Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

У лютому 2023 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина. Починаючи з 1982 року, вона проживала з [PERSON] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , а потім за адресою: [ADDRESS] , за якою було зареєстровано спадкодавця та [PERSON] , який є її онуком та є відповідачем у справі. Пояснила, що вони з 1982 року зі спадкодавцем проживали разом, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, набували майно у власність тощо, однак такий факт можливо встановити в судовому порядку лише після набрання чинності ЦК України та СК України, тобто з 01 січня 2004 року. З метою реалізації своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , вона, як спадкоємець четвертої черги спадкування за законом, звернулась до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Соколової Світлани Олексіївни, однак їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні докази проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та їй рекомендовано звернутись до суду для вирішення цього питання. У зв`язку з наведеним, а також можливої наявності спору про право, заявник звернулась до суду із цією позовною заявою та просить встановити факт її проживання із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю з [INFO] до дня смерті [PERSON] - [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 27 лютого 2023 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду в порядку загального позовного провадження і відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. Цією ж ухвалою було задоволено клопотання позивача про витребування доказів, а також установлено відповідачам і третій особі строки для подання відзиву на позовну заяву та письмових пояснень (а.с. 41). 09 березня 2023 року на адресу суду надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) фізичної особи-відповідача (а.с. 42). Ухвалою суду від 17 травня 2023 року було задоволено заяву позивача про виклик та допит осіб в якості свідків (а.с. 54). Ухвалою суду від 05 липня 2023 року постановлено про закриття підготовчого провадження у справі, останню призначено до судового розгляду по суті (а.с. 83). Ухвалою суду від 09 жовтня 2023 року заяву, подану від імені позивача про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції було повернуто заявникові без розгляду (а.с. 92). Ухвалою суду від 16 жовтня 2023 року заяву, подану від імені позивача про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції було повернуто заявникові без розгляду (а.с. 97). Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року заяву позивача про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції було задоволено, доручено Балаклійському районному суду Харківської області забезпечити проведення судового засідання у справі, призначеного на 30 листопада 2023 року в режимі відеоконференції (а.с. 115). Ухвалою суду від 30 листопада 2023 року було задоволено заяву позивача про виклик та допит особи в якості свідка. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просила їх задовольнити. Представник відповідача - Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подавав, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 104-105). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи, а також відзиву на позовну заяву не подавав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. У судове засідання третя особа - приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Соколова С. О. не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи та пояснень не подавала, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за її відсутності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона мешкає за сусідством із позивачем [PERSON] , з якою вона знайома приблизно з 1982-1983 року та їй відомо, що позивач постійно проживала разом зі своїм "цивільним" чоловіком [PERSON] , їх взаємовідносини між собою давали підстави вважати, що вони мешкають разом як подружжя, останні вели спільне господарство, утримували худобу. Додала, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] до моменту його смерті, яка настала [INFO] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона знайома із позивачем приблизно з 1982-1983 року з моменту коли остання переїхала проживати в смт Андріївка Ізюмського району Харківської області, зазначила, що в невеликому населеному пункті всі мешканці знають один одного. Позивач [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] як чоловік та дружина, їх сім`я була дружньою, до них постійно навідувались діти [PERSON] та [PERSON] , які проживали в місті. Додала, що [PERSON] проживала з [PERSON] до моменту його смерті, яка настала [INFO] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він мешкав за сусідством із [PERSON] та [PERSON] , знайомий з ними понад тридцять років. Позивач [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] як чоловік та дружина, їх сім`я була дружньою, у свою чергу [PERSON] представляв [PERSON] , як свою дружину. Додав, що [PERSON] проживала з [PERSON] до моменту його смерті. Суд, вислухавши пояснення заявника та допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, приходить до переконання, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню виходячи з таких підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом установлено, що позивач [PERSON] народилась [INFO] , [INFO] в неї народився син - [PERSON] , зазначені обставини підтверджуються відповідними свідоцтвами про народження, наданими суду у засвідчених позивачем копіях (а.с. 30, 32). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про його народження, наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 31). Таким чином, відповідач [PERSON] є онуком позивача - [PERSON] . Установлено, що [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , в житловому будинку, який останній набув у власність 24 травня 1983 року на підставі відповідного договору купівлі-продажу (а.с. 17-18, 23-26). Позивач [PERSON] з 14 лютого 1977 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України, виданим на її ім`я та наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 14-15). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27 серпня 2021 року, наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 20), після смерті якого відкрилась спадщина за законом, на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини, приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Соколовою С. О. було заведено спадкову справу № 26/2022 (а.с. 67-78). 26 січня 2023 року позивач [PERSON] звернулась на адресу нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , однак нотаріус своєю постановою від 27 січня 2023 року відмовила позивачеві у вчинення нотаріальної дії з посиланням на відсутність документів, які підтверджують родинний зв`язок із спадкодавцем, оскільки наявність заповіту не встановлено, як і не надано доказів наявності права на спадкування за законом, як спадкоємцем четвертої черги спадкування та роз`яснено позивачеві її право на звернення до суду для вирішення цього питання (а.с. 77). Частинами 1 та 2 статті 1220 ЦК України установлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України установлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу . Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтями 1261-1265 ЦК України визначено осіб, які мають право на спадкування за законом у порядку черговості, залежно від ступеня споріднення із спадкодавцем, або наявності юридично значимих фактів, пов`язаних із відкриттям спадщини. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України). Статтею 1270 ЦК України установлено загальний строк для прийняття спадщини, який становить шість місяців з часу відкриття спадщини. Судом установлено, що відповідно до довідки Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області (Андріївський старостинський округ) № 683 від 13 грудня 2021 року, наданої суду у засвідченій позивачем копії, [PERSON] , який помер [INFO] , проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] (а.с. 22). Водночас, відповідно до акту обстеження щодо фактичного сумісного проживання, складеного 13 грудня 2021 року депутатом Андріївського старостинського округу Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області Панченко Л. Г. в присутності сусідів, а також акту обстеження домоволодіння № 2023/14 від 07 лютого 2023 року, і наданих суду у засвідчених позивачем копіях, [PERSON] проживала разом із [PERSON] , як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу з 1982 року за адресою: [ADDRESS] , до смерті [PERSON] , яка настала [INFO] . Останні вели спільне господарство, мали спільний бюджет. [PERSON] станом на дати складання актів продовжує проживати за вищезазначеною адресою без реєстрації. Похованням [PERSON] , як і його доглядом до дня смерті, займалась [PERSON] (а.с. 21, 34). Обставини щодо самого факту та періоду проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, саме з 1982 року і по день смерті [PERSON] , яка настала [INFO] , також підтверджується й показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , допитаних у судовому засіданні. Разом з тим, Кодекс про шлюб та сім`ю України, який діяв, в тому числі й у період з 1982 року, не містив терміну "проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу". Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 6 КпШС України правове регулювання шлюбних і сімейних відносин в Україні здійснюється тільки державою. Визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Релігійний обряд шлюбу, так само, як і інші релігійні обряди, не має правового значення і є особистою справою громадян. Згідно з частиною 1 статті 158 КпШС України, одруження підлягає реєстрації в державних органах реєстрації актів громадянського стану. Отже, період з 1982 року по 31 грудня 2003 року, як період проживання однією сім`єю чоловіка [PERSON] та жінки [PERSON] без шлюбу, не може ґрунтуватись на нормах закону - Сімейного кодексу України, оскільки на час виникнення спірних правовідносин був чинний Кодекс про шлюб та сім`ю України. Згідно з пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень Сімейного кодексу України, цей кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. Пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, визначено, що цей кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року. Отже, норма статті 74 Сімейного кодексу України, згідно з якою, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, почала діяти з 01 січня 2004 року. Відповідно до частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України (який набув чинності з 01 січня 2004 року), сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Оскільки у судовому засіданні установлено, що жінка [PERSON] та чоловік [PERSON] проживали однією сім`єю без шлюбу по день смерті останнього, доказів перебування в шлюбі з іншими особами, як і доказів наявності спадкоємців за законом чи за заповітом після смерті [PERSON] матеріали справи не містять, суд вважає можливим задовольнити позовну заяву та встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з 01 січня 2004 року до 25 серпня 2021 року, оскільки такий факт необхідний заявникові для оформлення своїх спадкових прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved