Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

У вересні 2023 року позивач ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з нього на свою користь страхове відшкодування у розмірі 33 386,38 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.09.2018 між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №425/18-Т/Ц7, згідно з яким страховик взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля «Toyota RAV 4», д.н.з. [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 18.04.2019 у м. Києві на площі Шевченка при виїзді з вул. Сошенка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen T4», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Toyota RAV 4», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Така ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм автомобіля Volkswagen T4», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , що підтверджується постановою Подільського районного суду міста Києва від 31.05.2019 у справі №758/5895/19. Внаслідок ДТП транспортному засобу «Toyota RAV 4», д.н.з. [NUMBER] , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку №11144, складеного ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит», вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 114 181,45 грн., а вартість матеріального збитку - 65 156,73 грн. Проте згідно з рахунком-фактурою №АС-00002152 від 04.05.2019, складеного ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 98 543,11 грн. У зв`язку з викладеним, відповідно до умов договору страхування №425/18-Т/Ц7 (з урахуванням п.17.3 договору) та страхового акту №006.00652719-1 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило ФОП [PERSON] страхове відшкодування на підставі рахунку-фактури №АС-00002152 у розмірі 98 543,11 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen T4», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі полісу №ЕР-1822192052. Таким чином, на ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у відповідності до ст. 993 ЦК України та ст.ст. 27, 29 Закону України «Про страхування» покладається обов`язок сплати страхового відшкодування, що дорівнює вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу (вартість матеріального збитку), тобто 65 156,73 грн. Отже, сума відшкодування, що належить до сплати винуватцем ДТП, яким є відповідач, становить 33 386,38 грн., що дорівнює різниці між фактичною шкодою (98 543,11 грн.) та страховим відшкодуванням страховика винної у ДТП особи (65 156,73 грн.). З огляду на наведене, позивач, посилаючись на положення ст.ст. 1166, 1194 ЦК України, просить стягнути вказану суму відшкодування з відповідача на його користь, а також стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2023 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 13.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подачі відзиву, а позивачу -відповіді на відзив. 16.10.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позову не визнав вказуючи на те, що вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, оскільки права позивача відповідачем не порушені та позов до нього пред`явлено передчасно. 26.10.2023 до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, у якій він позовні вимоги підтримав, вказуючи на наявність підстав для стягнення з відповідача різниці між фактичною шкодою та страховим відшкодуванням страховика винної у ДТП особи. 02.11.2023 відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. З огляду на наведене, із урахуванням наявних в матеріалах справи письмових заяв сторін по суті справи, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 18.09.2018 між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №425/18-Т/Ц7, за умовами якого страховик взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля «Toyota RAV 4», д.н.з. [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 18.04.2019 о 08 год. 05 хв. у м. Києві на площі Шевченка при виїзді з вул. Сошенка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen T4», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та застрахованого автомобіля «Toyota RAV 4», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Подільського районного суду міста Києва від 31.05.2019 у справі №758/5895/19, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. 18.04.2019 [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу та виплату страхового відшкодування в зв`язку з ДТП. Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу №11144, складеного ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» 25.04.2019 на замовлення ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Toyota RAV 4», д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження в ДТП склала 114 181,45 грн., а вартість матеріального збитку - 65 156,73 грн. Разом із цим, згідно з рахунком-фактурою №АС-00002152 від 04.05.2019, складеним ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota RAV 4», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , склала 98 543,11 грн. Страховим актом №006.00652719-1 від 06.05.2019 вказану подію страховиком ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» визнано страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 98 543,11 грн. Встановлено також, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Volkswagen T4», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-1822192052. В обґрунтування позову позивач вказує на те, що оскільки ним було сплачено ФОП [PERSON] страхове відшкодування у розмірі фактично завданої шкоди (98 543,11 грн.), а обов`язок по сплаті вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу (65 156,73 грн.) згідно із законодавством покладено на ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», яке є страховиком винної у ДТП особи, то наявні підстави для стягнення з відповідача [PERSON] , який визнаний винним у ДТП, різниці між вказаними сумами, що дорівнює 33 386,38 грн. Вирішуючи обґрунтованість таких доводів позивача, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №461/8496/15. При вирішенні даного спору суд також враховує наступну правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 у справі №754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13.06.2019 у справі №587/1080/16-ц (провадження №61-20762св18), від 17.10.2019 у справі №370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від 30.10.2019 у справі №753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21.02.2020 у справі №755/5374/18 (провадження №61-14827св19) та від 22.04.2020 у справі №756/2632/17(провадження №61-12032св19). Така ж позиція підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц. У вказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, зазначено, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність (п.74 постанови). З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду погодилася з доводами відповідача у вказаній справі, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування, та дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, встановивши, що позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача. Аналіз наведених вище положень законодавства та судової практики свідчить про те, що право потерпілого на пред`явлення вимоги про відшкодування шкоди безпосередньо до завдавача шкоди виникає після звернення потерпілого до страховика винної особи та одержання ним страхового відшкодування у розмірі, недостатньому для повного відшкодування шкоди. Разом із цим, матеріали справи не містять доказів того, що страховиком винуватця ДТП [PERSON] , яким є ПрАТ СК «ПЗУ Україна», було виплачено страхове відшкодування, як і не містять доказів повідомлення страховика відповідача про виплату страхового відшкодування та прийняття ним рішення про відмову у такій виплаті. Із урахуванням наведеного, суд вважає, що звернення позивача із даним позовом до [PERSON] є передчасним, оскільки відповідно до положень статті 1194 ЦК України відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Враховуючи встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні. Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається судом на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed