Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Заявник, від імені якої на підставі ордеру серії АХ № 1012179 на надання правничої (правової) допомоги, діє представник Лаєвська М.Л. звернулась до суду із заявою та просить встановити факт, що має юридичне значення: факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року, включно. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [PERSON] народилась [INFO] в місті Чита Забайкальської області в родині [PERSON] та [PERSON] . У 1986 році заявниця зареєструвала шлюб з українцем [PERSON] , та прийняла прізвище « [PERSON] ». Подружжя проживало у м. Агай Карагандинської області, де [INFO] народився їх син [PERSON] і через рік сім`я розпалася. В 1988 році заявник із сином, матір`ю та сестрою переїхали до УРСР та проживали у м. Одеса. 01 березня заявник вступила до школи-магазину № 11 Центрального продторгу. 01 вересня 1991 року вона закінчила навчальний заклад, здобула професію контролера-касира продовольчих товарів, але за трудовим договором не працювала. Станом на серпень 1991 року постійно проживала на території України та з 1988 року за її межі не виїжджала. Після оголошення незалежності України, заявниця паспорт громадянина України не отримувала і не набула громадянства інших держав, проживала з паспортом громадянина СРСР. В 1994 році заявник разом із сином переїхала до смт Солоницівка Дергачівського району Харківської області, де проживала постійно до 2008 року. [PERSON] у 2004 році закінчив гімназію № 3 у смт Солоницівка Дергачівського району Харківської області. З 2008 року заявник проживає без реєстрацію шлюбу однією сім`єю із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У 2013 році заявниця втратила паспорт громадянина СРСР, аде до правоохоронних органів не зверталась. Метою встановлення факту постійного проживання заявника станом на 24 серпня 1991 року є отримання паспорту громадянина України, тому вона звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2023 року відкрито провадження по справі. Заявник в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити з підстав викладених у заяві, підтвердила, що не має жодного документу, який підтверджує її особу, а паспорт громадянина СРСР у неї вкрали, ще у 2013 році. Представник заявника адвокат Лаєвська М.Л. у судовому засіданні підтримала вимоги свого довірителя, просила їх задовольнити з підстав викладених у заяві, крім того пояснила, що дійсно у [PERSON] відсутній документ, який посвідчує її особу, договір на надання правової допомоги [PERSON] вона укладала із [PERSON] . Представник заінтересованої особи Данічева В.О. в судовому засіданні проти заявлених вимог не заперечувала, просила їх задовольнити, інших пояснень не надала. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] є його матір`ю і вона станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і йому відомо, що паспорт громадянина України мати втратила, при цьому зазначив, що паспорт громадянина України він отримав у 2009 році в Одесі і не пам`ятає, які документи він надавав для його отримання, питанням займався адвокат і якась благодійна організація, щодо документа матері він нічого пояснити не може. В подальшому сторони у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник заявника подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності заявника, представник заінтересованої особи причини неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заявника, заінтересованої особи, свідка, дослідивши докази по справі приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 315 частина 1 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до частини 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року постійно проживали на території України; 2) особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (03.11.1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; З) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України. 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Заявником в якості доказів суду надані копії наступних документів: - свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] в Читинській області РРФСР; - довідку про народження [INFO] [PERSON] , у м. Агай Карагандинської області, мати - [PERSON] (армянка), батько - [PERSON] (українець); - свідоцтво про закінчення [PERSON] у 2004 році гімназії № 3 смт Солоницівка Дергачівського району Харківської області; - копія паспорту громадянина України на ім`я [PERSON] , який виданий 17 лютого 2099 року Приморським РВОМУУМВС України в Одеській області; - атестат [NUMBER] на ім`я [PERSON] , що 01 березня 1991 року вона поступила до школи-магазину № 11 Центрального продторгу, 01 вересня 1991 року вона закінчила навчальний заклад, здобула професію контролера-касира продовольчих товарів та архівна довідка школи-магазину № 11 Центрального продторгу м. Одеси; - акт № 253 від 22 вересня 2023 року складений депутатом Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області за зверненням [PERSON] , що остання з 2008 року проживає за адресою: [ADDRESS] . Аналізуючи доводи заявника та надані докази суд приходить до висновку, що вимоги про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, включно, задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано документів, які б підтвердили особу заявника і у судовому засіданні заявник підтвердила відсутність документу, що посвідчують її особу. Також суд враховує, що заявник не надала доказів щодо проведення процедури встановлення її особи; не надала доказів, що вона зверталась до належних компетентних органів Управління Державної міграційної служби України та отримала відмову у вирішенні питань щодо набуття громадянства України. За викладених обставин суд повністю відмовляє в задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, судові витрати понесені заявником на підставі п. 7 ч. ст. 294 ЦПК України відносить за її рахунок.

Outcome: dismissed