Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Зміст позовних вимог У серпні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 3000,00 грн щомісячно безстроково, починаючи з дня пред`явлення позову. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є дочкою [PERSON] та [PERSON] . Позивачка має другу групу інвалідності з дитинства, термін дії інвалідності довічно. Оскільки позивачка є особою з інвалідністю другої групи, є непрацездатною, відповідно до положень законодавства України, потребує постійного стороннього догляду. В той же час, відповідач має сталий дохід та можливість надавати позивачці фінансову допомогу. Домовленості щодо добровільної сплати аліментів з батьком на утримання позивачки не досягнуто. Відзив на позовну заяву У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що 22 серпня 2015 року між позивачкою та [PERSON] укладено шлюб. Наразі відповідач не має змоги надавати фінансову допомогу позивачці, оскільки не має доходу, а окрім того, має дружину з інвалідністю, у зв`язку з цим, майже всі гроші витрачаються відповідачем на ліки для дружини. Натомість, позивач має змогу отримувати і отримує допомогу від чоловіка, який має стабільний дохід, а саме за 2022-й рік обсяг його доходу за звітний період становив 567360,00 грн. Чоловік позивача допомагає їй вести спільне господарство та має з нею спільний сімейний бюджет. Окрім того, позивачем не доведено, що вона потребує даної матеріальної допомоги, а саме не надано суду жодного доказу, який би вказував на неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність соціальної допомоги, що надає їй держава у зв`язку з інвалідністю, як і не зазначено про доходи її чоловіка. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30 серпня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22.09.2023 від відповідача надійшов відзив на позов. 10.11.2023 від позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі, наполягає на задоволенні позовних вимог. У судове засідання 30.11.2023 учасники справи не з`явились. Позивачка повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу її зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), проте судова повістка повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, які повідомлені належним чином про дату, час і місце судового засідання. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Позивачка є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] від 22.09.2022. Термін дії - довічно. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебуває у шлюбі з 22 серпня 2015 року з [PERSON] , який є фізичною-особою підприємцем та згідно з податковою декларацією за 2022 рік має дохід у розмірі 567360,00 грн. Норми права та мотиви суду Відповідно до положень ст. 198 СК України батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку(доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання повнолітньої дитини можуть бути призначені за наявності юридичних складових у сукупності певних умов, а саме: потреба у матеріальній допомозі повнолітніх непрацездатних дочки, сина, а також якщо батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 713/61/18-ц. Згідно з ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється І, ІІ чи ІІІ група інвалідності. Тобто, батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин: дочка або син є непрацездатними; непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надати таку допомогу. Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги - пенсій та допомог у зв`язку з інвалідністю. З пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 22.09.2022 вбачається, що позивачка має право на отримання пенсії по інвалідності, доказів того, що розмір соціальної допомоги, яку отримує позивач, не забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом, матеріали справи не містять. Також позивачка перебуває у шлюбі, у зв"язку з чим відповідно до ст. 75 СК України має право на матеріальну підтримку чоловіка, дохід якого за 2022 рік становить 567360,00 грн. Отже, позивачкою не доведено того, що вона потребує матеріальної допомоги від батька. Крім того, батьки не зобов`язані утримувати повнолітню дитину, якщо вони самі є непрацездатними та потребують допомоги або якщо їхній заробіток не дозволяє їм здійснювати утримання. У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач має дохід. З відповідним клопотанням про витребування доказів позивачка до суду не зверталася. Тобто, факт того, що відповідач має можливість надавати допомогу повнолітній непрацездатній дочці стороною позивача недоведений. У зв`язку з наведеними обставинами суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є належним чином не доведеними, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed