Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 02.11.2023 року до Іванківського районного суду Київської області надійшла позовна заява від представника позивача, адвоката Крушенівського Р.О., до відповідача, у якій представник позивача просить: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» заборгованість за Договором позики № 2102601 від 10.03.2018 року, в сумі 145 261,38 грн.; стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. Рух справи 07.11.2023 у справі відкрите провадження, вирішено справу розглядати у спрощеному провадженні з викликом сторін. Перше судове засідання призначене на 06.12.2023. У судове засідання сторони не з`явились. Про день і час розгляду повідомлені вчасно, належним чином. Представник позивача надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач надіслав заяву, у якій просив у задоволенні позову відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності, просив справу розглядати без його участі. Суд, відповідно до ст. 247 ЦПК України, розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Встановлені судом обставини і застосовані норми права Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. 10.03.2018 року між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та [PERSON] укладено договір позики № 2102601 (продукт «Он-лайн кредитування», відповідно до умов якого ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» надає [PERSON] грошові кошти в сумі 3 000 грн., які останній зобов`язується повернути до 07.04.2018 року включно, зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 0,01 % від суми позики (п. 2.1., 2.2. Договору позики) /а.с.13/. Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом п. 8.5. договору позики № 2102601 від 10.03.2018 року передбачено, що зразками електронних підписів одноразовим ідентифікатором Сторін є: Позичальника - Логін та Пароль Особистого кабінету; Кредитора - Логін та Пароль Позикодавця. Пунктом 8.6. цього договору встановлено, що Сторони укладають цей Договір дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Згідно п. 2.1. Договору, відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Даний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції шляхом отримання заявка Позичальника на сайті Позикодавця. Таким чином, з урахуванням викладеного вище встановлених обставин справи, позика відповідачу надавалась виключно за допомогою веб-сайту ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» (https://fksm.com.ua) з використанням позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання договору згідно Закону України «Про електронну комерцію» на умовах пропозиції (оферти), акцептованою відповідачем. З урахуванням особливостей Договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. Тобто підписання договору позики відбувається шляхом входу в особистий кабінет позичальника, заповненням інформації про позичальника та акцептування пропозиції укласти договір шляхом підписання заяви електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Судом встановлено, що для отримання позики відповідач самостійно здійснив реєстрацію на Сайті позивача, за наслідком чого отримав облікові дані (логін та пароль) до особистого кабінету клієнта, де подав електронну заявку на отримання кредиту. Відповідач надав згоду на укладення Договору шляхом реєстрації на Сайті позивача за наслідком чого отримав логін та направив заявки про отримання позики. Таким чином, між сторонами було укладено договір позики на умовах фінансового кредиту, який був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб сайті (https://fksm.com.ua) і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору. Договір є укладеним, оскільки відповідач ввів у відповідне поле на сайті позивача отриманий ним одноразовий ідентифікатор. З огляду на викладене, договір позики № 2102601 від 10.03.2018 є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст.ст. 207,208,1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджується досягнення всіх істотних умов договору. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за укладеним договором виконав в повному обсязі надавши позичальнику кошти, проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Повідомленням № 4169-ВП від 19.09.2023 підтверджується, що за дорученням позивача було перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень /а.с.11/. Дана сума перерахована на підставі угоди між ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» № ВП-081216-2 від 08.12.2016. Отже, Позивач свої зобов`язання за договором позики № 2102601 від 10.03.2018 виконав і надав кошти позичальнику в повному обсязі. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). Як вбачається з наданого ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» розрахунку заборгованості /а.с.8-10/, станом на 01.10.2023 року [PERSON] має заборгованість за договором позики № 2102601 від 10.03.2018 року у розмірі 145 261,38 грн., яка складається з: 3000 грн. - заборгованість за кредитом; 103 372,78 грн. - заборгованість по комісії, 30 731,43 грн. - заборгованість по рахунку інфляції, 8157,17 грн. - заборгованість за 3% річних. ( а.с.8) Відповідно до графіку розрахунків заборгованості за договором позики № 2102601 від 10.03.2018 року сукупна вартість позики складає 3000 грн., проценти за користування позикою складають 1501,93 грн. /а.с.19/. Щодо строку позовної давності Відповідач, у заяві про розгляд справи без його участі просив відмовити у позові у зв`язку з пропуском терміну позовної давності. Однак, у п.5.4 Договору Сторони домовилися про збільшення строку позовної давності, що застосовуються до правовідносин згідно цього Договору та таких, що пов`язані з ним, та встановлюють його тривалістю у 10 років. Зазначений пункт Договору, відповідно до п.1 ст. 259 ЦК України є договором про збільшення позовної давності. Відповідач зобов`язався повернути кредит до 07.04.2018, а позивач звернувся до суду з позовом 02.11.2023, тобто в межах узгодженого збільшеного строку позовної давності. Відтак, відсутні підстави для відмови у задоволенні позову через пропуск строку позовної давності, тому вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню. Щодо стягнення комісії Пунктом 3.3 укладеного між сторонами договору позики № 2102601 передбачено, що сума позики, проценти за користування позикою, комісія, складають заборгованість за договором позики. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором позики. П. 4.2 договору визначені права та обов`язки позичальника, серед яких обов`язком позичальника є вчасне повернення позики, сплатити проценти за користування позикою в порядку, визначеному цим договором та комісію. Відповідно до п. 4.2.2.1. договору позичальник зобов`язаний сплатити комісію 50 відсотків від вказаної у п. 2.2.1. даного Договору суми позики щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати укладання цього Договору та сплачується Позичальником при погашенні позики. Пунктом 4.2.2.2 передбачено обов`язок сплати комісії позичальником 100 відсотків від вказаної у п. 2.2.1. Договору суми позики щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором повністю або частково та сплачується Позичальником до моменту погашення власної заборгованості за цим Договором в повному обсязі та в порядку, встановленому п. 3.4. Договору. З урахуванням викладеного, суду дійшов висновку, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. За розрахунком позивача заборгованість по нарахованій комісії становить 103 372,78 грн. ( суд звертає увагу на те, що відповідачем було взято кредит у розмірі 3000 грн., яке і стягується як тіло кредиту). Щодо стягнення 3% річних та інфляційних Позивачем було нараховано 3% річних за період з 10 березня 2018 року по 01 жовтня 2023 року у розмірі 8157,17 грн., між тим, як вбачається з розрахунку нарахування здійснено за кожний місяць, починаючи з дати укладання договору позики, що не відповідає вимогам ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3% річних необхідно нараховувати з 08 квітня 2018 року по 01 жовтня 2023 року і його розмір складатиме 494 грн. ( 66,08 грн. (3000 грн. х 3% : 365дн. х 268дн.( 2018)) + 90 грн. (3000 грн. х 3 % : 365дн. х 365дн.(2019)) + 90 грн. (3000 грн. х 3 % : 366дн х 366дн. (2020)) + 90 грн. (3000 грн. х 3 % : 365дн. х 365дн.(2021)) + 90 грн. (3000 грн. х 3 % : 365дн. х 365дн.(2022))+ 67,32 грн. (3000 грн. х 3 % : 365дн х 273дн.) . Що стосується стягнення заявлених позивачем інфляційних витрат у розмірі 30731,43 грн.,то вони підлягають нарахуванню на суму позики 3000 грн. за період з 08 квітня 2018 року по 01 жовтня 2023 року, і, із застосуванням індексу інфляції, складають 1985,60 грн. Однак, суд вважає необхідним зазначити, що у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов`язання, санкція у вигляді пені спрямовується на забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більшим, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Разом з тим, цивільні відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03 липня 2019 у справі №917/791/18, від 22 жовтня 2019 у справі № 904/5830/18. Суд може вирішувати питання щодо зменшення пені з власної ініціативи, оскільки стаття 551 ЦК України такої заборони не містить. Більш того, про можливість вирішення такого питання судом з власної ініціативи свідчать відповідні висновки Верховного Суду, висловлені у постановах Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі № 902/538/18,17 листопада 2021 року у справі № 757/19/19, 22 лютого 2022 року у cправі №924/441/20. Таким чином, враховуючи викладене вище та те, що розмір пені ( у даному випадку названої комісією) за прострочення повернення боргу значно ( у 34 рази) перевищує розмір позики та є несправедливо непомірним тягарем для боржника, а ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення ( введений у цей період карантин у державі, повномасштабну збройну агресію рф проти України, що негативно відобразилось на доходах практично всього населення держави), суд вважає, що сума комісії за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором позики підлягає зменшенню з 103 372,78 грн. до 2 000 грн. Враховуючи, що позовні вимоги суд задовольняє частково, судовий збір, пропорційно задоволених позовних вимог, у сумі 138,20 грн. слід стягнути на користь позивача, як того вимагає ч. 3 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial