Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.08.2011 вона з відповідачем уклали шлюб, актовий запис №832. За час спільного перебування у шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спору щодо проживання дітей немає. Позивач вказує, що з лютого 2021 року почали погіршуватися відносини між сторонами, що обумовлено побутовими проблемами та різними поглядами на сімейні цінності. Кожен має різні погляди на шлюб і сім`ю, з приводу чого виникали сварки. Намірів зберегти сім`ю позивач не має, починаючи з травня 2023 року сторони спільного господарства не ведуть і шлюбні відносини припинені. Тож, на підставі наведеного вище, позивач просить суд, - розірвати шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №\~832. При винесенні рішення просила визначити їй прізвище [PERSON] . Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.11.2023 справа за підсудністю направлена до Придніпровського районного суду м. Черкаси. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім того, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Заперечень щодо такого порядку розгляду справи сторони не подали. У судове засідання позивач не з`явилась, хоча повідомлялася судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. Надано заяву від 12.12.2023 про розгляд справи за її відсутності та про задоволення позовних вимог. Зазначила, що сплачений судовий збір залишає за собою. Строк на примирення просила не надавати. У судове засідання відповідач не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Подано заяву від 12.12.2023 про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, на примирення не згідний. Враховуючи думку учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 20.08.2011 сторони по справі зареєстрували шлюб, про що Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис №\~832 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 20.08.2011. Також встановлено, що сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спору щодо проживання дітей немає. До того ж, судом не встановлено наявності спору щодо батьківства та про поділ спільного майна між сторонами. Суд враховує позицію сторін про можливість розірвання шлюбу, оскільки вони разом як подружжя не проживають протягом тривалого часу з травня 2023 року, не мають спільного бюджету, спільне господарство ними не ведеться, намірів зберегти сім`ю не мають. До того ж, при прийнятті рішення по справі, суд враховує думку відповідача про визнання позовних вимог і відсутність заперечень проти їх задоволення. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.\~5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.\~2 ст.\~78 ЦПК України). Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.\~16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті\~110 цього Кодексу (ч.\~3 ст.\~105 СК України). Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.\~1 ст.\~110 СК України). Частиною другою ст.\~112 СК України, встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Така ж позиція висловлена у п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №\~11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, взаємні почуття між ними втрачені, їх згода на продовження шлюбу відсутня, тобто немає\~їх вільної\~і повної\~згоди на\~шлюб.Встановлено, що вони проживають окремо та не підтримують сімейних відносин протягом тривалого часу, а також вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом. Відповідач визнав позовні вимоги, про що подав відповідну заяву і визнання ним позову, за нормами ст. 206 ЦПК України, прийнято судом. При дослідженні судом фактичних взаємовідносин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які у сторін відсутні. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б спільним інтересам сторін, що має істотне значення. Отже, враховуючи зазначене вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги про розірвання шлюбу задовольнити у повному обсязі, оскільки намірів зберегти сім`ю сторони не мають, примирення між ними неможливе. Відповідно до ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Так, до початку розгляду справи по суті позивач не змінила предмет або підставу позову, не збільшила та не зменшила розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу у межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. До того ж, статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач виявила бажання залишити собі після розірвання шлюбу прізвище\~ « [PERSON] », що не суперечить нормам чинного законодавства, а тому такі вимоги підлягають до задоволення. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, враховуючи позицію відповідача, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, судовий збір слід залишити за позивачем, враховуючи подану нею заяву.. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved