Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

04 серпня 2023 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] із вимогою про стягнення аліментів на утримання матері малолітньої дитини (а. с. 1). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 22 серпня 2020 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачкою. На час подання позовної заяви позивачка та відповідач проживали окремо, [PERSON] добровільно не надає їй матеріальної допомоги, а вона хоч і працює, але її доходу не вистачає на придбання всього необхідного а саме: їжі, медикаментів та оплату комунальних послуг. Зазначає, що відповідач працює військовим в Збройних Силах України та отримує офіційну заробітною плату вище середнього рівня по Україні. Оскільки стан його здоров`я нормальний, він не утримує неповнолітніх дітей або непрацездатних чи хворих батьків та витрачає значні кошти на відпустку, вважає, що відповідач може надавати допомогу на її утримання. Тому прохає суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 від усіх його видів заробітку, щомісячно, до досягнення малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. Ухвалою суду від 11 серпня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 13 вересня 2023 року (а. с. 9), яка надіслана учасникам справи 11 серпня 2023 року за вихідним № 24232/23-вих/2/204/3137/23 (а. с. 10). Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 13), в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 23), причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення та ухвалив заочне рішення. Судом встановлено, що 22 серпня 2020 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, про що складено актовий запис № 343, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22 серпня 2020 року (а. с. 5). Позивачка та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01 грудня 2021 року (а. с. 6). Відповідач [PERSON] з 26 лютого 2022 року перебуває на військовій службі у в/ч [NUMBER] [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки № 184 від липня 2023 року (а. с. 14). З довідки № 615 від 08 вересня 2023 року (а. с. 15), дійсно вбачається, що позивачка [PERSON] з 01 вересня 2023 року по 18 листопада 2024 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х років. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Так, позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що їхня малолітня донька проживає разом із нею. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тобто, основною обов`язковою умовою для надання матеріальної допомоги дружині до досягнення дитиною трирічного віку є існування об`єктивної можливості чоловіка надавати таку допомогу. Однак під час розгляду справи позивачкою не надано доказу на підтвердження своїх вимог, оскільки довідка № 184 від липня 2023 року (а. с. 14), яку позивачка надала до суду, жодним чином не підтверджує факт в якому розмірі заробітну плату отримує відповідач на військовій службі, а тому вказана довідка жодним чином не підтверджує об`єктивної можливості чоловіка надавати таку допомогу. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, заважаючи на те, що під час судового розгляду позивачкою не доведено всіх обов`язкових підстав для задоволення її вимог щодо стягнення аліментів на її утримання, зокрема, можливість відповідача сплачувати аліменти, суд дійшов переконливого висновку про те, що підстав для задоволення позовних вимог судом не встановлено, через що у їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed