Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до Золочівської селищної ради Харківської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Державний нотаріус Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко Катерина В`ячеславівна про визнання права на завершення процедури приватизації в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивач [PERSON] зазначив, що [INFO] помер його брат [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Золочівською селищною радою Харківської області, в якому зазначено місце смерті та місце реєстрації: с. Золочів, Золочівського району, Харківської області. Позивач разом з братом [PERSON] мешкав за адресою: [ADDRESS] . Факт постійного проживання позивача разом зі своїм братом було встановлено постановою Полтавського апеляційного суду від 06.09.2022 у справі № 622/930/20. У квітні 2023 року позивач звернувся до державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко К.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого брата. 11.04.2023 нотаріусом винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки позивачем не подано правовстановлюючих документів, в зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, в поданій до суду заяві представник позивача позов підтримав повністю, просив провести розгляд справи за його відсутності. Відповідач Золочівська селищна рада Харківської області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, будь яких заяв чи клопотань до суду від відповідача не надходило. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Державний нотаріус Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко К.В. в судове засідання не з`явилася, згідно наданої суду заяви просила справу розглядати за її відсутності та прийняти рішення на розсуд суду. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами. Вивчивши матеріали справи суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер брат позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Золочівською селищною радою Харківської області, в якому зазначено місце смерті та місце реєстрації: с. Золочів, Золочівського району, Харківської області. Позивач разом з братом [PERSON] мешкав за адресою: [ADDRESS] . Факт постійного проживання позивача разом зі своїм братом було встановлено постановою Полтавського апеляційного суду від 06.09.2022 у справі № 622/930/20. Як вбачається з листа начальника Золочівського відділу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 779/142-20 від 14.08.2020, згідно протоколу жеребкування власників земельних часток (паїв) реформованого КСП «Зоря» на території Золочівської селищної та Одноробівських сільських рад, громадянину [PERSON] виділявся пай за номером 146. На його ім`я виготовлявся сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Зоря» серії ХР № 012991, зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів за № 190 від 06.10.1997. Відповідно до книги реєстрації державних актів сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0129191 був виданий на ім`я [PERSON] , зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів за № 190 від 06 жовтня 1997 року. Відповідно до книги реєстрації державних актів на право власності на землю, державних актів на право постійного користування землею та договорів оренди землі станом на 01.01.2013 на ім`я [PERSON] виготовлявся державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва серія ЯА № 562013, площею 4, 9394 га, зареєстрований за № 010569500133 від 25.06.2005. Державний акт на право власності на земельну ділянку власник на руки не отримував. Оригінал державного акту на право власності на землю серії ЯА № 562013 зберігається у відділі. \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] , розпорядженням голови Золочівської райдержадміністрації № 223 від 22.04.2005 [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 4,9394 га з кадастровим номером 6322684500:03:001:0108. У квітні 2023 року позивач звернувся до державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко К.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого брата. 11.04.2023 нотаріусом винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки позивачем не подано правовстановлюючих документів. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України \~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачене право на звернення до суду за захистом свого права і встановлені способи захисту, серед яких є визнання права. Формою визнання права власності позивача на спірний будинок є скасування державної реєстрації права власності попередніх власників. Отже, стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей\~12, 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України \~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У частинах першій, другій та п`ятій\~статті 263 ЦПК України\~встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, як це визначено п. «г» ч. 1ст.81 ЗК України. Пунктом «а»\~частини третьої\~статті\~152\~ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. У відповідності до ч. 1, 5\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом\~ст. 1296 ЦК України\~оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, який полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України\~(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України\~не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1\~розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зістаттею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. У п. 3.5 - вказано, що правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець, та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право. У випадку, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до\~Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч.3 ст.116 ЗК України). Із досліджених матеріалів справи убачаються обставини про початок за життя брата позивача [PERSON] процедури приватизації земельної ділянки\~площею 4, 9394 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та внесенням відомостей про нього до Державного земельного кадастру із визначенням його кадастрового номера 6322684500:03:001:0108. Після смерті брата [PERSON] , позивач по справі набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцеві на момент смерті, включно і право на завершення приватизації спірної земельної ділянки та одержання правовстановлюючих документів на неї, оскільки правомірна процедура приватизації була розпочата за життя вищевказаного спадкодавця та не завершена у зв`язку з його смертю. Таким чином , аналізуючи вищевказане , беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст. ст. 1216, 1218, 1223, 1225, 1261, 1268, 1296 ЦК України,

Outcome: approved