Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за усним договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що у травні 2022 р. між [PERSON] (надалі- Позивач, Позикодавець) та [PERSON] (надалі- Відповідач) було укладено усний договір позики, за яким останнім було запозичено у [PERSON] кошти в розмірі 30 100,93 гривень, що були перераховані через ПриватБанк 24 Відповідачу наступними платежами: -07.05.2022 р.-15 025,54 гривень; -07.05.2022 р.-5 025,13 гривень; -14.05.2022 р.-5 025,13 гривень; -15.05.2022 р.-5 025,13 гривень, що також підтверджується банківською випискою AT КБ «ПриватБанк» від 31.08.2022 p. За попередньою усною домовленістю вся сума коштів мала бути повернутою в строк до 16 травня 2022 року. Натомість, 18.11.2022 р. [PERSON] було повернуто лише частково вказані кошти в розмірі 7035,18 грн., що були перераховані на користь [PERSON] на його розрахунковий рахунок через ПриватБанк 24. На підтвердження цього факту також надається до суду банківська виписка AT КБ «ПриватБанк» від 25.07.2023 р. та платіжна інструкція банку. На неодноразові звернення Позивача щодо необхідності повернення йому всіх коштів за позикою, жодної реакції не було. [PERSON] не заперечується факт запозичення вказаних коштів, проте ним постійно надаються нові відмовки щодо неможливості вчасного їх повернення, що підтверджується сканкопією листування між Позивачем та Відповідачем в соцмережах. До теперішнього часу відповідач ухиляється від виконання зобов`язання. У зв`язку з цим, позивач вважає необхідним повернути грошові кошти у судовому порядку та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 23100,93 грн., а також 3 % річних у сумі 199,36 грн. та суму інфляційного збільшення боргу у розмірі 301,22 грн. Ухвалою суду від 13.09.2023 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано, отже суд розглядає справу по наданим позивачем доказам. У судовому засіданні в режимі відеоконференції, представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі на тих підставах, що зазначені у позові. Відповідач\~ не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позивач зазначає, що в травні 2022 р. між ним та відповідачем було укладено усний договір позики, з моменту передачі грошових коштів та по теперішній час відповідач борг повністю не повернув. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, двосторонній характер договору позики зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто з укладенням такого договору позикодавець приймає на себе обов`язок передати грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, водночас набуває права вимагати повернення суми позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а позичальник у свою чергу зобов`язаний повернути таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості та водночас набуває права вимагати позикодавця передачі грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками. Однак виникнення таких правовідносин має бути підтверджено належними та допустимими доказами. Зі змісту ст. 1047 ЦК України вбачається, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, хоча сторонами договору у даному випадку є фізичні особи, однак сума позики перевищує більш ніж у десять разів встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, цивільне законодавство передбачає письмову форму договору позики, в тому числі у формі розписки позичальника. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Разом з тим, у порушення вищевказаних вимог позивачем не надано письмового договору позики або ж розписки позичальника на підтвердження факту укладання договору позики з відповідачем [PERSON] , а також факту передачі останньому грошових коштів. Переписка у соціальних мережах не може бути прийнята судом як доказ на підтвердження факту укладання договору позики та передачі грошових коштів, оскільки, по-перше, інформація в електронній (цифровій) формі суду не надана, та по-друге, роздруківки, які містяться у матеріалах справи, не містять даних про обставини, що мають значення для справи, зокрема, чи мають відношення до переписки сторони по справі, дати, час та місця укладення договору, а також суми коштів, яка була передана у борг . Так само не приймаються судом як доказ на підтвердження факту укладання договору позики та передачі грошових коштів Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зважаючи на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed