Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на набуття права вимоги за кредитними договорами №117318387 від 25 березня 2021 року, №1986384 від 07 квітня 2021 року, №2557416595/663823 від 07 квітня 2021 року та в зв`язку із порушенням відповідачем договірних зобов`язань по сплаті коштів за надані кредити, а тому просив стягнути з останнього заборгованість в розмірі 42\~679 грн. за договором №117318387 від 25 березня 2021 року, в розмірі 13\~958,56 грн. за договором №1986384 від 07 квітня 2021 року та в розмірі 16\~000 грн. за договором №2557416595/663823 від 07 квітня 2021 року, що в загальному розмірі становить 72 637,56 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 2 684 грн. Представник позивача в судове засідання не прибув, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення позову, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач, будучи неодноразово повідомленим про розгляд справи, до суду повторно не прибув, участь у розгляді справи в суді не взяв, відзиву не подавав. Відтак, оскільки суд позбавлений можливості в черговий раз відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку. За змістом ст. 223 ЦПК України, повторна неявка учасника справи незалежно від причин неявки, не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що до справи позивачем надано кредитний договір №117318387 від 25 березня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] . Відповідно до п.п. 1.1, 1.4, 1.4.1, 1.4.2, 1.4.3, 1.7.2 кредитного Договору, товариство зобов?язується надати позичальникові кредит на суму 12000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов?язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Кредит надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником, тобто до 24 квітня 2021 року. За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати проценти в розмірі 62.05 % (процентів) річних, що становить 0.17% (процентів) від суми кредиту за кожен день користування ним. За умови продовження строку дисконтного періоду нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 620.50% (процентів) річних, що становить 1.70%(процентів) за кожен день користування. Згідно Додатку №1 до Договору №117318387 від 25 березня 2021 року, сторони погодили загальну вартість кредиту в розмірі 12\~612 грн., з яких 612 грн. проценти за користування кредитом. 20 жовтня 2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого від клієнта до фактора відступлено право вимоги згідно реєстру прав вимоги по формі викладеного в додатку цього договору. Згідно витягу від 29 травня 2023 року з реєстру прав вимоги №1 до Договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 30 квітня 2023 року складає 42\~679 грн., з яких 12\~000 грн. сума заборгованості по основному боргу та 30\~679 грн. - сума заборгованості по відсоткам. Проте, вказаний витяг підписів сторін Договору факторингу не містить. Згідно п. 1.2 Договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» отримав зазначене право грошової вимоги згідно Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Втім, вказаний Договір факторингу суду не наданий, а відтак ці обставини належним чином в суді не доведено. 07 квітня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено Договір позики №1986384. Відповідно до п.п. 1, 2, 5 кредитного Договору, товариство зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 4\~120 грн., на узгоджених умовах Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Кредит надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником, тобто до 07 травня 2021 року. За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати проценти в розмірі 726.35% (процентів) річних, що становить 1.99% (процентів) від суми за кожен день користування ним. Договір укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно- телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису з одноразовим індифікатором, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Вказаний кредитний договір підписано відповідачем дистанційно електронним підписом з індифікатором 8іpRYV2rA [PERSON] . 14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого клієнт відступив факторові право грошової вимоги, строк виникнення зобов`язань по яким настав. Невід`ємною частиною цього Договору є реєстр боржників згідно Додатку №1 та акт прийому-передачі цього реєстру боржників відповідний до Додатку №2. З акту прийому-передачі реєстру боржників №5 за Договором факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року вбачається, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» відповідний реєстр боржників. Згідно витягу від 29 травня 2023 року з реєстру боржників №5 від 21 вересня 2021 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, заборгованість [PERSON] за кредитним Договором №1986384 від 07 квітня 2021 року, станом на 30 квітня 2023 року складає 13\~958 грн. 56 коп., з яких 4\~120 грн.- сума заборгованості за основною сумою боргу та 9\~838 грн. 56 коп. сума заборгованості за відсотками. Проте, вказаний витяг підписів сторін Договору факторингу не містить. 07 квітня 2021 року між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та [PERSON] укладено індивідуальну частину Договору про надання фінансового кредиту №2557416595/663823. Згідно п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.6 кредитного Договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 4 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надається строком на 30 (тридцять) днів, тобто до 06 травня 2021 року. За користування кредитом згідно Договору клієнт сплачує Товариству 912,4% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу. Згідно Додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту №2557416595/663823 від 07 квітня 2021 року, строк на який надано кредит становить 30 (тридцять) днів, загальна сума кредиту становить 16 000 грн. 00 коп., з яких 4\~000 грн. сума заборгованості за основною сумою кредиту та 12\~000 грн. сума заборгованості за відсотками. Вказаний кредитний договір підписано відповідачем дистанційно електронним підписом з індифікатором R13060 [PERSON] . Згідно Додатку до Договору №2557416595/663823 від 07 квітня 2021 позичальник оформив кредит з метою придбання споживчих товарів для задоволення власних потреб. Інформаційною довідкою № 517/05 від 16 травня 2023 року ТОВ «Платежі онлайн» повідомило, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» проведено транзакцію на перахування грошових коштів на номер [NUMBER] в розмірі 4\~000 грн. 07 квітня 2021 року. 09 грудня 2021 року між «КРЕДИТНА УСТАНОВА\~ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА\~ГРУПА» та\~ТОВ «ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА\~АГЕНЦІЯ З\~ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ»укладено Договір факторингу №09122021, відповідно до якого клієнт відступив факторові право грошової вимоги, строк виникнення зобов`язань по яким настав. Невід`ємною частиною цього Договору є реєстр боржників відповідно до Додатку №1 та акт прийому-передачі цього реєстру боржників згідно Додатку №2. Згідно витягу від 29 травня 2023 року з реєстру боржників до Договору факторингу №20102022 від 09 грудня 2021 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 30 квітня 2022 року складає 16 000 грн., з яких 4 000 грн. сума заборгованості по основному боргу та 12 000 грн. - сума заборгованості по відсоткам. Проте, вказаний витяг підписів сторін Договору факторингу не містить. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 510 ЦК України сторонами у забов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов?язанні має одночасно і права, і обов?язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов?язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Частиною першою ст. 512 ЦК України, встановлено, що якщо зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв діалогового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 527 ЦК України, боржник зобов?язаний виконати свій обов?язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов?язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов?язанні має право вимагати доказів того, що обов?язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред?явлення такої вимог. Частиною першою статтею 528 ЦК України передбачено, що виконання може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не впливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржником іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.\~633\~ЦК України,\~публічним є\~договір,\~в якому\~одна сторона\~-\~підприємець взяла\~на себе\~обов`язок\~здійснювати продаж\~товарів,\~виконання робіт\~або надання\~послуг кожному,\~хто до\~неї звернеться\~(роздрібна\~торгівля,\~перевезення транспортом\~загального користування,\~послуги зв`язку,\~медичне,\~готельне,\~банківське обслуговування\~тощо). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями статтей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ст. 1087 ЦК України, розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або безготівковій формі. Розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України. Відповідно до ст. 1088 ЦК України, під час здійснення безготівкових розрахунків допускається застосування платіжних інструкцій, передбачених законодавством України, банківськими правилами та звичаями ділового обороту. Сторони у договорі мають право обрати будь-який вид безготівкових розрахунків на свій розсуд. Безготівкові розрахунки провадяться через банки, небанківських надавачів платіжних послуг, в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. Порядок здійснення безготівкових розрахунків регулюється цим Кодексом, законом та банківськими правилами. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов?язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до п.п. 3, 28, 29, 30, 53, 54 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги»: безготівкові розрахунки - перерахування коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів, а також перерахування надавачами платіжних послуг коштів, внесених платниками готівкою, на рахунки отримувачів; користувач платіжних послуг (далі - користувач) - фізична особа або юридична особа, яка отримує чи має намір отримати платіжну послугу як платник або отримувач (або обидва одночасно) та/або є власником електронних грошей (цифрових грошей Національного банку України), а в разі надання послуг банком - клієнт банку; кредитовий переказ - платіжна операція з рахунку платника на підставі платіжної інструкції, наданої платником або надавачем послуг з ініціювання платіжних операцій, за умови отримання згоди платника на виконання платіжної операції, наданої надавачу платіжних послуг платника; кредитовий трансфер - платіжний інструмент у вигляді сукупності процедур, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку України, що використовується для ініціювання кредитового переказу; переказ коштів без відкриття рахунку - платіжна послуга, що надається платнику з метою переказу коштів у готівковій чи безготівковій формі отримувачу або надавачу платіжних послуг, який діє від імені отримувача, під час якої надавач цієї послуги не використовує відкритий у нього рахунок платника та/або отримувача; платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції. Статтею 5 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що до фінансових платіжних послуг належать такі послуги: 1) послуги із зарахування готівкових коштів на рахунки користувачів, а також усі послуг щодо відкриття; 2) обслуговування та закриття рахунків (крім електронних гаманців); 3) послуги з виконання платіжних операцій із власними коштами користувача з рахунку/на рахунок користувача (крім платіжних операцій з електронними грошима), у тому числі: а) виконання кредитового переказу; б) виконання дебетового переказу; в) виконання іншої платіжної операції, у тому числі з використанням платіжних інструментів; 4) послуги з виконання платіжних операцій з рахунку/на рахунок користувача (крім платіжних операцій з електронними грошима), за умови що кошти для виконання платіжної операції надаються користувачу надавачем платіжних послуг на умовах кредиту, у тому числі: а) виконання кредитового переказу; б) виконання дебетового переказу; в) виконання іншої платіжної операції, у тому числі з використанням платіжних інструментів; 5) послуги з емісії платіжних інструментів та/або здійснення еквайрингу платіжних інструментів; 6) послуги з переказу коштів без відкриття рахунку; 7) послуги з випуску електронних грошей та виконання платіжних операцій з ними, у тому числі відкриття та обслуговування електронних гаманців. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 Закону України «Про платіжні послуги», до надавачів платіжних послуг належать: 1) банки, філії іноземних банків (далі - банки); 2) платіжні установи (у тому числі малі платіжні установи); 3) філії іноземних платіжних установ; 4) установи електронних грошей; 5) фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг; 6) оператори поштового зв`язку; 7) надавачі нефінансових платіжних послуг; 8) Національний банк України; 9) органи державної влади, органи місцевого самоврядування. Надавати платіжні послуги мають право лише особи, зазначені у частині першій цієї статті. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про платіжні послуги» надавач платіжних послуг зобов`язаний вести облік своїх операцій та подавати до Національного банку України звітність щодо здійснення діяльності з надання платіжних послуг відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України. Згідно ст. 22 Закону України «Про платіжні послуги», платіжна установа, установа електронних грошей, оператор поштового зв`язку має право на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг надавати користувачам на умовах кредиту кошти для виконання платіжних операцій з рахунку/на рахунок користувача, крім платіжних операцій з електронними грошима, з дотриманням таких умов: 1) платіжна установа, установа електронних грошей, оператор поштового зв`язку має право надавати платіжні послуги, передбачені пунктами 4 або 5 частини першої статті 5 цього Закону; 2) надання кредиту здійснюється виключно у зв`язку з виконанням платіжної операції; 3) кредит надається на короткий строк, що не може перевищувати 12 місяців з дати надання коштів; 4) кредит не може надаватися за рахунок коштів, отриманих від користувачів для цілей виконання платіжних операцій та/або в обмін на випущені електронні гроші; 5) розмір власного капіталу платіжної установи, установи електронних грошей, оператора поштового зв`язку відповідає вимогам, встановленим Національним банком України до надавачів платіжних послуг, які мають право надавати кредит. Забороняється надання кредиту електронними грошима. Надання кредиту споживачам здійснюється з дотриманням вимог Закону України "Про споживче кредитування". Статтею 23 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено,\~що надавачі платіжних послуг, визначені в\~пункті\~9\~частини першої статті 10 цього Закону, зобов`язані здійснювати ідентифікацію та верифікацію користувачів відповідно до вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Згідно ст. 27 Закону України «Про платіжні послуги», усі документи, що підтверджують надання платіжних послуг (виконання платіжних операцій), зберігаються надавачами платіжних послуг та їх комерційними агентами не менше п`яти років з дня припинення ділових відносин з клієнтом або з дня завершення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтом. Під час зберігання документів, що містять банківську таємницю або іншу інформацію з обмеженим доступом, надавачі платіжних послуг та їх комерційні агенти забезпечують дотримання вимог, встановлених законодавством для зберігання відповідної інформації. Відповідно до\~ч.ч.\~1-3\~ст.\~29 Закону України «Про платіжні послуги», надання платіжних послуг (у тому числі виконання окремих або разових платіжних операцій, відкриття та обслуговування рахунків тощо) здійснюється на підставі договору, що укладається між надавачем платіжних послуг та користувачем відповідно до вимог законодавства, на узгоджених сторонами умовах. Договір про надання платіжних послуг укладається в письмовій формі (паперовій або електронній). Договір про надання платіжних послуг може укладатися шляхом приєднання користувача до договору, розміщеного у доступному для клієнта місці у надавача платіжних послуг та на його веб-сайті в мережі Інтернет. Усі поточні редакції публічної пропозиції укладення договору та документів, що містять інформацію про комісійні винагороди, процентні ставки, курс перерахунку іноземної валюти, що застосовуються до обраної користувачем платіжної послуги, що надається користувачу згідно з\~пунктом 3\~частини першої статті 30 цього Закону, зберігаються на веб-сайті надавача платіжних послуг із зазначенням строку їх дії. Користувачі мають право в будь-який час отримати доступ до всіх редакцій публічної пропозиції укладення договору та інших документів, зазначених у цій статті, що розміщені на веб-сайті надавача платіжних послуг. У разі виникнення неоднозначного тлумачення прав та обов`язків сторони за договором за участю споживача платіжних послуг такі права та обов`язки тлумачаться на користь такого споживача. Згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про платіжні послуги», до платіжних інструментів належать: 1) прямий дебет; 2) кредитовий трансфер; 3) електронні платіжні засоби. Як вбачається із ч.ч. 1, 2, 6, 7 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги», форма та порядок надання платіжної інструкції визначаються в договорі між користувачем та надавачем платіжних послуг, якщо інше не передбачено законодавством. Платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції. Надавач платіжних послуг зобов`язаний забезпечити фіксування в операційно-обліковій системі дати і часу надходження платіжної інструкції, прийняття її до виконання (або відмови в її прийнятті), виконання платіжної інструкції. Національний банк України у своїх нормативно-правових актах визначає обов`язкові реквізити платіжних інструкцій, особливості їх оформлення, захисту, прийняття до виконання. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги»,\~платіжна операція\~вважається завершеною\~в момент\~зарахування суми\~платіжної операції\~на рахунок\~отримувача або\~видачі суми\~платіжної операції\~отримувачу в\~готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача. Згідно ст. 50 Закону України «Про платіжні послуги», небанківські надавачі платіжних послуг забезпечують виконання платіжних операцій користувачів через розрахункові рахунки, відкриті в банках або в розрахунковому банку платіжної системи, учасниками якої вони є. Розрахунки між\~небанківськими надавачами\~платіжних послуг\~для забезпечення\~виконання платіжних\~операцій користувачів\~(крім\~платіжних операцій\~у межах\~одного надавача\~платіжних послуг)\~здійснюються шляхом\~проведення суми\~платіжної операції\~між розрахунковими рахунками небанківських надавачів платіжних послуг, що відкриті в банках (розрахунковому банку платіжної системи). Банки забезпечують виконання платіжних операцій своїх клієнтів, у тому числі операцій небанківських надавачів платіжних послуг, шляхом виконання міжбанківських платіжних операцій або платіжних операцій, що виконуються в межах одного банку. Відповідно до п.п. 1-1, 9, 10, 11 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»: договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит; споживче кредитування-правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Статтею 3 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. З матеріалів справи і досліджених в суді доказів, які надано позивачем, суд доходить таких висновків. Насамперед слід зазначити, що договір № 117318387 від 25.03.2021 року не містить відомостей про його підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який би відповідав вимогам закону «Про електронну комерцію», тобто в договорі відсутня відмітка про скріплення електронним підписом і його укладення дистанційно. Такі відомості, у вигляді QR-коду містяться тільки в додатку № 1 до договору, який оформлено самостійним документом, коли основний договір у розділі реквізитів сторін необхідного, передбаченої Законом відмітки про електронний підпис позичальника не містить. Таким чином належні, допустимі і достатні докази укладання відповідачем вказаного кредитного договору суду не надано. Крім того, за всіма вказаними вище кредитними договорами, кредитори (кредитні фінансові установі) взяли на себе зобов`язання надати позичальнику кредитні кошти шляхом їх перерахування на відповідний картковий рахунок позичальника в розмірах, порядку та строках обумовлених договорами. У той же час, у матеріалах справи відсутні й суду не надано будь-які належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів позичальнику відповідно до вимог ст.ст. 526, 1054, 1088 ЦК України. Відтак, у суді не доведено, що позичальнику надано кредитні грошові кошти в строк, у розмірі та на умовах встановлених договорами. Більш того, будь-які реквізити карткового рахунку позичальника (на який має бути здійснено перерахування кредитних коштів) в матеріалах справи не містяться. Зі змісту кредитних договорів не вбачається, що в момент їх укладання позичальник отримав кредитні кошти, коли в справі відсутні документи, які б підтверджували згідно вказаних вище вимог Закону здійснення фінансової операції з переказу кредитних коштів на користь відповідача. При цьому самі тільки кредитні договори за своїм змістом не є доказом підтвердження перерахунку кредитних коштів позичальникові. В справі відсутні дані про те, що сторонами укладено реальні договори, в яких відсутні відомості того, що в момент їх укладання відбувся перерахунок кредитних коштів позичальнику. Відповідний платіжний документ, який би підтверджував перерахунок грошових коштів у безготівковій формі на відповідний рахунок відповідача суду не надано. Документи, які підтверджують здійснення платіжних операцій на користь позичальника та їх фіксування в операційно-обліковій системі суду не надано, а відтак жодні належні, допустимі і достатні докази на підтвердження виконання кредитором свого обов`язку в справі відсутні. Відповідні первісні виписки по рахунках, електронні платіжні документи тощо, про здійснення кредитового переказу з дотримання вимог Закону України «Про платіжні послуги» й надання відповідачу грошових коштів у вигляді кредиту відповідно до кредитних договорів №117318387 від 25 березня 2021 року, №1986384 від 07 квітня 2021 року та №2557416595/663823 від 07 квітня 2021 року суду не надано. Разом з тим надавачі платіжних послуг згідно вимог ст.ст. 18 і 23 Закону України «Про платіжні послуги» зобов`язані вести облік своїх операцій, подавати звітність та здійснювати ідентифікацію та верифікацію користувачів. Що стосується наявної в справі інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» від 16.05.2023 року, то вона не є належним, допустимим і достатнім доказом перерахунку кредитових коштів згідно договору № 2557416595/663823, оскільки відповідні реквізити карткового рахунку відповідача в ній відсутні та зі змісту якої не можна дійти висновку, що ТОВ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДІТНА ГРУПА», як кредитор перерахувало кредитні кошти. В довідці йдеться тільки про те, що ТОВ «Платежі Онлайн» проведено транзакцію з переведення коштів у сумі 4 000 грн. на певний картковий рахунок, однак яким чином цей документ стосується спірних правовідносин з отриманням кредитних коштів відповідачем з матеріалів позову не вбачається. З цього документу не можна встановити, що він стосується кредитного договору укладено між сторонами. Також суд звертає увагу і на те, що наявні в справі витяги з реєстру боржників до договорів факторингу від 20 жовтня 2022 року №20102022, 14 червня 2021 року №14/06/21, 09 грудня 2021 року №09122021 необхідних підписів їх сторін не містять. Немає в справі й не подано суду доказів виконання позивачем вимог ст. 1082 ЦК України щодо одержання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги, як умову покладання на боржника обов`язку здійснення платежів на користь фактора. Разом з тим з огляду на зміст кредитного договору №2557416595/663823 від 07 квітня 2021 року обумовлені ним кредитні кошти і умови за яких вони надаються позичальнику підпадають під дію Закону України «Про споживче кредитування», а за таких обставин п. 1.6 цього договору про те, що на правовідносини за цим договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування», прямо суперечить вимогам Закону. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом є нікчемними. Відтак при вирішенні справи суд не бере до уваги п. 1.6 вказаного договору унаслідок його нікчемності (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). Отже позовні вимоги на основі належних, допустимих та достатніх доказів позивачем не доведено, а тому в задоволенні вказаного позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed