Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

У червні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визначити додатковий строк для прийняття нею спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] померлого [INFO] строком у три місяці, пропущений мною з поважних причин. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 18 березня 1999 року власником квартири за адресою [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть. 21 липня 2021 року [PERSON] склав заповіт посвідчений приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дух 1.О., згідно якого на випадок його смерті заповів позивачці квартиру за адресою [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про його смерть. Спадкоємців у [PERSON] , крім позивачці, більше не залишилось. Вона є єдиним спадкоємцем. Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини позивачка не подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини яка залишилось після смерті [PERSON] з наступної причини. В країні об`явлено воєнний стан і вона тривалий час не могла звернутися до нотаріуса так як більшість переїхала з своїх робочих місць в інші місця або припинили роботу. Також вона помилково вважала, що перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється на час дії воєнного стану. В травні 2023 року вона звернулась до приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Дух І.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . В усній формі нотаріус пояснила позивачці, що пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», від 28 лютого 2022 року № 164, який передбачає, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці, Верховний Суд України постановою від 25 січня 2023 року визнав таким, що не підлягає застосуванню. Адже дана норма суперечить статтям 1270, 1272 Цивільного кодекс України, та не підлягає застосуванню. Надати позивачці письмову відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, нотаріус відмовилась, та запропонувала їй звернутися до суду. Позивачка та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомленні належним чином, раніше представником позивачки було подано до суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, раніше надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та винести рішення на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається із матеріалів справи, 21 липня 2021 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого на випадок його смерті зробив таке розпорядження: належну йому квартиру номер [ADDRESS] , заповідає [PERSON] , [INFO] , що на момент складання заповіту мешкає за адресою: [ADDRESS] . Заповіт посвідчений Дух І.О. приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Донецької області (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 18 березня 1999 року квартира [ADDRESS] належить на праві сумісної власності [PERSON] , [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 9). [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 10). Позивачка у позовній заяви вказує, що в травні 2023 року вона звернулась до приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Дух І.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . В усній формі нотаріус пояснила позивачці, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Надати позивачці письмову відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, нотаріус відмовилась, та запропонувала їй звернутися до суду. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (1220 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст.1223 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Згідно роз`яснень, які викладені у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.4 ст.49 Закону України «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. У постанові Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі №339/369/18 сформульовано висновок про те, що якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це є бути підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Як вказує позивачка, після смерті [PERSON] спадщина не відкривалася та других спадкоємців не має. Судом встановлено, що позивачка пропустила шестимісячний строк для звернення із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами справи. Позивачка у визначений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. Відповідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та відмови нотаріуса від вчинення нотаріальної дії. Встановивши, що позивач не надав суду доказів того, що він у установленому законом порядку подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на відповідне майно після смерті [PERSON] та що нотаріус відмовив йому у видачі вказаного свідоцтва, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки такий позов є передчасним. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №2-390/2006, від 26 жовтня 2022 року у справі №523/6368/16-ц, від 12 січня 2023 року у справі № 299/2447/21. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачки. На підставі викладено та

Outcome: dismissed