Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 25.06.2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину про скасування заповіту недійсним. В обґрунтуванні позовної заяви зазначено, що [PERSON] був батьком [PERSON] . 13.11.2016 року відповідачка [PERSON] вигнала [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] . Після чого з 14.11.2016 року [PERSON] почав проживати із позивачем [PERSON] . 05.08.2017 року [PERSON] звернувся до Другої Одеської державної нотаріальної контори, де державний нотаріус Маслова М.В. посвідчила йому: 1) генеральну довіреність на імя [PERSON] ; 2) заповіт, яким він заповів все своє майно на користь [PERSON] [PERSON] 27.07.2017 року добровільно пройшов огляд на предмет психічного здоров`я в КУ «Міський психіатричний диспансер», де отримав довідку за №003164 про відсутність в нього відхилень від норми: тобто, що він не потребує в обмеженні дієздатності та про відсутність підстав для примусової форми надання психіатричної допомоги. 30.07.2018 року [PERSON] скоїв спробу вчинити суїцид на робочому місці, через що був примусово доставлений до КУ «Одеський обласний центр психічного здоров`я». [INFO] [PERSON] помер. 20.06.2019 року позивач [PERSON] звернулась до Малиновської у м.Одесі державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, де державний нотаріус Ігнатенко М.М. видала їй витяг із Спадкового реєстру про те, що заповіт складений 05.08.2017 року на її користь [PERSON] , був скасований ним 15.08.2018 року. З інформаційної довідки №56334447 стало відомо, що спадкова справа відносно майна, що залишилось після смерті [PERSON] , відкрита 29.05.2019 року за №575/2019. На час смерті [PERSON] єдиною особою, яка могла претендувати на отримання після нього спадщини за законом є його донька [PERSON] . Позивач вважає, що відповідно до довідки №003164 від 27.07.2017 року КУ «Міський психіатричний диспансер» [PERSON] посвідчуючи заповіт 05.08.2017 року на користь [PERSON] , діяв повністю усвідомлено перебуваючи у явному розумі, оскільки не мав бажання залишати будь-що з свого майна своїй на той час дружині [PERSON] та доньці [PERSON] , особливо з урахуванням того, що остання систематично била його та позбавила можливості отримати свідоцтва про право на спадщину по закону відносно нерухомого майна після смерті його матері: квартири та земельної ділянки. Що стосується скасування [PERSON] 15.08.2018 року вказаного вище заповіту, то цей правочин був вчинений особою, яка хоча і перебувала офіційно дієздатною, але не могла повністю усвідомлювати значення своїх дій, оскільки тільки що виписався з КУ «Одеський обласний центр психічного здоров`я», де проходив лікування після спроби суїциду, знаходився під впливом препаратів та, як виявилось, остаточно не був вилікуваний. У зв`язку із вищевикладеним, позивач просить суд визнати правочин про скасування заповіту, вчиненого 15.08.2018 року [PERSON] , відносно заповіту, який складено ним 05.08.2017 року на користь [PERSON] - недійсним та вирішити питання щодо судових витрат. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2019 року позовну заяву залишено без руху. 03.07.2019 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Накладено заборону Малиновській державній нотаріальній конторі м. Одеси видавати [PERSON] , або її правонаступникам свідоцтво про право на спадщину за законом, яка відкрилася [INFO] після смерті її батька [PERSON] (спадкова справа № 575/2019 державний нотаріус Ігнатенко Марина Миколаївна). 22.07.2019 року від представника [PERSON] - адвоката Бочевара М.П. надійшов відзив, де зазначено, що твердження позивача щодо того, що 15.08.2018 року року [PERSON] , скасовуючи посвідчені 05.08.2017 року на ім`я позивача генеральну довіреність та заповіт на все майно, не усвідомлював значення своїх дій, є безпідставними та є намаганням саме позивача позбавити відповідача доньку [PERSON] спадкового майна. Більш того здатність [PERSON] керувати своїми діями свідчить також і те, що 17.08.2018 року [PERSON] видав довіреність на імя [PERSON] та [PERSON] з приводу розпорядження належним йому автомобілем Toyota Corolla, що була посвідчена приватним нотаріусом ОМНО Яковлєвою О.М. Таким чином, укладені 15.08.2018 року та 17.08.2018 року [PERSON] правочини щодо скасування довіреності, заповіту та видача нових довіреностей з приводу розпорядження нерухомого та іншого майна, посвідчених нотаріально, безумовно свідчить про повну цивільну дієздатність [PERSON] на час їх укладення, розуміння ним свої дій та можливість ними вільно керувати, адже під час посвідчення правочинів щодо нерухомого майна та довіреностей, нотаріус в обов`язковому порядку перевіряє дієздатність особи (ст.44 Закону України «Про нотаріат»), при цьому, правочини щодо майна та виданих довіреностей посвідчувались у різних нотаріусів. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 30.07.2019 року до суду від Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса надійшла копія спадкової справи №575/2019 до майна [PERSON] 31.07.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив. 06.08.2019 року до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій просить усунути [PERSON] від права на спадкування спадщини, яка відкрилась після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] . 08.08.2019 року від представника [PERSON] - адвоката Бочевара М.П. надійшли заперечення на відзив на позовну заяву. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.09.2019 року клопотання про витребування доказів задоволено частково. Витребувано з КУ «Міська клінічна лікарня №1» історію хвороби [PERSON] , яка знаходилась на стаціонарному лікуванні в березні 2017 року з діагнозом апендицит. 17.09.2019 року до суду від позивача надійшли додаткові пояснення. 23.09.2019 року від представника [PERSON] - адвоката Бочевара М.П. надійшов відзив на уточнену позовну заяву, де просить суд відмовити повністю у задоволенні позовної заяви. 27.09.2019 року від позивача надійшов відповідь на відзив на уточнену позовну заяву. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2019 року клопотання представника позивача [PERSON] про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи задоволено. Призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: Чи міг [PERSON] повністю усвідомлювати значення своїх дій, скасовуючи 15.08.2018 року заповіт складений ним 05.08.2017 року на користь [PERSON] ? Проведення експертизи доручено судовим експертам Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», надавши у розпорядження матеріали цивільної справи № 522/10739/19. Витребувано з КУ «Одеський обласний центр психічного здоров`я копію історії хвороби відносно [PERSON] , [INFO] . Витребувано з КУ «Одеська міська клінічна лікарня №10 (копію історії хвороби відносно [PERSON] , [INFO] . 21.07.2020 року матеріали цивільної справи були повернуті до суду від експертної установи разом із висновком експерта №552. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2020 року провадження у справі поновлено. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.10.2020 року клопотання представника [PERSON] про призначення судової комплексної психолого - психіатричної експертизи задоволено. Призначено у справі судову комплексну психолого-психіатричну експертизу та на вирішення експерта поставити наступні питання: 1. Чи були наявні у [PERSON] будь-які індивідуально-психологічні особливості (індивідуальні, характерологічні, емоційно-вольові, мотиваційні та інші), які б могли чинити істотний вплив на його поведінку в момент вчинення правочину - скасування 15.08.2018 року заповіту на імя [PERSON] , що був укладений 05.08.2017 року 2. Чи перебував [PERSON] в момент вчинення правочину - скасування 15.08.2018 року заповіту на ім`я [PERSON] , що був укладений 05.08.2017 року в емоційному стані, який мав би істотний вплив на його здатність сприймати обставини, що мають значення для справи? 3. Чи були у [PERSON] будь-які психічні розлади на період вчинення ним правочину скасування 15.08.2018 року заповіту на ім`я [PERSON] , що був укладений 05.08.2017 року з урахуванням захворювання з діагнозом - психічний розлад у вигляді Органічного розладу особистості судинного ґенезу. Помірно виражений психоорганічний синдром, експлозивний варіант, декомпенсація на яке він страждав? 4. Чи усвідомлював [PERSON] за своїм психічним станом значення своїх дій та чи міг керувати ними в момент вчинення правочину - правочину - скасування 15.08.2018 року заповіту на ім`я [PERSON] , що був укладений 05.08.2017 року? Проведення експертизи доручено КНП Одеській обласний медичний центр психічного здоров`я Одеський обласної ради (м. Одеса, вул. Ак. Воробйова 9). 30.11.2022 року до суду надійшов висновок експерта №470 разом із матеріалами цивільної справи. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.01.2023 року провадження у справі поновлено. 20.02.2023 року представника [PERSON] - адвоката Бочевара М.П. подав заяву, де повідомлено, що відповідач [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2023 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про призначення повторної судової комплексної психолого-психіатричної експертизи відмовлено. 30.11.2023 року від представника позивача - адвоката Берковича Ю.О. надійшло клопотання про відмову від частини позовних вимог, які викладені в заяві про збільшення позовних вимог позивача від 06.08.2019 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.12.2023 року закрито провадження у частині позовної вимоги, яка викладена в заяві про збільшення позовних вимог від 06.08.2019 року щодо усунення [PERSON] від права на спадкування спадщини, яка відкрилась після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] . Продовжено розгляд справи у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] у частині позовних вимог про визнання правочину про скасування заповіту недійсним. В судове засідання з`явились представники позивача та представник відповідача. Представники позивача підтримали позовну заяву та просили суд визнати правочин про скасування заповіту, вчиненого 15.08.2018 року [PERSON] , відносно заповіту, який складено ним 05.08.2017 року на користь [PERSON] - недійсним. Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Датою складання повного тексту судового рішення є 18.12.2023 року. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 05 серпня 2017 року [PERSON] , [INFO] , склав заповіт, відповідно до якого [PERSON] перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, на випадок його смерті зробив розпорядження: усе його рухоме і нерухоме майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що на день смерті буде мені належати і на що я за законом матиму право, заповідаю - [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікові карти платників податків [NUMBER] . Заповіт посвідчений Масловою М.В., державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1-1242, на бланку НМЕ 494154. [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №1364, здійснений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. 29.05.2019 року [PERSON] подала до Малиновської державної нотаріальної контори в місті Одесі заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 29.05.2019 року Малиновською державною нотаріальною конторою в місті Одесі було відкрито спадкову справу щодо померлого [PERSON] , номер спадкової справи №575/2019. 20.06.2019 року [PERSON] подала до Малиновської державної нотаріальної контори в місті Одесі заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . В матеріалах спадкової справи №575/2019 наявна заява [PERSON] від 15.08.2018 року, якою він скасував заповіт, складений ним на ім`я [PERSON] , посвідчений 05 серпня 2017 року за реєстром №1-1242., справжність підпису посвідчена державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В., зареєстровано в реєстрі за №1-944. Відповідно до Інформаційної довідки із Спадкового реєстру заповіт [PERSON] від 05.08.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №1-1242, на бланку НМЕ 494154 - скасовано за заявою 62855171 від 15.08.2018 року. З епікриза КУ «Одеська обласна психіатрична лікарня №1» з історії хвороби [PERSON] , який поступив на лікування 23.08.2018 року, а виписаний 03.09.2018 року вбачається, що: «після проведення медикаментозного лікування психічний стан дещо покращився, перестав висказувати суїцидальні думки, неначе усвідомив свою неправильну поведінку до госпіталізації. Доброзичливий на відвідування родичів. Поведінка у відділі стала більш упорядкованою, став менш конфліктним. Виписується із донькою із відділу під письмову заяву і під нагляд районного психіатра.» Діагноз: органічний розлад особистості у вигляді помірно вираженого психоорганічного синдрому F07.0. Рекомендація: нагляд у районного психіатра. Позивач вважає, що правочин [PERSON] щодо скасування заповіту є недійним, оскільки він був вчинений дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст.1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5, 12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч.1 ст.1233 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 6, 7 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, скасування заповідачем заповіту є правочином. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких необхідно для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтяею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину, а саме правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 225 ЦК України передбачені правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, а саме: 1. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. 2. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред`явити її опікун. 3. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв`язку із вчиненням такого правочину. У постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року в справі № 937/5316/20 (провадження № 61-8217св21) вказано, що «тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину». Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Позивач у позовній заяві зазначає, що [PERSON] 15.08.2018 року скасовуючи заповіт від 05.08.2017 року, відповідно до якого на випадок його смерті зробив розпорядження: усе його рухоме і нерухоме майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати і на що я за законом матиме право, заповів - [PERSON] , хоча і перебував офіційно дієздатним, але не міг повністю усвідомлювати значення своїх дій. Щоб визначити здатність [PERSON] усвідомлювати свої дії на момент здійснення правочину щодо скасування заповіту судом було призначено експертизи. Відповідно до висновку судового- психіатричних експертів №552 від 11.12.2019 року КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» за результатами проведеного посмертного судово-психіатричного дослідження експертна комісія дійшла висновків: що [PERSON] , [INFO] , померлий [INFO] , скасовуючи 15.08.2018 року заповіт укладений ним 05.08.2017 року, страждав на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді «Органічного розладу особистості судинного генезу». Помірно виражений психоорганічний синдром, експлозивний варіант, декомпенсація» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F07/9 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), який за ступенем тяжкості, глибини та виразності абсолютно позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до висновку судового-психіатричних експертів №470 від 12.10.2022 року КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» за результатами проведеного посмертного судово-психіатричного дослідження експертна комісія дійшла висновків: Відповіді на питання, що відносяться до компетенції судового експерта-психолога: на момент вчинення правочину - скасування 15.08.2018 року заповіту на ім`я [PERSON] , що був укладений 05.08.2017 року особистість підекспертного [PERSON] , [INFO] , характеризувалась значним регресом особистості, суттєвим загостренням (посиленням) преморбідних особистісних рис характеру, появою патологічних проявів особистості, зниженням когнітивних функцій (пам`яті, інтелекту, мислення), розладами в емоційно-вольовій сфері, порушенням контролю збуджень і прояву емоцій, виразною емоційною лабільністю та поверхневістю суджень. Відзначались суттєві прояви «органічного» та «психопатичного» патопсихологічного симптомокомплексів, нестабільність емоційного стану, патологія нервової системи з частою зміною настрою, іпохондрічністю, суїцідальною готовністю з демонстративною ціллю, зниженням здатності до планування поведінки та прогнозу наслідків вчинків, що коїв, лабільністю емоцій, екстрапунітивним типом емоційного реагування в ситуаціях конфлікту, фрустрації з тенденцією уникати власної вини та перекладати її на інших, дефектом пам`яті, інтелектуальною ваговитістю, схильністю до афективної збудливості, дратівливості, вибуховості, негативного сприйняття оточення з потенційною загрозою, формуванням надцінних утворень. Зазначені розлади особистості могли чинити істотний вплив на поведінку [PERSON] в момент вчинення правочину скасування 15.08.2018 року заповіту на ім`я [PERSON] , що був укладений 05.08.2017 року. В момент вчинення правочину - скасування 15.08.2018 року заповіту на ім`я [PERSON] , що був укладений 05.08.2017 року, [PERSON] перебував у хворобливому стані психічної діяльності, який мав істотний вплив на його здатність сприймати обставин, що мають значення для справи. Відповіді на питання, що відносяться до компетенції судових експертів-психіатрів: що [PERSON] , [INFO] , померлий [INFO] , скасовуючи 15.08.2018 року заповіт укладений ним 05.08.2017 року, страждав на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді: «Органічного розладу особистості судинного генезу». Помірно виражений психоорганічний синдром, експлозивний варіант, декомпенсація» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F07/9 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), який за ступенем тяжкості, глибини та виразності абсолютно позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] , [INFO] , померлий [INFO] , в період укладання та підписання заповіту від 05.08.2017 року, виявляв клінічні ознаки психічного розладу у вигляді «Органічного розладу особистості судинного генезу». Помірно виражений психоорганічний синдром, експлозивний варіант, декомпенсація» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F07/9 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), який за ступенем тяжкості, глибини та виразності не позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що [PERSON] на момент вчинення правочину, а саме 15.08.2018 року скасування заповіту, який укладений 05.08.2017 року, був абсолютно позбавлений його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, розлади особистості [PERSON] могли чинити істотний вплив на його поведінку, перебував у хворобливому стані психічної діяльності, який мав істотний вплив на його здатність сприймати обставин, що мають значення для справи, що підтверджуються висновком судового-психіатричних експертів КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» №552 від 11.12.2019 року та висновком судового-психіатричних експертів КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» №470 від 12.10.2022 року. Згідно частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 18.12.2009 р. "Про судове рішення у цивільній справі" під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статей 124, 129 Конституції України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Оцінюючи аргументи, викладені сторонами по справі в судовому засіданні та у заявах по суті справи, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень, (рішення у справі "Руїз Торіха проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія А, N 303- А, параграф 29). Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що правочин від 15.08.2018 року про скасування заповіту, який укладений 05.08.2017 року, здійсненний [PERSON] , на підставі ч.1 ст.225 ЦК України, є недійсним, а тому на підставі ст.216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину про скасування заповіту недійсним. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Судом встановлено, що позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 гривень, що підтверджується квитанцією від 24.06.2019 року та 384,20 гривень, що підтверджується квитанцією від 24.06.2019 року, що в сумі складає 1 152,60 гривень. У зв`язку із задоволенням позовної заяви, судовий збір у розмірі 1 152,60 гривень підлягає стягнення з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved