичної медикаментозної інтоксикації має психічні розлади на рівні органічного астенічного розладу (МКХ-10; F06.6) та легкого когнітивного органічного розладу (МКХ-10; F06.7). Виразність вищевказаних психічних розладів у [PERSON] така, що він здатний за своїм психічним станом брати участь в юридичних діях, правочинах.» (Том 1 а.с. 95-96, 97) За даними Висновку, окрім проведення огляду [PERSON] та бесіди з ним, була надана медична документація стаціонарного та амбулаторного хворого [PERSON] з Київського міського клінічного онкологічного центру за 2021 рік. Місце проведення експертного дослідження - Київська міська онкологічна лікарня Відділення паліативної медицини, палата № 11 (м. Київ, вул. Верховинна, 69) За даними Висновку судово-психіатричного експерта № 851 від 14 серпня 2023 року, складеного на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2023 року комісією експертів ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» експертом з 28-мирічним стажем Ревенок О.А. та експертом з 29-тирічним стажем [PERSON] : « [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , у момент укладання договору дарування від 29.12.2021 року виявляв ознаки стану наркотичного сп`яніння на тлі вираженої астенії, соматогенно обумовленої (ракова інтоксикація) (МКХ-10; F11.0); [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , у момент укладання договору дарування від 29.12.2021 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.» (Том 2 а.с. 41-48) Згідно змісту Висновку судово-психіатричного експерта № 851 від 14 серпня 2023 року (пункт 18) при проведенні експертизи експертами були використані наступні матеріали: матеріали цивільної справи № 755/9717/22 (Провадження № 2/755/208/23) у 2-х томах; оригінали трьох медичних карт стаціонарного та медичного хворого [PERSON] (том 2 а.с 42) Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед яких волевиявлення учасника правочину,яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а також вчинення правочину у формі, встановленій законом. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України , підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно. Своїм підґрунтям встановлення презумпції правомірності правочину має визначальні засади цивільного права як свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодав\-ства ( ст. З Цивільного кодексу України). Згідно з цими засадами припускається, що особа може, реалізуючи своє право свободи договору (а точніше - право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які право\-мірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність тих чи інших дій у акті цивільного законодавства: достатньо, що закон не визначає ці дії як заборонені. Відповідно до статті 717 Цивільного кодексу України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 Цивільного кодексу України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Дарунком можуть бути рухомі речі, у тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України). Згідно з частиною другої статті 719 Цивільного кодексу України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 Цивільного кодексу України ). Правовим наслідком укладання договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом договору, та виникнення права власності на нього в обдарованої особи. Особливість договору дарування полягає у тому, що цей договір є безоплатним, а тому дарувальник не набуває права власності від обдарованої особи зустрічних дій майнового характеру. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що при вирішенні судом спору про визнання договору недійсним з підстав відсутності у сторони волі на його укладення правове значення має наявність такої волі на момент досягнення сторонами договору згоди в належній формі з усіх істотних умов договору, а не на момент його державної реєстрації. Вчиненням правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов. Відповідно до частини першої статті 225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним відповідно до частини першої статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Як зазначено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Зазначена правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12 та у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року № 61-5896св18, постанові Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі № 320/553/16. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги письмові заяви учасників справи,

Outcome: dismissed