Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просив позбавити [PERSON] , [INFO] (рнокпп: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Мотивував позов тим, що з 20.07.2007 року по 27.11.2018 року [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу Сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя у Позивача з Відповідачем не склалося, у зв`язку з чим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.11.2018 року у справі №759/11591/18 шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 06.03.2019 року у справі №368/1709/18 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, тобто Позивачем, за адресою: [ADDRESS] , а також стягнуто з Відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу Сторони проживають окремо, спільний син [PERSON] проживає з Позивачем та перебуває на його повному утриманні та вихованні. Відповідач не брала та не бере жодної участі у житті сина, не цікавиться ним, не надає ніякої допомоги. Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Кагарлицької міської ради від 05.08.2023 року, син [PERSON] перебуває на утриманні Позивача. Згідно з актом від 10.01.2019 року, затвердженим сільським головою с. Шубівка Київської області, Відповідач зареєстрована на території Шубувської сільської ради за адресою: [ADDRESS] , з 2015 року, проте не проживає за зазначеною адресою з дати реєстрації. У зв`язку з непроживанням Відповідача у с. Шубівка за місцем реєстрації, рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 07.05.2019 року №368/265/19 її було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Наразі її місце реєстрації або проживання не відоме. Згідно з довідкою закладу дошкільної освіти №276 від 04.12.2018 р. №76, [PERSON] відвідував заклад дошкільної освіти №276. Дитину приводив і забирав батько, тобто Позивач. Відповідач не цікавиться життям сина, не надає Позивачу допомоги в його вихованні та утриманні, не сплачує аліменти. Фактично протягом останніх п`яти років мати в житті сина відсутня. Відповідач взагалі не бажає спілкуватися з власною дитиною. Син [PERSON] виявляє бажання спілкуватися з матір`ю, проте Відповідач навіть не відповідає на його дзвінки. Наведене вище свідчить, що Відповідач систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, жодним чином не бере участі в житті сина, а тому Позивач вважає за можливе позбавити її батьківських прав. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідач не виконує своїх обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, не забезпечує медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його емоційний стан та фізичний розвиток як складову виховання. Відповідач не спілкується з сином, що є необхідним для його нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання ним освіти. Вихованням дитини займається тільки батько, тобто Позивач. Позивач утримує дитину матеріально, оскільки Відповідач не сплачує аліменти та не турбується питаннями розвитку дитини. Позивач піклується про розвиток сина, його освіту, здоров`я та взагалі повністю дбає про життя спільної дитини самостійно. Чинним Сімейним кодексом України визначено, що батьки мають як права, так і обов`язки по відношенню до своїх дітей. Ці права та обов`язки знаходяться в кореляційному взаємозв`язку. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 Сімейного кодексу України). У свою чергу, у повнолітніх дітей виникає обов`язок піклуватися про своїх працездатних батьків, який закріплено в статті 51 Конституції України, статті 202 Сімейного кодексу України. Згідно з частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Таким чином, законодавець визначив взаємні права та обов`язки дітей і батьків, згідно з якими батьки піклуються про своїх неповнолітніх дітей, а останні після досягнення повноліття піклуються про своїх непрацездатних батьків. Права і обов`язки є нероздільними. Володіння правами щодо дитини за умови повного ухилення від батьківських обов`язків є неправомірним. За таких умов, коли один з батьків повністю ухиляється від виконання батьківських обов`язків та перекладає їх на іншого з батьків, володіння та можливість користування цим із батьків своїми правами щодо дитини є вочевидь несправедливим. Варто також зазначити, що за загальним правилом, батьки спільно вирішують питання, що стосуються дитини. Проте Позивач самостійно виконує всі батьківські обов`язки, отже, є всі підстави для юридичного визнання факту, що він може одноособово вирішувати усі питання щодо дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, а тому проведено заочний розгляд справи відповідно до ст.280 ч.1 ЦПК України. Третя особа без самостійних вимог: представник Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, подали Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Малолітній [PERSON] пояснив суду , що хоче називати матір`ю жінку на ім`я [PERSON] яка проживає з його батьком близько трьох років і піклується про нього. Судом встановлено, що 20.07.2007 року по 27.11.2018 року [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу Сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя у Позивача з Відповідачем не склалося, у зв`язку з чим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.11.2018 року у справі №759/11591/18 шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 06.03.2019 року у справі №368/1709/18 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, тобто Позивачем, за адресою: [ADDRESS] , а також стягнуто з Відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу Сторони проживають окремо, спільний син [PERSON] проживає з Позивачем та перебуває на його повному утриманні та вихованні. Відповідач не брала та не бере жодної участі у житті сина, не цікавиться ним, не надає ніякої допомоги. Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Кагарлицької міської ради від 05.08.2023 року, син [PERSON] перебуває на утриманні Позивача. Згідно з актом від 10.01.2019 року, затвердженим сільським головою с. Шубівка Київської області, Відповідач зареєстрована на території Шубувської сільської ради за адресою: [ADDRESS] , з 2015 року, проте не проживає за зазначеною адресою з дати реєстрації. У зв`язку з непроживанням Відповідача у с. Шубівка за місцем реєстрації, рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 07.05.2019 року №368/265/19 її було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Наразі її місце реєстрації або проживання не відоме. Згідно з довідкою закладу дошкільної освіти №276 від 04.12.2018 р. №76, [PERSON] відвідував заклад дошкільної освіти №276. Дитину приводив і забирав батько, тобто Позивач. Відповідач не цікавиться життям сина, не надає Позивачу допомоги в його вихованні та утриманні, не сплачує аліменти. Фактично протягом останніх п`яти років мати в житті сина відсутня. Відповідач взагалі не бажає спілкуватися з власною дитиною. Син [PERSON] виявляє бажання спілкуватися з матір`ю, проте Відповідач навіть не відповідає на його дзвінки. Відповідач систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, жодним чином не бере участі в житті сина. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідач не виконує своїх обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, не забезпечує медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його емоційний стан та фізичний розвиток як складову виховання. Відповідач не спілкується з сином, що є необхідним для його нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання ним освіти. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», покладається відповідальність на кожного із батьків щодо виховання, навчання та розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявили щодо неї батьківського піклування;2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до положень ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно ч.2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.2 ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Таких висновків дійшов Верховний суд у складі Касаційного цивільного суду в постанові від 13.03.2019 р. у справі №631/2406/15-ц. Також, Верховний суд звернув увагу на практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має грунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи з правової позиції Верховного суду позбавлення батьківських прав допускається лише при наявності вини у діях батьків. Cлід позбавити [PERSON] яка ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] (рнокпп: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) на користь держави 1073,60 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

Outcome: approved