Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, який визначено судовим наказом Подільського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2022 року по справі № 758/7912/22 про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття шляхом стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ним повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 30 травня 2022 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Подільського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2022 року стягнуто аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання спільної дитини у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний час встановлений рішенням суду розмір аліментів позивач сплачувати не в змозі, оскільки є особою з інвалідністю ІІІ групи, вимушений проходити постійні лікування, у зв`язку з чим не має можливості працевлаштуватись на постійну роботу та отримувати достатній дохід для сплати аліментів, визначених судовим наказом. У зв`язку з інвалідністю отримує дохід у розмірі 2100 грн. щомісячно, натомість розмір аліментів, визначений судовим наказом дорівнює 1700 грн., що є непосильним для позивача для належного виконання своїх обов`язків по утриманню дитини. У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом та просить визначити розмір аліментів з частки від доходу до твердої грошової суми у розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 серпня 2023 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. 01 вересня 2023 року ухвалою Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомленням (викликом) сторін, яку сторони отримали в установлений законом строк, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У відповідності до ст. 178 ЦПК України, 31 жовтня 2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано тільки довідку про доходи, які складають 2100 грн. щомісячно, однак доказів підтверджуючих незадовільний стан здоров`я, який перешкоджає працевлаштуванню, не надав. Вважає, що особи з інвалідністю ІІІ групи є працездатними, натомість позивач, посилаючись на неможливість працевлаштуватись, просто намагається уникнути відповідальності щодо утримання спільної неповнолітньої дитини. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову. Позивач та його представник в судовому засіданні 16.11.2023 позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічно викладеним у позовній заяві. Просили позов задовольнити. Позивач додатково пояснив, що намагався знайти роботу, звертався до центру зайнятості, але так знайти роботи не вдалося. Намагався працювати на декількох роботах, але через фізичний стан не зміг виконувати роботу. В судове засідання 29.11.2023 не з`явилися, позивач [PERSON] подав заяву про проведення судового засідання у його відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні 16.11.2023 позовні вимоги не визнав, в обґрунтування заперечень послався на доводи, викладені у відзиві на позов. Просив у задоволенні позову відмовити. В судове засідання 29.11.2023, будучи належним чином повідомленим, не з`явився, клоптань про відкладення судового засідання не подавав. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 30 травня 2022 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , батьками в свідоцтві про народження якого вказано [PERSON] та [PERSON] . Судовим наказом Подільського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2022 року стягнуто з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. З довідки Управління соціального захисту населення Подільської РДА міста Києва, від 13 жовтня 2023 року вбачається, що [PERSON] виплачується щомісячно державна соціальна допомога у зв`язку з інвалідністю у розмірі 2100 грн. Звертаючись до суду та посилаючись на незадовільний фінансовий стан через наявність інвалідності та неможливості працевлаштуватись, позивач просить змінити спосіб стягнення та розмір аліментів. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 524/7388/17 (провадження № 61-37490св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 662/64/18 (провадження № 61-41266св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц (провадження № 61-20737св19), від 13 лютого 2020 року у справі № 466/4009/18 (провадження № 61-10529св19), від 27 травня 2020 року у справі № 128/373/18 (провадження № 61-43813св18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Разом з тим, аналіз змісту ст. 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України. Згідно ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У частинах 1, 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 3 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19). Отже зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. Отже, саме державною виконавчою службою проводиться стягнення аліментів з позивача у відповідності до чинної редакції статті 182 СК України, тобто у розмірі, не меншому, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено у 2023 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років складає 2833 грн. З довідки - розрахунку, складеної 31 жовтня 2023 року державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що платнику аліментів [PERSON] на виконання судового наказу Подільського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року у 2023 році нараховуються аліменти у розмірі 1416 грн. 50 коп. щомісячно, тобто у розмірі, не меншому, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, гарантованому законом. Разом з тим, позивач в позовних вимогах просить змінити спосіб і розмір аліментів та визначити їх стягнення у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що в грошовому еквіваленті буде також дорівнювати станом на 2023 рік 1416 грн. 50 коп. щомісячно. Тобто, навіть у разі зміни розміру способу та розміру аліментів про які просить позивач, розмір аліментів в грошовому еквіваленті буде незмінним від визначеного судовим наказом Подільського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року. У зв`язку з чим, суд вважає, що позивачем необґрунтовано та не надано доказів того чи буде відповідати інтересам дитини стягнення аліментів у розмірі про який він просить, а тому твердження позивача про наявність підстав для зміни розміру та способу стягнення аліментів не підтверджуються належними та допустимими доказами. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що, відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення та розміру аліментів слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», а в задоволенні позову відмовлено, відшкодування судових витрат не здійснюється. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed