Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовом, в якому просить конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області земельну ділянку з кадастровим номером 3224610100:07:002:0012 площею 3,17 га та земельну ділянку з кадастровим номером 3224610100:01:062:0001 площею 0,1085 га, які розташовані на території Тетіївської міської ради Білоцерківського району Київської області та належать на праві власності [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є громадянином російської федерації та на підставі рішення Тетіївського районного суду Київської області від 05.08.2019 року у справі № 380/538/19 в порядку спадкування набув право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 3224610100:07:002:0012 площею 3,17 га та на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 3224610100:01:062:0001 площею 0,1085 га, які розташовані на території Тетіївської міської ради Білоцерківського району Київської області. Право власності [PERSON] на зазначені земельні ділянки зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.07.2019 року. Однак, будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення [PERSON] не відчужив їх, а тому є підстави для їх конфіскації у власність держави. В судовому засіданні прокурор Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Защитинська Т.І. позовні вимоги підтримала. Представник Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи громадянином російської федерації, на підставі рішення Тетіївського районного суду Київської області від 05.08.2019 року у справі № 380/538/19, 31.07.2019 року в порядку спадкування набув право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 3224610100:07:002:0012 площею 3,17 га та на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 3224610100:01:062:0001 площею 0,1085 га, які розташовані на території Тетіївської міської ради Білоцерківського району Київської області, що підтверджується копією рішення Тетіївського районного суду Київської області від 05.08.2019 року (а.с. 22-24), інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 344174672 та № 344174836 від 25.08.2023 року (а.с. 12-15, 18-19) та інформаціями Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 04.08.2023 року (а.с. 16-17, 20-21). 19.04.2023 року заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури звернувся до начальника Тетіївського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із запитом № 50/6-3586 вих-23 щодо надання інформації про наявність у відповідача [PERSON] громадянства України (а.с. 25-26), на що 21.04.2023 року отримав відповідь за № 80.3246-68/80.3246.1-23 про те, що за даними інформаційної підсистеми «Оформлення документів, що підтверджують громадянство України» ЄІАС УМП інформація стосовно наявності громадянства України у даної особи відсутня (а.с. 27). 24.08.2023 року заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури направив Головному управлінню Держгеокадастру у м. Киві та Київській області листа за № 50/6-8565 вих-23, в якому повідомив про виявлене порушення ст. 81 Земельного кодексу України із вимогою відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України вжити заходи щодо його усунення, у тому числі в судовому порядку (а.с. 28-30), проте уповноваженим державним органом заходів щодо конфіскації земельної ділянки в дохід держави не вжито, листом № 10-10-0.61-8346/2-23 від 12.09.2023 року прокуратуру повідомлено про неможливість звернення до суду із відповідним позовом у зв`язку з неможливістю сплати судового збору (а.с. 31-33). Інтереси держави в суді представляє прокурор на підставі положень ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», де передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно норм ст. 19 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Частиною ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Вимогами даної статті визначено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки вищевказаних категорій з наступних підстав: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України. - у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Таким чином, нормами Земельного кодексу України чітко визначені права іноземців щодо спадкування земельних ділянок сільськогосподарського призначення та обов`язок припинити право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення шляхом її відчуження протягом року. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Згідно пункту «е» ч. 1 ст. 140 Земельного кодексу України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 143 Земельного кодексу України здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Таким чином, особа може бути позбавлена її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Право власності на земельні ділянки відповідач [PERSON] набув 31.07.2019 року після державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Однак, у подальшому та по даний час останній дані земельні ділянки не відчужив, чим безпідставно порушив річний строк, встановлений ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України, а тому наявні всі підстави для конфіскації цих ділянок у власність держави, з огляду на що суд позовні вимоги задовольняє повністю. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог , інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2684 гривні, що підтверджується платіжною інструкцією № 2779 від 14.09.2023 року (а.с. 40), а тому суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує його з відповідача.

Outcome: approved