Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Позов мотивувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2021 року (справа №381/2435/21) шлюб було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що син знаходиться на її утриманні, а відповідач не надає грошову допомогу на утримання сім`ї та сина, ухиляється від виконання своїх прямих батьківських обов`язків. Оскільки, відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання сина, вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення позову до суду та до досягнення сином повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі. Зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2021 року (справа №381/2435/23, провадження 2/381/1206/21) шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 14 серпня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №196 - розірвано (а.с.9-10). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено Свідоцтвом про його народження Серія [NUMBER] виданим 28 вересня 2010 року (а.с.7). Як вбачається з Довідки виданої Головою ОСББ «Темп-42» від 06.10.2023 року за №31, малолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні (а.с.8). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ст.180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.\~182\~СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно положення абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, у розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Так, стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Судом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина не надає, хоча може та повинен надавати таку допомогу, оскільки знаходиться в працездатному віці, а тому повинен відшукати можливість заробітку для належного забезпечення сина всім необхідним. Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, і до досягнення сином повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява про стягнення аліментів подана до суду 02 листопада 2023 року, а тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти, починаючи з дня звернення до суду. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача суми понесених витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як вбачається із матеріалів справи на підтвердження витрат на правову допомогу позивач надала Квитанцію до прибуткового касового ордера від 30 жовтня 2023 року на суму 500,00 гривень, видану адвокатом Гончаренко Світланою Станіславівною. Між тим,\~підстави,\~межі та\~порядок відшкодування\~судових витрат\~на професійну\~правничу допомогу,\~надану адвокатом регламентовано у пункті 1 частини третьої статті 133, статтях 137, 141, 142 ЦПК України. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відповідно до п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в силу норм чинного законодавства позивачем на підтвердження вимоги про стягнення витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги не надано суду доказів виконаних адвокатом Гончаренко С.С. робіт, доказів тривалості та видів надання правничої допомоги, доказів які б свідчили про обґрунтованість визначеного розміру витрат понесених стороною на правничу допомогу у даній справі. Більш того, Квитанція до прибуткового касового ордера від 30 жовтня 2023 року в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, не є належним та допустимим доказом сплати [PERSON] адвокату Гончаренко С.С. 500,00 грн., як суми за надану правничу допомогу у вказаній справі, а тому суд приходить до висновку про відмову у стягненні з відповідача вказаної суми. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved