Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 його позов задоволено частково. Визнано протиправними дії та зобов`язане Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок пенсії за вислугу років та виплату [PERSON] заборгованості із розрахунком збільшення розміру пенсії на 35% відповідно до постанови КМУ від 23 квітня 2012 року №355 "Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", на підставі довідки УСБУ у Дніпропетровській області від 18.05.2012 №55/11/3118 про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою станом на 1 квітня 2012 року, виходячи із 83 % грошового забезпечення, з 01.01.2016 по 31.12.2017. У задоволенні решти позовної заяви - відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.04.2020 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2020\~залишене без змін. Ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду неодноразово встановлений новий строк подання звіту про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2020. 14.11.2022 позивачу була виплачена сума заборгованості у розмірі 39\~907,20 грн. Вважає, що вказаними діями було порушене право позивача, яке підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити компенсацію втрати частини доходів за несвоєчасну виплату пенсії за вказаний період за рішенням ДОАС від 08.01.2020 у справі №160/11526/19, з 01 січня 2018 року по 14 листопад 2022 року у розмірі 25831,20 грн. Також просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо довгострокового невиконання рішення суду, невизнання розміру боргу, відмови у нарахуванні та виплати позивачу, згідно із Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в сумі 39907,20 грн, яка була виплачена за рішенням суду 14 листопада 2022 року, що підриває довіру до влади та надає моральної шкоди, яку позивачем оцінено в розмірі 60\~000 грн., які також просить стягнути з відповідача. Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області скористався правом на подання відзиву в якому заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що грошові кошти у вигляді перерахованої пенсії, яка належить позивачу не є власністю Головного управління та не знаходяться на його рахунках, фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок державного бюджету, яке було виділено у листопаді 2022 року та перераховане позивачу, відтак просив відмовити в задоволенні позову. Позивач у відповіді на відзив заперечував доводи відповідача викладені у відзиві, просив задовольнити позов з підстав у ньому викладених. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Встановлено,\~що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 позовну заяву [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії та зобов`язане Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок пенсії за вислугу років та виплату [PERSON] заборгованості із розрахунком збільшення розміру пенсії на 35% відповідно до постанови КМУ від 23 квітня 2012 року №355 "Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", на підставі довідки УСБУ у Дніпропетровській області від 18.05.2012 №55/11/3118 про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою станом на 1 квітня 2012 року, виходячи із 83 % грошового забезпечення, з 01.01.2016 по 31.12.2017. У задоволенні решти позовної заяви - відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.04.2020 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2020\~залишене без змін. Ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду неодноразово встановлений новий строк подання звіту про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2020. 14.11.2022 позивачу була виплачена сума заборгованості у розмірі 39\~907,20 грн., вказані обставини не заперечуються відповідачем у поданому ним відзиві. Відповідно до частини другої статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будьяким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Частиною 2 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати" №2050-111 (далі - Закон №2050) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Механізм реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 - «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» Разом з цим, критично оцінюю відзив відповідача в частині того, що відповідач не є утримувачем коштів, а є лише розпорядником виділених коштів державного бюджету, як на підставу відмови у позові, оскільки вказані обставини виникають не з вини позивача та останній не має можливості впливу на них. Також слід зазначити, що право позивача на отримання компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії виникає після набрання законної сили рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2020, а саме 02.04.2020, а відтак саме з цієї дати слід нараховувати компенсацію за втрату частини доходів, яка складає 17\~243,89 грн. За таких підстав позовні вимоги в цій частині знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Розглядаючи вимоги позивача в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо довгострокового невиконання рішення суду, невизнання розміру боргу, відмови у нарахуванні та виплати позивачу, згідно із Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в сумі 39907,20 грн, яка була виплачена за рішенням суду 14 листопада 2022 року, що підриває довіру до влади та надає моральної шкоди слід зазначити, що вказані вимоги підлягають частковому задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо довгострокового невиконання рішення суду, оскільки вимога позивача в іншій частині була предметом розгляду у справі № 160/11526/19 за результатами розгляду якої постановлено рішення. Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 60\~000 грн., суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 5\~постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню в розмірі 5000,00 грн. На думку суду, ця сума відповідає ступеню та характеру моральних страждань позивача. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення моральної шкоди позивача і не повинен призводити до його збагачення. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141\~ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 940 грн. 36 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial