Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , грошові кошти за розпискою від 16 липня 2021 року у сумі 25000 доларів США. В обґрунтування свого позову вказав, що у липні 2021 року до нього звернувся [PERSON] із проханням позичити йому грошові кошти, які були йому необхідні для особистих потреб. У зв`язку із тим, що він знав [PERSON] досить давно як порядного чоловіка, то погодився надати йому ці кошти з умовою, що він їх поверне протягом двох років. Він сам нещодавно повернувся із заробітків із за кордону і гроші у нього були, а тому він без проблем погодився допомогти [PERSON] у вирішенні його матеріального питання. Наскільки йому відомо, [PERSON] хотів одружитися і йому потрібні були кошти на придбання квартири та ремонт. Грошові кошти були передані ним особисто [PERSON] , про що і була написана розписка від 16 липня 2021року. Квартира у якій жив [PERSON] та був зареєстрований, була батьківською, він там формально брав участь у приватизації і після смерті матері прийняв спадщину. У даній квартирі він не хотів мешкати через неприємні спогади з дитинства і хотів у майбутньому її продати і після цього повернути йому борг. Після цього вони не бачилися декілька місяців і коли він наступного разу побачив Відповідача і поцікавився як його справи, він сказав, що не дуже, пояснив що його стосунки с [PERSON] (дівчина з якою він хотів одружитися) не склалися і він з цього приводу сумує. Коли він поцікавився за кошти, які йому позичив, то [PERSON] відвів очі і почав запевняти його, що все обов`язково поверне і йому наразі необхідний час, щоб прийти у себе після розриву стосунків із [PERSON] . Йому це не сподобалося, однак він не став наполягати на своєму поміркувавши, що [PERSON] і так важко і що трохи згодом вони зможуть вирішити це питання. Після даної розмови [PERSON] кудись зник і він його довго не бачив, однак через спільних знайомих дізнався, що [PERSON] почав випивати та грати на автоматах, де програвав великі кошти. Він занепокоївся і почав розшукувати [PERSON] , і нарешті зустрів біля під`їзду, де він мешкав. У ході розмови [PERSON] пояснив, що дійсно випиває з горя, крім того, він віддав майже усі кошти [PERSON] , якій він довіряв, і тепер не може їх повернути назад, коли він у черговий раз до неї звернувся із вимогою повернути кошти, то вона найняла бандитів, які його сильно побили, і він декілька днів лежав у лікарні під капельницею. З даної розмови йому стало зрозуміло, що його гроші втрачено назавжди, і він їх не зможе повернути ніколи, оскільки [PERSON] дуже опустився, перестав працювати та слідкувати за собою. У лютому 2022 року почалася війна і він втік до родичів на західну Україну, оскільки побоювався за своє життя, і повернувся до міста тільки зимою цього року. Вже протягом тривалого часу він не може зв`язатися чи знайти [PERSON] , спільні знайомі його також не бачили, за адресою місця проживання він не мешкає, сусіди кажуть, що давно його не бачили, однак останнього разу він казав, що буде їхати до родичів у село, десь за Криничками, Отже, він не може іншим чином повернути свої гроші, інакше як через суд, тому і звернувся із даним позовом. Процесуальні дії у справі. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 жовтня 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.16). 11 грудня 2023 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до ст. 247 ч 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~ Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 16 липня 2021 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] в день підписання договору грошові кошти в сумі 25000 доларів США, що підтверджується розпискою (а.с.11). Згідно вказаної розписки [PERSON] зобов`язався повернути вказану суму за першою вимогою [PERSON] , але не пізніше червня 2022 року. \~ \~ \~ \~Згідно позовної заяви, станом на день подачі позовної заяви відповідач [PERSON] не повернув позивачу борг. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 526 ЦК України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про валюту і валютні операції», а також Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93) (чинний на момент укладання договору позики), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (чинний на момент укладання договору позики). Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Відтак, у справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики, тобто 25000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США, що відповідатиме вимогам статті 1046 ЦК України і статті 533 ЦК України. Відповідачем не надано суду доказів того, що договір позики, який укладено між сторонами є нечинними, його дійсність не спростована. Позову про визнання правочину недійсним (удаваним) відповідач не подавав, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний. Ґрунтуючись на засадах верховенства права, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони та які були досліджені у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що між сторонами в належній формі укладено договір позики, проте відповідач порушив свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Факт отримання відповідачем грошових коштів, підтверджується оригіналом розписки, у якій сторони своїми підписами засвідчили, що їх волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки належних та допустимих доказів, які б спростовували факт отримання відповідачем грошових коштів за борговою розпискою суду надано не було. Позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у сумі 9140,00 грн. про що свідчить квитанція, додана до матеріалів справи (а.с.8). У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Таким чином на користь позивача з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 9140,00 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved