Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

20.05.2021 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] , про стягнення заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення за період з 01.05.2014 року по 31.03.2021 в сумі 29046,71 грн., вказавши в заяві, що користуючись послугами КП «Водоканал», на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 546 від 28.10.1999 року «Про порядок оплати послуг за водоспоживання і водовідведення», громадяни зобов`язані робити оплату за послуги по водопостачанню та водовідведенню щомісяця, окремо від інших платежів. При цьому, відповідачі повинні своєчасно, не пізніше 10 числа наступного місяця робити оплату за надані послуги по водопостачанню і водовідведенню по затверджених тарифах та кількості прописаних членів родини, відповідно до розрахунку. Втім, відповідачі не сплачували вказані послуги щомісячно та в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 31.03.2021 року у них утворилась заборгованість в сумі 29046,71 грн. Відповідачі і дотепер не погасили заборгованість, яка числиться за ними, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду за примусовим стягненням. Просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з водопостачання і водовідведення за період з 01.05.2014 року по 31.03.2021 в сумі 29046,71 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2021 року позов Комунального підприємства «Водоканал» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення задоволено, солідарно стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення за період з 01.05.2014 року по 31.03.2021 в сумі 29046,71 грн. та понесені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 324,28 грн. з кожного. 07.06.2023 на адресу суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] адвоката Тивоненка Д.Р. про скасування заочного рішення суду від 26.08.2021 року, відповідно до якої представник відповідача просить суд переглянути заочне рішення, оскільки відповідач не була повідомлена про розгляд справи та про прийняте рішення. До 26.05.2023 року про існування заочного рішення не було відомо. отримала у квітні 2023 року та відразу подала заяву про скасування. Вказала, що не проживає за вищевказаною адресою з 30.04.2012 року. Звертає увагу на пропущення позивачем строку позовної давності. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.06.2023 року скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2021 року за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, призначено до розгляду в судовому засіданні на 09.00 год. 22.08.2023 року у приміщенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя. 03.07.2023 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Тивоненка Д.Р., в якому зазначає, що відповідачка не є співвласником квартири, до якої надаються послуги позивача; розрахунок заборгованості складений щодо квартири [ADDRESS] , хоча предметом позову є борг квартири [ADDRESS] ; матеріали справи не містять інформації про наявність укладеного між сторонами договору про надання послуг. Крім того, просить застосувати наслідки пропущення строку позовної давності до позовних вимог позивача до відповідачів за період з 01.05.2014 року по 27.04.2018 року та просить стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] витрати на правничу допомогу в сумі 28500,00 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву, зазначила, що у період заборгованості та на теперішній час відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а отже несе солідарну відповідальність разом з іншими відповідачами щодо утримання вищевказаного нерухомого майна шляхом оплати житлово-комунальних послуг. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості по оплаті послуг позивача з обставин, викладених у відзиві, просить застосувати наслідки пропущення строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.ст.66-68 ЖК України, наймач зобов`язаний робити оплату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання і водовідведення, у встановленому розмірі і вчасно. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в\~ст. 11 ЦК України, повинні виконуватись належним чином згідно умов договору і вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 року «Про порядок оплати послуг за водоспоживання і водовідведення», збір абонентної плати з населення за вказані послуги проводиться окремо від інших комунальних послуг. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2023 року витребувано з Департаменту реєстраційних послуг ЗМР інформацію щодо місця реєстрації [PERSON] в період з 01.05.2014 року по 31.03.2021 року, на підставі чого 24.10.2023 року на адресу суду надійшла відповідь від реєстраційної установи про зареєстроване місце проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] з 07.10.2008 року по теперішній час. Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS] та користуються послугами КП «Водоканал», однак не вносять вчасно та у повному розмірі оплату за надані послуги в зв`язку з чим за період з 01.05.2014 року по 31.03.2021 року утворилась заборгованість в розмірі 29046,71 грн. Не дивлячись на те, що матеріали справи не містять інформації щодо перебування права власності відповідачів на вищевказане нерухоме майно, їхня реєстрація місця проживання в ній відповідачів підтверджує факт користування ними квартирою. Згідно з частиною третьою статті 9 Закону України «Про житлово-комнуальні послуги» № 2189-VІІІ, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Таким чином, відповідачі несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого постачання холодної води та\~водовідведення. Починаючи з 01.05.2014 року по 31.03.2021 року за користування послугами за централізоване водопостачання і водовідведення на особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] , нарахована заборгованість у розмірі 29046,71 грн. Тобто, з урахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку, що споживачі відповідачі по справі, належним чином не виконували свої обов`язки по сплаті вартості послуг за централізоване водопостачання і водовідведення, у зв`язку з чим за період часу з 01.05.2014 року по 31.03.2021 року утворилась заборгованість в розмірі 29046,71 грн., що підтверджується наданими до позову письмовими доказами. Статтею 509 ЦК України\~визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, що проживають спільно з ним несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з договору найму житлового приміщення. Відповідачі не відмовлялись від вказаних послуг, а отримували їх щомісячно. Оскільки зобов`язання відповідачів сплатити борг за вказаний період не припинено, то існує заборгованість, яка підлягає стягненню. Відповідачі не спростували вказані обставини. Відповідачі ухиляються від виконання своїх зобов`язань з оплати отриманих послуг. Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплинула і до додаткової вимоги. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідач, скориставшись своїм правом передбаченим вимогами ст. 267 ЦК України, подав до суду заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства). Натомість позивач, знаючи про своє порушене право, звернувся до суду із позовом лише 20.05.2021 року. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. З огляду на викладене, та враховуючи заявлене представником відповідача клопотання про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні позову в частині вимог за період з 01.05.2014 року по 20.05.2018 року, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. За період з червня 2018 року по березень 2021 року відповідачам нараховано 17499,05 грн. за централізоване водопостачання і водовідведення. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати підлягають пропорційному стягненню з відповідачів. Позивачем КП «Водоканал» при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 2270,00 грн., оскільки позов задоволений частково, стягненню підлягає судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 1367 грн. 55 коп. Щодо вимоги представника відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 28500,00 грн., на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано наступні докази: ордер про надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Тивоненком Д.Р. від 26.05.2023 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Тивоненка Д.Р. серії ЗП № 001616, договір про надання професійної правничої допомоги від 26.05.2023 року, розрахунок вартості юридичних послуг від 26.06.2023 року та актом надання послуг від 04.07.2023 року. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частиною другою цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З огляду на зазначене вище, суд вважає, що факт отримання відповідачем правових послуг, наданих адвокатом Тивоненко Д.Р. та їх оплата підтверджена відповідними доказами. Відповідно до стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон про адвокатуру) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, положення спеціального Закону про адвокатуру передбачають, що розмір гонорару визначається у договорі про надання правової допомоги за взаємною згодою обох сторін, як клієнта так і адвоката. З однієї сторони норми вказаного Закону покликані гарантувати оплату праці адвоката за надані правові послуги, з іншого боку визначити вартість кваліфікованих правових послуг, які спроможний буде заплатити клієнт з урахуванням його фінансових можливостей та з огляду на кваліфікацію, досвід адвоката, обсяг наданих ним послуг. Особа, бажаючи ефективно захисти своє право, яке порушено/порушується, звертається за допомогою до адвоката, та, укладаючи з ним договір про надання правової допомоги, погоджується оплатити вартість запропонованих ним правових послуг. Разом з тим, така особа має правомірні очікування повернути назад вказані кошти, стягнувши їх із відповідача, у випадку, якщо її право буде відновлено, чи судом буде визнана її правота. Інститут відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, передбачений у ст. 137 ЦПК України, власне і покликаний гарантувати право людини на повернення здійснених нею витрат на правову допомогу у разі постановлення судом рішення на її користь. З огляду на все викладене вище, з урахуванням особливостей вказаної справи, суд вважає, що стягнення витрат за правову допомогу відповідатиме основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, верховенству права та відшкодуванню судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Враховуючи те, що завданням цивільного судочинства, є насамперед справедливий, та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд вважає, що розмір відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 4000 грн. не порушуватиме принципу співмірності позовних вимог, відповідатиме складності справи та виступатиме гарантією реалізації правомірних очікувань відповідача як особи, чиї права було порушено, на повну або часткову компенсації сплачених ним коштів за правову допомогу щодо захисту його права, надану йому адвокатом. Так, виходячи з складності справи та виконаних адвокатом робіт, суд стягує з позивача на користь відповідача 4000 грн. витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial