Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачкою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі. Зазначив, що вони припинили шлюбні відносини та збереження шлюбу є неможливим (а.с. 1 2). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Відповідачка надала суду відзив на позов у якому визнала позов (а.с. 22). Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 11 червня 2019 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано в Деснянському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 691, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11 червня 2019 року (а.с. 4). Позивач бажає розірвати шлюб і відповідач не заперечила щодо цього. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. Норми статті 206 ЦПК України передбачають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Одночасно, суд не вбачає підстав для застосування норми статті 113 СК України, оскільки позивач не є особою яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Натомість, звернення позивача із такою заявою не у своїх інтересах, а в інтересах відповідачки суперечить визначеному статтею 4 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства. Проте, відповідачка не зверталася до суду із заявами про відновлення свого дошлюбного прізвища після розірвання шлюбу. Як наслідок, у суду відсутні правові підстави для відновлення дошлюбного прізвища відповідачки. При цьому, у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, на підставі частини першої статті 142 ЦПК України, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, решту суми судового збору слід покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved