Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~19 жовтня 2023 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середньої заробітної плати за час затримки при звільненні та моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період з 13.07.1998 року по 27.12.2022 року він працював на Смолінській та Новокостянтинівській шахтах ДП «СхідГЗК» та безпосередньо виконувала свої обов`язки на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК». 27.12.2022 року позивач звільнився. При звільненні розрахунку по нарахованій заробітній платі із позивачем проведено не було. Згідно довідки відповідача від 03.10.2023 №17-02/1787 загальна сума заборгованості становить 54807,11 грн. Враховуючи вищезазначене, з метою захисту прав та законних інтересів позивач вважає за необхідне звернутися до суду та стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 54807,11 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 27.12.2022 року по 18.10.2023 року в розмірі 179300 грн. Крім того, внаслідок \~ \~ \~ \~порушення законних прав позивача, а саме невиплати заробітної плати, тобто порушення конституційного права \~ \~ \~ \~ позивача на оплату праці, було порушено звичний для позивача уклад життя, що завдало йому моральних страждань, \~ \~ \~ \~ які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, тому позивач зазнав втрат немайнового характеру, тобто йому завдано моральну шкоду. В результаті затримки з виплати заробітної плати, у тому числі при звільненні, позивач поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання протягом певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та сім`ї позивача, принизило позивача, що є моральною шкодою. З урахуванням вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20000 грн. та 1993 грн. судового збору. Ухвалою судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19.10.2023 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків. 20.10.2023 року, на виконання вимог ухвали від 19.10.2023 року, позивачем недоліки позовної заяви було усунуто. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2023 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивачу, відповідно до вимог ЦПК, було направлено копію ухвали про відкриття провадження. Заперечень про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження від позивача не надійшло. Відповідно до вимог ЦПК України, відповідачу ДП «СхідГЗК» було направлено копію позовної заяви та додатків до неї, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву за наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Заперечень від відповідача щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, не надійшло. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 30 жовтня 2023 року від ДП «СхідГЗК» на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов відзив, в якому ДП «СхідГЗК» просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 грн. та зменшити розмір стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Відповідач у відзиві зазначає, що вказаний позивачем розмір середнього заробітку, який він просить стягнути, майже в два рази перевищує розмір невиплаченої заробітної плати позивача при звільненні, що є очевидно непропорційним наслідкам правопорушення та несправедливим щодо роботодавця. Стосовно заявлених позовних вимог щодо стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди, відповідач зазначає, що позивачем не додано до позовної заяви жодного підтверджуючого документа, який би вплинув саме на розмір моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. завданої позивачу невиплаченою заробітною платою ДП «СхідГЗК». Від позивача [PERSON] на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області відповідь на відзив не надходила. \~ \~ \~ \~Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. \~ \~ \~ \~Згідно\~зі ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України\~\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Приписами\~ст.43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. \~ \~ \~ \~Так, відповідно ст.\~81\~ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено із трудової книжки позивача [PERSON] , що він дійсно з 13 липня 1998 року по 10 липня 2020 року, з 05 липня 2001 року по 31 жовтня 2010 року, з 24 грудня 2012 року по 27 грудня 2022 року працював на різних посадах на шахтах «Смолінська» та «Новокостянтинівська» Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». 27 грудня 2022 року позивача звільнено з роботи у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, п.2 ст.40 КЗпП України. /а.с.6-12/ Згідно довідки про доходи №17-02/1787 від 03.10.2023 року заборгованість шахти «Новокостянтинівська» ДП «СхідГЗК» по невиплаченій заробітній платі [PERSON] складає 54807,11 грн., в тому числі: -заробітна плата за серпень 2022 р. 8251,13 грн.; -заробітна плата за вересень 2022 р. 20981,24 грн.; -заробітна плата за жовтень 2022 р. 1543,27 грн.; -заробітна плата за листопад 2022 р. 3141,09 грн.; -заробітна плата за грудень 2022 р. 4803,46 грн.; -вихідна допомога 12794,57 грн.; -компенсація за невикористану відпустку 3292,35 грн. /а.с.13/ Згідно довідки про доходи №17-02/1790 від 03.10.2023 року шахти «Новокостянтинівська» ДП «СхідГЗК» середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 815,07 грн. /а.с.14/ Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. За змістом\~ст.\~116\~КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. \~ \~ \~ \~Відповідно ч.2 ст.233 КЗпП із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначає структуру заробітної плати, а саме: - \~ \~ \~ \~основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; - \~ \~ \~ \~додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; - \~ \~ \~ \~інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Проаналізувавши зазначені норми, суд приходить до висновку, що всі суми (заробітна плата, компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, компенсація за невикористану відпустку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що позивач звернувся до суду в строк, визначений ст.233 КЗпП України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню, оскільки з ним не проведений розрахунок по заробітній платі. Що ж стосується середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то слід зазначити наступне. Позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку починаючи з дня звільнення з 27.12.2022 року по 18.10.2023 року в розмірі 179300 грн. Згідно із ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 3 липня 2013 року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Пунктом 8 даного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із наданої позивачем довідки про доходи №17-02/1790 від 03.10.2023 року /а.с.14/ вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 815,07 грн. Згідно положень статі 117 КЗпП України судом можуть бути задоволені позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Таким чином, оскільки позивач був звільнений з роботи 27 грудня 2022 року, час затримки кінцевого розрахунку при звільненні, станом на 27 червня 2023 року, складає 131 робочий день. Отже, із відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні в сумі 106 774,17 грн. (815,07грн/день * 131 робочий день). Доводи відповідача\~про відсутність\~коштів у\~підприємства та\~тяжкий фінансовий\~стан не\~приймаються судом\~до уваги,\~оскільки сама\~по собі\~відсутність коштів\~у роботодавця\~не виключає\~його відповідальності. Таким чином суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні в сумі 106 774,17 грн., вважаючи її співмірною розміру заборгованості на день звільнення, та діям відповідача щодо якнайшвидшого погашення заборгованості. Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що така шкода позивачу дійсно спричинена, оскільки останній, своєчасно не отримавши заробітну плату, змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивачем доведено, що невиплата йому заробітної плати призвела до моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв`язків. Однак, з урахуванням вимог ст. 237-1 КЗпП України щодо підстав стягнення моральної шкоди та ст.23 ЦК України щодо вимог розумності та справедливості її розміру, суд вважає за необхідне визначити розмір цієї моральної шкоди в розмірі 1000 гривень, що менше ніж просив позивач. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Таким чином, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню 1073,6 грн. на користь держави за вимогу про стягнення заробітної плати. Крім того, згідно п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1077,74 грн. (107 774,17 х 1993 / 199300 грн.). На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial