Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1. 31 серпня 2023 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] за участю третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на частину квартири та визнання спільним зобов`язання за кредитним договором, обґрунтувавши свої вимоги наступним. В період з 29 жовтня 1998 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] , який 10 січня 2022 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси був розірваний. Рішення набрало законної сили 10 лютого 2022 року. Під час шлюбу, 22 грудня 2018 року сторонами було придбано шляхом укладання договору купівлі-продажу двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 70, 2 кв.м., житловою 40,3 кв.м., але договір купівлі-продажу вказаної квартири був оформлений на відповідачку [PERSON] , тобто покупцем за договором виступала [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою № 344110325 від 25.08.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1609097771101 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкті нерухомого майна. Зазначає, що оскільки вказана квартира придбана в період шлюбу, то є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідачка проживає в спірній квартирі, іншого житла не має. Посилаючись на ст. 60, 71 СК України, вважає, що кожному з подружжя належить по частки квартири, вартісна оцінка якої складає 132\~600 грн. Після придбання зазначеної квартири необхідно було зробити ремонт та облаштувати побут, тому 17 січня 2019 року в АТ «Ідея Банк» було отримано кредит за кредитним договором D44.00615.004780366 на суму 75\~000 грн. Коштів на виплату зазначеного кредиту не вистачало і за спільної згодою позивача та відповідача отримали в банку кредитні кошти для погашення кредитної заборгованості за даним кредитом, а танк запропонував в свою чергу кредит, за яким процента ставка була меншою за попередньою. За таких обставин, 21 жовтня 2020 року від позивачем [PERSON] та АТ «Ідея Банк» було оформлено кредитний договір № R01.00615.007107179 для погашення кредитної заборгованості за кредитним договором D44.00615.004780366 від 17.01.2019 на суму 74\~636, 33 грн. із строком на 96 місяців, що підтверджується кредитним договором від 21.10.2020. Після отримання кредиту кошти сплачувалися, але не в графік, тому утворилася заборгованість по сплаті кредиту. Посилаючись на ст. 61 ч. 3, 65 ч. 2, 4 СК України, вважає, що кредитний договір № R01.00615.007107179 від 21 жовтня 2020 року був укладений в інтересах сім`ї. За період з 23 листопада 2020 року по 20 січня 2022 року згідно квитанцій за кредитним договором було сплачено 36\~140 грн. Станом на 09.08.2023 загальна заборгованість за кредитним договором № R01.00615.007107179 від 21.10.2020 складає 104\~759, 03 грн. Згідно додатку до паспорту споживчого кредиту, графік щомісячних платежів за кредитним договором закінчується 21 жовтня 2028 року. Відповідачка зобов`язання за кредитним договором виконувати не бажає. На підставі викладеного просить: -Визнати квартиру [ADDRESS] , загальною площею 70, 2 кв.м., житловою 40,3 кв.м, придбану згідно договору купівлі-продажу від 22 грудня 2018 року, зареєстрованого за № 12420 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Є.А. спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] по частки. -В порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на частину квартиру [ADDRESS] , придбану згідно договору купівлі-продажу від 22 грудня 2018 року -Визнати [PERSON] та [PERSON] зобов`язальними особами перед АТ «Ідея Банк» по кредитному договору № R01.00615.007107179 від 21 жовтня 2020 року зі сплати суми кредиту, з урахуванням сплаченої ситу боргу за кредитом; стягнути з відповідачки судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 3\~473, 20 та витрати на професійну правничу допомогу. 1.2. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі в порядку ч. 5 ст. 130 ЦПК України. У зв`язку із зазначеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача. 1.3. Представник позивача [PERSON] адвокат Холодняк В.М., що діє на підставі ордеру Серії СА № 1062460 від 25.08.2023 (а.с. 9), підтримав позовні вимоги, виклав доводи, аналогічні позовній заяві. 1.4. У судове засідання відповідач Картамишева\~(Тригуб) не з`явилася, сповіщалася належним чином про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку шляхом направлення поштової кореспонденції, а також через свого представника адвоката Драченко В.В., що підтверджується матеріалами справи. Своїм процесуальним право на подання відзиву скористалася, тим самим реалізувавши принцип диспозитивності і змагальності судового процесу. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності належно повідомленого відповідача у даному судовому засіданні. 1.5. Представник відповідача\~ [PERSON] \~ адвокат\~Драченко В.В., що діє на підставі ордеру серії СА № 1068802 від 17.11.2023 в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що 20.12.2018 та 22.12.2018 було укладено два договорі купівлі-продажу. 20.12.2018 Позивач, відповідач та їх повнолітня донька [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] за 558\~080, грн. Пунктом 3.1. Договору сторони засвідчили, що 2/3 частка в праві власності на квартиру, яка є предметом цього договору, належить їм на праві спільної сумісної власності, а [PERSON] 1/3 частка в праві на квартиру належить на праві особистої приватної власності та не є об`єктом спільної сумісної власності. Вже через дві доби на ім`я позивача придбано квартиру [ADDRESS] за 440\~000, 00 грн., де на сьогоднішній день мешкає дочка сторін зі своєю сім`єю. Таким чином, з урахуванням внеску: спільних коштів сторін, внесених за рахунок сімейного бюджету та залучення внеску третьої сторони дочки Сторін на придбання квартири, що є предметом спору позов підлягає частковому задоволенню і в порядку поділу спірного майна за позивачем необхідно визнати право власності на 1/ 3 частину спірної квартири. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи 2.1. Відповідач [PERSON] звернулася з клопотанням про надання доказів платіжних документів на підтвердження сплати кредиту та відкладення розгляду справи (а.с. 45). 2.2. 17.11.2023 представник відповідача адвокат Драченко В.В. подав клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття, обґрунтовуючи тим, що відповідачка перебувала за кордоном, що унеможливило вчасний пошук представника для надання професійної правничої допомоги по даній справі (а.с.112-114). 2.3. 17.11.2023 представник відповідача адвокат Драченко В.В. подав клопотання про долучення доказів, а саме договорів купівлі-продажу (а.с. 124-125). ІІІ. Процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~3.1. Ухвалою судді від 01.09.2023 відкрито провадження по справі та справа призначена до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с. 30). \~ \~ \~ \~3.2. Ухвалою суду 08.11.2023 закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 93-94). 3.3.\~ Ухвалою\~суду від\~23.11.2023\~клопотання представника\~позивача \~адвоката Холодняка\~В.М.\~задоволено,\~прийнята відмову\~позивача від\~позову [PERSON] \~до [PERSON] за\~участю третьої\~особи на\~стороні відповідача Акціонерне товариство\~«Ідея Банк»\~про визнання\~спільним майном\~зобов`язання за\~кредитним договором № R01.00615.007107179 від 21 жовтня 2020 року та закрито провадження в цій частині. В решті позову розгляд справи продовжено (а.с. 137, 139). ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 4.1. З 29 жовтня 1998 року позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] , який 10 січня 2022 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси був розірваний. Рішення набрало законної сили 10 лютого 2022 року (а.с. 13). Відповідно до договору купівлі-продажу [PERSON] позивач по справі, [PERSON] відповідач по справі та [PERSON] «продавці» з одного боку та [PERSON] «покупець» з другого боку уклали договір, відповідно до якого продавці продають, а покупець купує квартиру [ADDRESS] (а.с. 126-127). Пунктом 2 Договору визначено, що продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 558\~080, 00 грн., з яких 278\~080,00 продавці отримали відповідно до своїх часток у праві власності до підписання цього договору, а решту 280\~000, 00 грн. покупець зобов`язується передати покупцям після отримання кредиту в ПАТ «Кредобанк» протягом двох днів. 4.2. Згідно договору купівлі-продажу від 22 грудня 2018 року, зареєстрованого за № 12420, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Є.А. відповідачка [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] , загальною площею 70, 2 кв.м., житловою 40,3 кв.м (а.с. 14). 4.3. 17.01.209 року між позивачем та АТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір D44.00615.004780366. 4.4. 21 жовтня 2020 року від позивачем [PERSON] та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № R01.00615.007107179 на поточні потреби в сумі 74\~636, 33 грн. Позичальник укладанням зазначеного договору дає доручення банку, за дорученням позичальника, надає кредит в день підписання даного Договору шляхом переказу коштів 74\~636, 33 грн. з початкового рахунку позичальника на рахунок [NUMBER] в АТ «Ідея Банк» призначення платежу: «Погашення кредитної заборгованості договір D44.00615.004780366 від 17.01.2019». Банк надає кредит строком на 96 місяців (а.с. 17-20). 4.5. Квитанціями наданими позивачем підтверджується сплата суми кредитних зобов`язань АТ «Ідея Банк» за період 2020 2021 рік (а.с. 21-24). 4.6. З розрахунку боргу за кредитним договором № R01.00615.007107179 станом на 09.08.2023 вбачається загальна заборгованість 104\~759, 03 грн. (а.с. 25). З Свідоцтва про шлюб, укладений 21 січня 2023 між [PERSON] та [PERSON] (відповідачкою), остання змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 47). V. Оцінка суду. 5.1. Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах\~СК України. 5.2. Відповідно до\~статті 21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. 5.3. У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. 5.4. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 5.5. Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. 5.6. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18). 5.7. Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 5.8. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 5.9. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. 5.10. Так, сторони перебували у шлюбі у період з 29.10.1998 по січень 2022 року. Згідно договору купівлі-продажу квартира [ADDRESS] була придбана 22 грудня 2018 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі. 5.11. Враховуючи наведене, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, суд приходить до висновку, що спірну квартиру подружжя набуло під час перебування у шлюбі, а тому вона є їх спільним майном подружжя та підлягають поділу між ними в рівних частинах, оскільки презумпція спільності права власності подружжя на квартиру відповідачкою [PERSON] не спростована, адже вона не надала належних і допустимих доказів сплати частини вартості спірної квартири коштами своєї доньки [PERSON] (Тригуб до шлюбу), отриманими від продажу квартири, що належала їм спільно на праві часткової власності за адресою: [ADDRESS] . 5.12. Сам по собі факт придбання спірної квартири через незначний проміжок після укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] без надання належних та допустимих доказів не свідчить про залучення грошових коштів [PERSON] та не є достатнім фактом оплати [PERSON] особистих коштів за придбану квартиру до договору купівлі-продажу від 22.12.2018. Крім того, сама [PERSON] будь-яких вимог до [PERSON] не заявляла, до участі у справі не залучена. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що доводи представника відповідача в цій частині є хибними. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 6.1. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 6.2. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені у повному обсязі, силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3\~473, 20 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору за подання даного позову до суду. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved