Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Позивач 1: [PERSON] , позивач 2: [PERSON] , що діє в інтересах: [PERSON] , звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Третя особа: [PERSON] . Вказує, що 12.07.2019 [PERSON] дав у борг своєму онуку, [PERSON] 34\~500,00 грн. та 4\~000,00 доларів США, що еквівалентно 117\~000,00 грн. на дату написання позовної заяви, про що свідчить письмова розписка від 12.07.2019. також підтвердженням того, що вказані грошові кошти були в наявності у [PERSON] , та були передані відповідачу слугують виписка з банківського рахунку за 12.07.2019 та чеки за 12.07.2019 на загальну суму 11\~500,00 грн., та квитанція від 19.04.2019 на суму 55\~000,00 грн. Позивач вказує, що 03.12.2019, в присутності неї, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] вимагав у відповідача переписати розписку, задля належного її оформлення у грубій формі відмовився це зробити про що вони є свідками. [INFO] [PERSON] помер. Зазначає, що вона, [PERSON] є донькою та спадкоємцем померлого [PERSON] , [PERSON] є сином та спадкоємцем померлого [PERSON] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.07.2014 у справі №711/2560/14-ц, [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним, опікуном призначено позивача [PERSON] . Позивач додає, що оригінал розписки, яку їй передав [PERSON] , є документом який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, зважаючи на викладене вище, посилаючись на ст.ст.207,208,1046,1047,1049 УК України, ст.ст.4, 59, 175,177 ЦПК України, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму в розмірі 17 250,00 грн. та 2 000,00 доларів США, що еквівалентно 58 500,00 грн. у рахунок погашення боргу за розпискою від 12.07.2019. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму в розмірі 17 250,00 грн. 00 коп. та 2 000,00 доларів США, що еквівалентно 58 500,00 грн. у рахунок погашення боргу за розпискою від 12.07.2019. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму в розмірі 757,50 грн. відшкодування судових витрат зі сплати судового збору. Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2022, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Піковський В.Ю. визначений для розгляду судової справи №711/2414/22. Ухвалою суду від 23.06.2022 по цивільній справі відкрито провадження та призначене судове засідання. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. 18.07.2022 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву. Вказує, що у ході вивчення позовної заяви від 29.06.2022 та доданих матеріалів встановлено. що позивачем у якості доказів подано до суду документ невизначеного типу, а саме аркуш паперу з текстом, зміст якого не передбачає жодних договірних правовідносин. Відповідач додає, що з урахуванням ч.1 ст.1046 ЦК України, наданий позивачем документ невизначеного типу не містить реквізитів, зокрема назви документу, місця складання, реквізитів сторін (місць та дат народження, місць реєстрації та проживання, індивідуальних податкових номерів, паспортних даних, що є суттєвими ознаками при укладанні договорів. Встановити осіб про яких йдеться у вказаному документі не видається за можливе. З урахуванням положень ст.638, ч.1 ст.642 ЦК України, відповідач вказує, що змістом наданого [PERSON] суду документу невизначеного типу не передбачено жодних прав та обов`язків сторін, що є істотною умовою будь-якого договору, зокрема договору позики. Жодних доказів укладання між ним та [PERSON] договору позики, позивачем суду не надано. Твердження позивача про нібито факт наявності договірних відносин, а також про факт суперечок між ним та [PERSON] , не відповідає дійсності, та свідчить про намагання позивача ввести суд в оману. Надані позивачем у якості доказів виписки з банківського рахунку від 09.08.2019 та 12.07.2019 , та чеку за 12.07.2019 на суму 11\~503,00 грн., дублікат квитанції від 19.04.2019 на суму 55\~000,00 грн., свідчать лише про можливу наявність на дату їх видачі у [PERSON] грошових коштів на суму 66\~503,00 грн., що в перерахунку в долари США по курсу НБ України на вказані дати складало 2\~494 доларів США. Твердження позивача про отримання ним 28.05.2022 вимоги від [PERSON] не відповідає дійсності. Згідно з наданої позивачем роздруківки від 08.06.2022 статусу поштового відправлення 1802807614811 від 24.05.2022 вказано, що відправлення не вручене під час доставки. Тому він не має боргових зобов`язань, а також не отримував жодних письмових та усних вимог. Вважає, що позивачем всупереч ст.ст.638, 642, 1046, 21047 ЦК України не надано суду жодного передбаченого чинним законодавством доказу наявності договірних відносин та його заборгованості перед [PERSON] , та позивачами. Дії [PERSON] свідчать про намагання останньої незаконно збагатитьсь за рахунок інших осіб. Просить у позовних вимогах [PERSON] відмовити повністю. Судові витрати покласти на [PERSON] . Ухвалою суду від 15.11.2022 задоволено клопотання позивача [PERSON] та призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, проведення експертизи доручено Черкаському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (вул. Пастерівська, 104, м. Черкаси). Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. 28.11.2023 позивач [PERSON] подала оновлено позовну заяву в якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму в розмірі 11 500,00 грн. 00 коп. та 1 333,00 доларів США, що еквівалентно 39 000,00 грн. у рахунок погашення боргу за розпискою від 12.07.2019. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму в розмірі 11 500,00 грн. та 1 333,00 доларів США, що еквівалентно 39 000,00 грн. у рахунок погашення боргу за розпискою від 12.07.2019. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму в розмірі 757,50 грн. відшкодування судових витрат зі сплати судового збору (а.с. 94-101). 15.03.2023 на адресу Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання судового експерта Валової Т.М. за №СЕ-19/124-23/2872-ПЧ про уточнення ухвали та надання додаткових матеріалів для проведення експертизи. 17.03.2023 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси поновлено провадження у цивільній справі за позовом позивач 1: [PERSON] , позивач 2: [PERSON] , що діє в інтересах: [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Ухвалою від 27.03.2023 задоволено клопотання судового експерта Валової Т.М. про надання матеріалів необхідних для проведення експертизи. Доповнено резолютивну частину ухвали про призначення судової почеркознавчої експертизи від 15.11.2022. В іншій частині ухвалу суду від 15.11.2023 про призначення судової почеркознавчої експертизи залишено без змін. 12.05.2023 до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшов Висновок судового експерта № СЕ-19/124-23/2872-ПЧ від 10.05.2023. За результатами якого рукописний текст в оригіналі розписки (а.с.62) від 12.07.2019 про отримання грошових коштів в сумі 34\~500,00 та 4\~000,00 доларів США (в тому числі прізвище та ініціали під текстом розписки) виконаний [PERSON] . Підпис в оригіналі розписки від 12.07.2019 (а.с.62) виконаний вірогідно [PERSON] . 16.05.2023 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси поновлено провадження у цивільній справі за позовом позивач 1: [PERSON] , позивач 2: [PERSON] , що діє в інтересах: [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. 19.09.2023 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси задоволено клопотання [PERSON] . Залучено в якості третьої особи - [PERSON] . 20.11.2023 надійшла заява від позивача [PERSON] про збільшення позовних вимог, просить суд провести розрахунок з переведення іноземної валюти в українську валюту встановленим НБУ на день ухвалення рішення суду. 22.11.2023 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що 12.07.2019 [PERSON] дав у борг своєму онуку [PERSON] 34\~500,00 грн. та 4\~000,00 доларів США. У батька троє дітей: позивач [PERSON] , її брат [PERSON] та сестра [PERSON] , вона мати відповідача [PERSON] . Позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити та стягнути на її користь 1/3 зазначеного боргу та 1/3 на користь брата, інтереси якого вона представляє також. Повідомила, що онук неодноразово брав у борг кошти. Щодо надання коштів їй стало відомо від батька, а також що він збирав кошти, знімав із рахунків щоб надати в позику [PERSON] . Адвокат Топор І.О. в судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає повністю. Позивачі не зверталися до нотаріуса із заявою про отримання грошових коштів як спадкового майна, тобто спадщина не відкривалася на грошові кошти. [PERSON] стверджує, що кошти він не брав, розписку не писав. Крім того, розписка не належно оформлена, не містить інформації, хто її давав, в яких обставинах. Представник третьої особи [PERSON] адвокат Стратілатов К.Г. в судовому засіданні вказав, що дід проживав із сином [PERSON] . На скільки відомо [PERSON] непогашених боргів у відповідача не було. Не підтримує позовні вимоги, просить відмовити в їх задоволенні. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 15.11.2023 подала заяву в якій просила відмовити в задоволенні позову про стягнення боргу з [PERSON] та розглянути цивільну справу без участі третьої особи та її представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чино. В судове засідання, яке призначено до розгляду 29.11.12023 сторони не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, які приєднані до матеріалів справи. Щодо прийняття рішення в письмовому провадженню не заперечували. Судове засідання з розгляду справи було призначене на 29.11.2023, проте у зв`язку з неявкою всіх учасників справи судове засідання з розгляду справи не проводилось, а розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ч.13 ст.7, ч.9 ст.10, ст.11, ч.2 ст.247, ч.6 ст.259 ЦПК України, внаслідок чого, відповідно встановлених приписів ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення у його вступній частині зазначено не дату судового засідання, на яку було призначено судовий розгляд (29.11.2023), а дату складання повного тексту рішення 05.12.2023, що відповідає правовій позиції, сформованою Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11. Враховуючи наведене, прийнято рішення з метою економії процесуального часу перейти до розгляду справи у письмовому провадженню, сторони надали пояснення, обовязкової подальшої участі не встановлено. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Як визначено ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За змістом ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що згідно з розпискою від 12.07.2019, [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 34 500 гривень та 4 000 доларів США (а.с. 62). На підтвердження укладення вказаного договору позивач [PERSON] надала розписку від 12.07.2019, копія та оригінал якої долучено до справи, в якій рукописним способом за допомогою кулькової ручки синього кольору зазначено: [PERSON] , взяв в борг 34 500 гривень та 4 000 доларів США у [PERSON] (а.с. 21,62). Як вбачається з листа-притензії\~щодо погашення\~заборгованості від 09.06.2022, адресованого відповідачу у справі, копія якого додана до позовної заяви, позивач [PERSON] зверталася до відповідача з вимогою. Вказаний лист було направлено позивачем рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] копія опису вкладення з відміткою "Укрпошти", та копія фіскального чеку з відміткою «Украпошта» додані до позовної заяви. Проте, як видно з копії трекінгу відстеження відправлення, 28.05.2022 відправлення не вручене під час доставки, зазначено: ініші причини (25-29). Відповідач [PERSON] заперечив факт отримання грошей та написання ним розписки від 12.07.2019. На виконання ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшов висновок судового експерта № СЕ-19/124-23/2872-ПЧ від 10.05.2023. За результатами якого рукописний текст в оригіналі розписки (а.с.62) від 12.07.2019 про отримання грошових коштів в сумі 34\~500,00 та 4\~000,00 доларів США (в тому числі прізвище та ініціали під текстом розписки) виконаний [PERSON] . Підпис в оригіналі розписки від 12.07.2019 (а.с.62) виконаний вірогідно [PERSON] (а.с. 153-160). За нормами ст.147 ЦПК України, експерт дає у письмовій формі свій мотивований висновок, який приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав, докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими\~статтею 89\~цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. В свою чергу, стороною відповідача не спростовано належними та достовірними доказами посилання у відзиві на позов про те, що [PERSON] ніяких грошей у борг не брав та розписки не писав. Таким чином обставина належності підпису [PERSON] на розписці від 12.07.2023 встановлено судом під час розгляду справи по суті. До цього висновку приходить суд в сукупності встановлених обставин, а саме що сам текст писав відповідач [PERSON] власноручно, що повноцінно встановлено висновками експертизи. Обставини, що неодноразово брав в борг у [PERSON] не заперечувалися ні відповідачем ні його представником, крім цього не повідомлялося, що були повернуті кошти за борговою розпискою, яка знаходилася для вимоги у кредитора, відповідно до якої і було звернуто позивачами до суду. В такому випадку, ймовірність підпису оригіналу боргової розписки є повноцінною та трактується на користь позивачів по справі та не спростована відповідачем. Положенням ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В даному випадку, відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Згідно п.2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. ЦК України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про сурогати або замінники письмової форми правочину, які свідчать про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суду надана позивачем розписка в підтвердження того, що відповідач [PERSON] взяв у [PERSON] в борг кошти в сумі 34\~500,00 грн. та 4\~000,00 доларів США, що еквівалентно 117\~000,00 грн. на дату написання позовної заяви, про що свідчить письмова розписка від 12.07.2019. Хоча зазначена вище розписка і не є належною письмовою формою договору позики, як вважає суд, але згідно законодавства може прийматися до уваги і приймається судом для підтвердження укладення договору позики між сторонами. Згідно приписів ст.1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Суд, також, виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов`язання, грошова сума, яку позичено та особистий підпис боржника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Суд критично оцінює пояснення сторони відповідача щодо неотримання ним позики та\~написання ним розписки. На час розгляду даного позову судом, відповідач не вчинив жодної дії щодо оскарження боргової розписки чи дій позивача, інших осіб. Рішення суду не може ґрунтуватися на\~поясненнях сторони для підтвердження того, що гроші насправді не були позичені. Договір позики так само, як і його виконання може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов`язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорювані відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010, провадження № 14-308цс18, зроблено висновок про те, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17, провадження № 61-30435сво18, зазначив, що у\~статті 629 ЦК України\~закріплено одну з основних засад цивільного права - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором або законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться у\~главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, провадження № 61-22315сво18, зроблено висновок про те, що «доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду у справі №373/726/14-ц від 16 вересня 2020 року. За правилом ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] від 06.1.2019) (а.с. 20). Відповідач у справі [PERSON] , є онуком померлого [PERSON] , що не заперечується учасниками справи. [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 23.05.1961 (а.с. 15). В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою - [PERSON] та матір"ю відповідача [PERSON] [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , є сином - [PERSON] (а.с.12-13). Відповідно до копії довідки до акту огляду МСЕК Серія 10 ААА № 913327, [PERSON] встановлена перша група інвалідності (а.с 19). 17.06.2014 рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси визнано [PERSON] , [INFO] , недієздатним. Призначено [PERSON] , [INFO] , опікуном над недієздатним [PERSON] (а.с. 16 -17). Відповідно до копії посвідчення № 325 від 08.07.2014, [PERSON] призначена опікуном над недієздатним братом [PERSON] , і має право розпоряджатися його пенсією та ощадною книжкою, бути його представником в суді, у всіх державних та громадських установах і організаціях (а.с. 18). З приводу цього Суд зазначає наступне. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті\~1216,\~1218 Цивільного кодексу України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша-друга\~статті 1220 Цивільного кодексу України). Відповідно до\~статті 1217 Цивільного кодексу України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини перша, третя\~статті 1268 Цивільного кодексу України). Також\~статтею 1241 Цивільного кодексу України\~встановлено право осіб на обов`язкову частку у спадщині. Аналіз норм статей\~1216,\~1218,\~1219,\~1231,\~1268,\~1269,\~1296,\~1297 Цивільного кодексу України\~дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування). На запит суду, приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О., надано відповідь від 26.10.2022 №165/016 про те, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадщину прийняли шляхом подачі заяви: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 81, 83-84). 20.11.2023 позивач [PERSON] подала клопотання про збільшення позовних вимог, а саме просить суд провести розрахунок з переведення іноземної валюти в українську валюту встановленим НБУ на день ухвалення рішення суду (а.с. 243). Відповідно до ст.120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Строки,\~встановлені законом\~або судом,\~обчислюються роками,\~місяцями і\~днями,\~а також\~можуть визначатися\~вказівкою на\~подію,\~яка повинна\~неминуче настати\~ (ст.122\~ЦПК). Як передбачено ст.123 ЦПК, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк,\~обчислюваний роками,\~закінчується у\~відповідні місяць\~і число\~останнього року\~строку. Строк,\~обчислюваний місяцями,\~закінчується у\~відповідне число\~останнього місяця\~строку.\~Якщо закінчення\~строку,\~обчислюваного місяцями,\~припадає на\~такий місяць,\~що відповідного\~числа не\~має,\~строк закінчується\~в останній\~день цього\~місяця. Якщо\~закінчення строку\~припадає на\~вихідний,\~святковий чи\~інший неробочий\~день,\~останнім днем\~строку є\~перший після\~нього робочий\~день. Перебіг\~строку,\~закінчення якого\~пов`язане з\~подією,\~яка повинна\~неминуче настати,\~закінчується наступного\~дня після\~настання події. Останній\~день строку\~триває до\~24\~години,\~але коли\~в цей\~строк слід\~було вчинити\~процесуальну дію\~в суді,\~де робочий\~час закінчується\~раніше,\~строк закінчується\~в момент\~закінчення цього\~часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку (ст. 124 ЦПК України). Відповідно до\~ст.126\~ЦПК,\~право на\~вчинення процесуальної\~дії втрачається\~із закінченням\~строку,\~встановленого законом\~або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, суд не бере\~до уваги\~ клопотання\~позивача [PERSON] від 20.11.2023, як таке, що подане після закінчення процесуальних строків та яке перечить позовній заяві про стягнення боргу (а.с.97-101). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог за оновленою позовною заявою від 28.11.2022 (а.с. 97-101), а саме, - стягнути з\~ [PERSON] на користь [PERSON] , заборгованість у розмірі 11 500,00 грн. 00 коп. та 1 333,00 доларів США, що еквівалентно 39\~000,00 грн. на день написання заяви, у рахунок погашення боргу за розпискою від 12.07.2019, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , заборгованість у розмірі 11 500,00 грн. 00 коп. та 1 333,00 доларів США, що еквівалентно 39\~000,00 грн. на день написання заяви, у рахунок погашення боргу за розпискою від 12.07.2019. При цьому, позивач сам вибрав механізм розрахунку стягнення боргу на момент подачі позову, про що свідчить письмова заява (97-101 а.с.), в прохальній частині якої поставлене питання про стягнення боргу станом на написання позовної заяви. Що стосується вимоги позивача про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне: За змістом ч.1 та п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.3\~ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Частиною 6\~ст.139 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат на проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується\~ст.141 ЦПК України. Відповідно до п.2 ч. 2\~ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Частиною 8\~ст.141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п.45 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну. Тому в ухвалі про призначення експертизи суд вправі зобов`язати відповідну сторону перерахувати, у тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи експертній установі (судовому експерту, який не є працівником державної спеціалізованої установи) (стаття 7 Закону України "Про судову експертизу"). Після закінчення розгляду справи витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених\~статтею 88 ЦПК\~(\~ст. 141 ЦПК України\~в чинній редакції). Відповідно до п.35 Постанови, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення\~статті 88 ЦПК\~(ст. 141 ЦПК України\~в чинній редакції) та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як встановлено з матеріалів справи, ухвалою суду від 15.11.2023 за клопотанням позивача [PERSON] у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, оплату за яку було покладено на позивача, 27.04.2023 позивачем сплачено рахунок за проведення експертизи у сумі 8030,00 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ «Укрпошта» № 1154680744 від 27.04.2023. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: 1) Договір №060622969 від 06.06.2022 про надання правової допомоги/юридичних послуг на суму 5\~000,00 грн.; копію чеку про сплату юридичних послуг від 06.06.2022 на суму 1800,00 грн.; копію чеку про сплату юридичних послуг від 09.06.2022 на суму 3200,00 грн. З огляду на зазначене, враховуючи зміст поданих документів на підтвердження понесених позивачем [PERSON] судових витрат, вищезазначених критеріїв, відсутності клопотання іншої сторони про зменшення судових витрат, суд ухвалює про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., оплату вартості проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі - 8030,00 грн. та сплачений судовій збір при подачі позову у розмірі - 757,50 грн., а всього 13\~787,50 грн. Крім того, з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 505,00 грн., як передбачено\~ст.141 ЦПК України\~та нормами\~Закону України\~«Про судовий\~збір» за розгляд позовної вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved