Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

05 вересня 2023 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом [PERSON] , в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: [ADDRESS] ; визнати [PERSON] , [INFO] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 27 жовтня 2023 року було відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачі до судового засідання не з`явились повторно, повідомлялись, про причини неявки до судового засідання не сповістили, правом на надання відзиву на позовну заяву відповідачі не скористались, будь-яких письмових заяв та клопотань до суду з приводу розгляду справи не надали. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , є власником 2/5 частини житлового будинку, розташованого на земельній ділянці розміром 796 м за адресою: [ADDRESS] , по фактичному використанню і в цілому складається з одного одноповерхового житлового будинку житловою площею 59,4 кв. м., позначеного в плані літерою «А», і таких господарських господарсько- побутових будівель та споруд: «В» - сарай, «Г» - убиральня, «Д» - літня кухня, «Е» - гараж, «Ж» - сарай, «З» - душ», «№1-4» - огорожа, «І» - мостіння, відповідно до Витягу з реєстрації прав власності на нерухоме майно № 17936841 від 29 лютого 2008 року, виданого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості». Право власності на вказану частину будинку позивачу належить на підставі Договору Дарування реєстраційний номер: 1245, від 03 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовим Д.С.. Також,\~право власності\~підтверджується Витягом\~про реєстрацію\~права власності\~на нерухоме майно. Інша частина будинку - 3/5 належить на праві спільної часткової власності [PERSON] . Відповідно до будинкової книги про зареєстрованих громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] , у вищевказаному будинку зареєстровані 2 (дві) особи: невістка позивача - [PERSON] , [INFO] та онук (син невістки) позивача - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за вказаною адресою 19 березня 2010 року, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за вказаною адресою 18 квітня 2011 року. Проте,\~зареєструвавши своє\~місце проживання,\~ні [PERSON] ,\~ні [PERSON] ,\~за вказаною\~адресою не\~проживали.\~Адреса місця\~реєстрації не\~збігалася з\~їх фактичним\~місцем проживання. Їх фактичним місцем проживання до 2022 року було: [ADDRESS] . Даний факт\~підтверджується тим,\~що при\~настанні шкільного\~віку [PERSON] ,\~а саме\~у 2016\~|році,\~ [PERSON] подавала\~заяву на\~зарахування дитини\~до Загальноосвітньої\~школи №\~72\~в м.\~Одесі.\~Територіально дана\~школа знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~тобто поруч\~біля фактичного\~місця проживання\~-\~ [ADDRESS] . Онука було зараховано до вказаної Загальноосвітньої школи та дитина навчалась там до 2022 року. Зазначені обставини, також підтверджуються копією особової справи учня [PERSON] . 05 вересня 2022 року [PERSON] разом з [PERSON] покинули територію України та виїхали на постійне місце проживання до Республіки Польща в місто Рацибуж, про що було зроблено відмітку директором школи в особовій справі учня. Таким чином відповідачі не проживали фактично за адресою: [ADDRESS] , їх прописка була лише документальною. З починаючи з вересня 2022 року вони взагалі покинули територію України, виїхавши до іншої держави. Тобто, позивач не веде з відповідачами спільного господарства, будь-які речі відповідачів у будинку відсутні. Жодної участі в утриманні та поточному ремонті будинку відповідачі не приймають, оплату всіх комунальних послуг здійснюю виключно позивач та інший власник. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу УРСР (ЖК) до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 ЖК. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК до членів сім`ї належать дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Проте, за адресою: [ADDRESS] , відповідачі взагалі не проживали, їх місце реєстрації було умовним. Враховуючи те, що місце реєстрації відповідачів зберігається за адресою: [ADDRESS] , але відповідачі за вказаною адресою ніколи не проживали та не проживають, а тому порушуються права позивача, як власника будинку. Позивачу доводиться переплачувати за комунальні послуги, які розраховуються виходячи з кількості зареєстрованих за адресою осіб. Таким чином, позивач не може в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 згаданого кодексу визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Як вже було згадано судом, відповідно до частини першої ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~положень ст.\~18\~ЗУ «Про\~надання публічних\~(електронних\~публічних)\~послуг щодо\~декларування та\~реєстрації місця\~проживання в\~Україні»,\~зняття особи\~із задекларованого\~або зареєстрованого\~місця проживання\~(перебування)\~у разі\~звернення до\~органу реєстрації\~або через\~центр надання\~адміністративних послуг\~за місцем\~задекларованого або\~зареєстрованого місця\~проживання (перебування)\~здійснюється:\~за заявою\~про зняття\~особи із\~задекларованого або\~зареєстрованого місця\~проживання (перебування),\~поданою у\~паперовій формі\~такою особою,\~її законним\~представником або\~представником;\~за заявою\~власника житла\~приватної форми\~власності,\~поданої у\~паперовій формі,\~стосовно повнолітньої\~особи,\~місце проживання\~(перебування)\~якої зареєстровано\~або задекларовано\~в житлі,\~що належить\~власнику на\~підставі права\~власності.\~У разі\~подання власником\~житла заяви\~про зняття\~із задекларованого\~або зареєстрованого\~місця проживання\~(перебування)\~батьків або\~інших законних\~представників дитини\~чи одного\~з них\~така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав Позивача. Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що Відповідачі втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із не проживанням за місцем реєстрації тривалий час, не здійснювали оплату та не брали участь в оплаті комунальних послуг, не несли інших витрат по утриманню житлового приміщення, заважають власнику реалізувати право на розпорядження квартирою. Враховуючи відсутність висловленої позивачем вимоги щодо стягнення судового збору з відповідача, у відповідності до ст. 13, 141 ЦПК України, суд відносить на рахунок позивача.

Outcome: approved