Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

Позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вищевказаним цивільним позовом, який мотивує тим, що 13 серпня 2005 року позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. В шлюбі у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти придбали: - земельну ділянку площею 0,2185 га. (кадастровий номер 3220484101:04:013:0021), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 03093 га (кадастровий номер 3220484101:04:013:0011) для ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS] . Право власності на земельні ділянки зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Позивач зазначає, що на даній земельній ділянці сторони розпочали будівництво та побудували новий сучасний будинок. Даний будинок з господарськими будівлями та спорудами збудований спільною працею та за спільні кошти подружжя. Даний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний будинок зареєстроване 11.02.2019 р. також за відповідачем [PERSON] на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Наразі сімейне життя у позивача з відповідачем не склалося, вони стали проживати окремо. Згоди щодо добровільного поділу майна подружжя не досягнуто, а тому позивач вирішила реалізувати своє право на власність та в судовому порядку оформити належну їй 1/2 частину майна на себе. Враховуючи зазначене просила суд: 1.Визнати спільною сумісною власністю подружжя: - земельну ділянку площею 0,2185 га (кадастровий номер 3220484101:04:013:0021), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 0,3093 га (кадастровий номер 3220484101:04:013:0011) для ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS] ; - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 2. Поділити спільне сумісне майно подружжя, набуте в період шлюбу, та визнати за [PERSON] право власності на: 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2185 га (кадастровий номер 3220484101:04:013:0021), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою [ADDRESS] ; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,3093 га (кадастровий номер 3220484101:04:013:0011) для ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS] ; 1\\2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2023 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 10 серпня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Позивач в підготовче засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Судом 29.11.2023 року за вх..№53680 отримано заяву, в якій представник позивача - адвокат Коннова Н.І. просила розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судом 29.11.2023 року за вх..№33684 отримано заяву, в якій відповідач просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 13 серпня 2005 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.04.2023 року за №329860809, в період шлюбу сторони набули наступне майно: - Земельну ділянку площею 0,2185 га (кадастровий номер 3220484101:04:013:0021), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою [ADDRESS] . - Земельну ділянку площею 0,3093 га (кадастровий номер 3220484101:04:013:0011), для ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS] . - Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що спірне майно було набуте в шлюбі та за спільні кошти, проте було зареєстроване на відповідача. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.З cm. З68 ЦК), відповідно до частин 2,3 cm. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово- будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини та оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що майно, придбане сторонами у шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що не заперечувалося сторонами. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В свою чергу, за правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити. При зверненні до суду, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 6512,86 грн. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 3256,43 грн. сплаченого при поданні позову у розмірі 6512,86 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 3256,43 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved