Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.02.2016 у розмірі 48417,75 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову вказав, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 10.02.2016, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк». АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також інші витрати відповідно до умов договору. Таким чином, відповідач зобов`язання за договором не виконав і станом на 11.06.2023 має заборгованість у сумі 48417,75 грн., яка складається з наступного: 39412,45 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9005,30 грн. - заборгованість за відсотками. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк». Представником відповідача подано відзив на позов, в якому представник просить відмовити в задоволенні позову, з тих підстав, що, по-перше, позивач не довів, що відповідач отримала кредитні кошти в розмірах, які зазначені в позові, по-друге, відсотки за користування кредитом не погоджені сторонами, по-третє, просила застосувати позовну давність, оскільки кредитний договір був укладений 10.02.2016, а з позовом Банк звернувся в серпні 2023 року. Також зазначила, що розрахунок витрат на професійну правнчу допомогу буде наданий не пізніше п`яти днів з дня ухвалення судового рішення. Предтавник позивача подав відповідь на відзив, в якому наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а доводи представника відповідача, які викладені у відзиві вважав необгрунтованими. Ухвалою судді від 16.08.2023 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 04.092023 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про огляд веб-сайту. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, зазначив, що не заперечує проти прийняття рішення на підставі наявних у справі документів. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] 10.02.2016 з метою отримання кредитної картки заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ «Приватбанк». Матеріали справи містять виписку з особового рахунку та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача, з якої вбачається рух коштів за виданими кредитними картками та встановленим кредитним лімітом, який збільшувався до 39000 грн., а також довідка Банку згідно якої відповідач отримав кредитну картку згідно підписаної анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ «Приватбанк» зі строком дії останньої картки по березень 2023 року включно. Також в матеріалах справи наявний витяг з Умов та правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не підписані відповідачем. З наданого банком розрахунку вбачається, що відповідач станом на 11.06.2023 має заборгованість у сумі 48417,75 грн., яка складається з наступного: 39412,45 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9005,30 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяви позичальника від 10.02.2016 процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Ураховуючи, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які містяться в матеріалах даної справи не містить підписів відповідача, суд дійшов висновку, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10.02.2016 шляхом підписання однієї заяви, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 9005,30 грн. В позові Банк просить стягнути заборгованість по тілу кредиту в розмірі 39412,45 грн. Представник відповідача заперечує факт отримання кредитних коштів відповідачем. Проте, з наведеною позицією представника відповідача суд не погоджується, виходячи з наступного. Частинами 3, 4 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» визначено відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів. Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно з дотриманням вимог цього Закону обирає форми його організації: введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером; користування послугами спеціаліста з бухгалтерського обліку, зареєстрованого як підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи; ведення на договірних засадах бухгалтерського обліку централізованою бухгалтерією або підприємством, суб`єктом підприємницької діяльності, самозайнятою особою, що провадять діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності; самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства. Згідно п.п. 57,59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75, інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: 1) особові рахунки та виписки з них; 2) аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; 3) книги реєстрації відкритих рахунків; 4) оборотно-сальдовий баланс/оборотно-сальдову відомість. Враховуючи наведене, суд зазначає, що виписка з особового рахунку є регістром аналітичного обліку, тобто внутрішнім первинним документом банку, а отже є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом по справі щодо використання відповідачем кредитних коштів в межах кредитного ліміту. Таким чином, в матеріалах справи містяться належні, допустимі і достатні докази, що відповідачу надавались кредитні кошти на картковий рахунок із встановленим відповідним кредитним лімітом. З урахуванням того, що матеріалами справі підтверджений факт отримання кредиту в АТ КБ «Приватбанк», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за тілом кредиту станом на 11.06.2023 у розмірі 39412,45 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Заява представника відповідача про застосування позовної давності до спірних правовідносин є необгрунтованою та відхиляється судом, оскільки строк кредитування співпадає зі строком дії виданої/перевипущеної кредитної картки. За цією справою відповідачу видавались дві кредитні картки зі строком дії останньої картки по березень 2023 року включно, а з позовом до суду Банк звернувся 31.07.2023, тобто до спливу загального строку позовної давності. Отже, позовна давність не спливла. Щодо заяви представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу та подання доказів понесення витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Частиною 2 ст. 246 ЦПК України встановлено, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відтак, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу за заявою представника відповідача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно (81,40 %) задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial