Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON], громадянин Республіки Албанія, проживає за межами території України. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2023 у справі № 147/29/23 визначено головуючого суддю Натальчук О.А. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що 04.09.2020 зареєструвала шлюб з [PERSON] у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький). Позивач зазначає, що шлюбні відносини між сторонами припинені, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть та розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявника. Підставою для розірвання шлюбу є також ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє почуття любові. Подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та недоцільним. Спільних дітей у подружжя немає. Примирення просить не надавати. Враховуючи викладене, [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 04.09.2020 у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький). Ухвалою суду від 09.01.2023 позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 25.01.2023 на адресу суду від представника позивача, адвоката Рождественської Л.П., надійшла заява про усунення недоліків з відповідними додатками до неї. Ухвалою судді від 26.01.2023 позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. 27.02.2023 постановлено звернутися у порядку, визначеному Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року, до компетентного органу Федеративної Республіка Німеччина - Голови Вищого регіонального суду Дрездена (Prasident des Oberlandesgerichts Dresden - Schlossplatz 1, 01067 Dresden, Germany, tel.: +49 (351) 446-0, fax: +49 (351) 446-1299) із судовим дорученням про вручення судового виклику (в судове засідання), копії позовної заяви з додатками, копії ухвали про відкриття провадження по справі, копії даної ухвали, відповідачу [PERSON], місцезнаходження якого за адресою: Germany, 04720, Dobeln, Grimmaische strabe 16. 15.11.2023 на виконання вимог ухвали суду від 27.02.2023 від компетентного органу Федеративної Республіка Німеччина надійшов Сертифікат про отримання, в якому зазначено, що 21.09.2023 за адресою: Bonner Strabe 104, 40589, Dusseldorf документи надіслані судом передати не було можливості та були залишені в поштовій скринці, яка належить квартирі. Ухвалою суду від 28.11.2023 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримали. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та її представника, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки на електронну адресу (armandkola493@gmail.com), зазначену у позовній заяві. Окрім того, суд вживав заходи для повідомлення останнього про наявність позову до нього в Тростянецькому районному суді Вінницької області, відповідно до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1,2 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Частиною 2 ст. 496 ЦПК України визначено, що іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом може бути визначено за угодою сторін. Судом встановлено, що [PERSON] (громадянин Республіки Албанія) та [PERSON] (громадянка України) 04.09.2020 у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) зареєстрували шлюб, про що 04.09.2023 складено відповідний актовий запис за №1482 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, відсутні спільні інтереси та почуття любові одне до одного. Зникло взаєморозуміння та взаємоповага. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно частини 1статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Позивач в заяві вказала, що шлюбні відносини фактично припинені, примирення неможливе, сторони проживають окремо. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав та не спростував обставини, зазначені [PERSON] . З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, за таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Outcome: approved