Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Зміст позовних вимог У червні 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 5058,58 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, та отримував пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Управлінням було проведено перевірку правильності нарахування пенсії відповідачу, за результатами якої було виявлено програмну помилку, внаслідок якої проводилось нарахування пенсії після досягнення 23-х річного віку, у зв`язку з неправильним встановленням категорії утриманця (батько, мати, усиновителі). Розпорядженням 11.01.2019 пенсійну справу приведено у відповідність з 01.09.2018 та виправлено категорію утриманця (син, донька, усиновлені, пасинок, падчериця). У зв`язку з чим виникла переплата пенсії за період з 01.10.2018 по 31.12.2018 в сумі 7629,90 грн. За рахунок боргу за вересень 2018 року утримана сума 2543,30 грн, також повернуто ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на запит ГУ ПФУ в м. Києві від 03.01.2019 № 5251 межах наявного залишку у сумі 28 грн 02 коп. Залишок переплати становить 5058,58 грн. Пенсію відповідач не отримує з 30.09.2018 у зв`язку закінченням терміну виплати по втраті годувальника. З метою досудового врегулювання питання щодо відшкодування надміру виплачених коштів на адресу відповідача були направлені листи, однак відповідач безпідставно отримані бюджетні кошти не повернув. За таких обставин, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення коштів з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 21 червня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, вирішено питання про доцільність розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Вказана ухвала доставлена позивачу до електронного кабінету та на електронну пошту 21.06.2023. Відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від відповідача до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу. Відповідач повідомлявся про розгляду справи належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками на адресу його зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), проте поштове відправлення повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на те, що на поштовому повідомленні проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що поштове відправлення вручено відповідачеві та він є повідомлений про розгляду справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом 07.09.2018 [PERSON] , [INFO] , подав до відповідача заяву про поновлення виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника та довідку Національного медичного університету імені О.О. Богомольця від 05.09.2018 № 20 про те, що він є студентом 6 курсу 2018/2019 н.р. факультету підготовки лікарів для ЗСУ; термін закінчення навчання 2019 р.; стаціонар, бюджет. Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві призначено відповідачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 01.09.2018 по 30.09.2018 у розмірі 2543,30 грн, вказавши категорію утриманця - «батько, мати, усиновителі». Згідно з довідкою від 27.04.2023 № 386 за період з 01.10.2018 по 31.12.2018 відповідачу виплачено пенсію в сумі 7629,90 грн. Із цієї суми утримано за вересень 2018 року 2543,30 грн, а також повернуто ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на запит ГУ ПФУ в м. Києві від 03.01.2019 № 5251 межах наявного залишку кошти у сумі 28,02 грн. Відповідно, залишок переплати пенсії становить 7629,90 грн - 2543,30 грн - 28,02 грн = 5058,58 грн. Листами від 02.04.2019 та 14.07.2022 позивач повідомив відповідача про те, що за період з 01.10.2018 по 31.12.2018 виникла переплата в розмірі 5058,58 грн та просив повернути надміру виплачені кошти. Враховуючи, що відповідачем виплачені кошти не повернуто, позивач просить їх стягнути в судовому порядку. Норми права та мотиви суду Відповідно до ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18) тлумачення п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України свідчить, що: «законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17 (провадження № 61-1763 св 17) вказано, що: «правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів». В українському законодавстві відсутнє визначення поняття «рахункова помилка». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 501/2500/15-ц (провадження № 61-4504 св 18) зазначено, що: «згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, що має місце по даній справі. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка - це результат неправильного застосування правил арифметики, - не більш того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні». У цій справі судом встановлено, що відповідач у справі, [PERSON] , не допустив будь-якої недобросовісної поведінки, не подавав до управління ПФУ жодної інформації та не вчиняв жодних дій, які призвели або могли б призвести до виникнення переплати. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не встановлений сам факт наявності рахункової помилки, що становить предмет доказування у даному спорі, а саме: відсутні висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування, згідно з якими можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, а не помилкою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування та перерахунок пенсії, а також здійснення контрольних функцій. За таких обставин суд вважає, що допущена позивачем помилка не може бути віднесена до рахункової помилки, адже помилка допущена під час призначення пенсії має винятково програмний характер. Окрім цього, суд вважає що спеціалісти управління ПФУ перед тим, як провести виплату відповідачу пенсії, могли пересвідчитися у правильності проведених нарахувань, однак цього не зробили, що свідчить про недотримання стандарту належної обачливості. За таких обставин суд відхиляє аргументи позивача щодо допущеної рахункової помилки при призначенні пенсії відповідачу, адже доказів на підтвердження вказаних доводів стороною позивача не надано. Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії». Враховуючи те, що доказів, які підтверджують недобросовісну поведінку з боку [PERSON] , Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не надало, а також, що переплата пенсії виникла саме через рахункову помилку, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову немає. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed