Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третьою особою зазначивши Дмитрушківську сільську раду, про надання дозволу на зняття з реєстрації та на реєстрацію місця проживання дітей, в обґрунтування якої зазначила про те, що з 20 жовтня 2007 року по 31 січня 2020 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у подружжя народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею та перебувають на повному її утриманні. Згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2018 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання двох дітей. Під час перебування у шлюбі вона та відповідач були зареєстровані та проживали за адресою: в/ч [NUMBER] ( [ADDRESS] . Там вони зареєстрували і місце проживання своїх дітей. Після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу вона разом з дітьми виїхала на постійне проживання в [ADDRESS] вона з доньками безперервно проживає 13 березня 2023 року вона звернулась до Виконавчого комітету Дмитрушківської сільської ради, як органу реєстрації місця проживання, із заявами про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) їхніх з відповідачем спільних дітей за місцем їх фактичного проживання ( [ADDRESS] ). Однак, їй було відмовлено у зв`язку з не наданням письмової згоди батька на реєстрацію дитини за місцем проживання матері. Просить суд надати їй - [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ), [INFO] , дозвіл на здійснення реєстрації місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері за адресою: [ADDRESS] , із зняттям їх з реєстрації за попереднім місцем проживання - без згоди батька та стягнути понесені нею витрати з відповідача на її користь. Ухвалою судді від 30.03.2023 року у справі відкрито провадження та призначений розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Відповідачу та третій особі було направлено копію ухвали судді про відкриття провадження та примірник позовної заяви листом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзив на позовну заяву або зустрічну позовну заяву відповідач не подав. Представник третьої особи начальник служби у справах дітей Дмитрушківської сільської ради Захаренко Н.А. надала до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, що відповідає положенням ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31 січня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] є: батько - [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно довідки про місце реєстрацію проживання особи від 08.02.2019 №1162/22-13 [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про місце реєстрацію проживання особи від 08.02.2019 №1211/22-13 [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до заяви від 13.03.2023 року про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] , вбачається, що їй відмовлено у реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] , в зв`язку з неповним переліком необхідних документів для реєстрації малолітньої дитини (не має дозволу батька). Згідно заяви від 13.03.2023 року про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] , вбачається, що їй відмовлено у реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] , в зв`язку з неповним переліком необхідних документів для реєстрації малолітньої дитини (не має дозволу батька). Відповідно до копії паспорта [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до акту обстеження фактичного проживання членів домоволодіння [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , що виданий 10.03.2023 року Дмитрушківською сільською радою Уманського району Черкаської області, в домоволодінні проживають без реєстрації: голова домогосподарства - [PERSON] ,1986 р.н; дочка - [PERSON] , 2009 р.н.; дочка [PERSON] , 2012 р.н. Відповідно до частини другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За приписами частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частиною 3 вказаної норми закону місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Як вбачається з матеріалів справи, такої згоди між батьками дітей не досягнуто. Відповідно до пунктів 32, 33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженому постановою КМУ від 07.02.2022 р. №265, у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Згода не надається у разі коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти. Подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Вирішуючи цивільний спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити. Спосіб захисту - це матеріально-правовий засіб примусового характеру, за допомогою якого відбувається відновлення/визнання порушеного/оспорюваного права чи законного інтересу особи. Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 та постанові від 15 березня 2023 року по справі №725/1824/20, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову. Приймаючи до уваги встановлені обставини справи та враховуючи норми законодавства, що регулюють наявні між сторонами спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного прав, оскільки відповідно до ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.При цьому спеціальним нормативним актом - Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою КМУ від 07.02.2022 р. №265,передбачена можливість реєстрації місця проживання (перебування) особи віком до 14 років одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників, крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування. У справі, що розглядається, позивачем не ставиться питання щодо визначення місця проживання дітей. Разом з цим враховуючи, що жодна норма закону не покладає на іншого з батьків або законних представників обов`язку надання згоди реєстрації місця проживання (перебування) особи віком до 14 років, а також те, що порядок реєстрації таких осіб визначений відповідними нормами закону, то фактично є незрозумілим, в який спосіб має бути досягнута мета позивача при зверненні до суду з цим позовом щодо надання дозволу на зняття з реєстрації та на реєстрацію місця проживання дітей, а отже в цій справі обраний позивачем спосіб захисту не спроможний надати особі ефективний захист її прав. Отже, спосіб захисту, який не суперечить закону і є таким, що спричинить потрібні результати, наслідки, тобто матиме еффект по забезпеченню прав позивача та її дітей є звернення до органу опіки та піклування з заявою про визначення місця проживання дітей для отримання відповідного висновку або звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дітей. Враховуючи встановлені при розгляді справи обставини, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з наведених вище підстав. Згідно ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed