Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Позивачі\~ звернулися в суд з позовом та просять позбавити відповідачку батьківських прав щодо дочки [PERSON] та встановити над нею піклування, призначивши її піклувальником [PERSON] . Свої вимоги мотивують наступним. Позивачка [PERSON] та її чоловік [PERSON] є бабою та дідом [PERSON] , яка з народження проживає з ними, вони її виховують та утримують. Відповідачка та їх син [PERSON] проживали окремо від них. В 2019 році відповідачка виїхала за кордон на роботу та сімейні відносини з [PERSON] розпалися. Їх спільні діти син та дочка залишилися проживати з позивачкою [PERSON] і її чоловіком [PERSON] . Рішенням суду від 11.01.2021р. припинено право відповідачки [PERSON] користування житлом позивачки [PERSON] і її чоловіка [PERSON] . Відповідачка відвернулася від дітей, проживає окремо, не допомагає утримувати дітей та судом було винесено наказ про стягнення з неї на користь двох дітей (в тому числі позивачки [PERSON] ) в розмірі 1/3 частини її заробітку. Надалі рішенням суду з відповідачки присуджено стягувати на користь сина [PERSON] аліменти на час його навчання. [PERSON] навчається в Червоноградському гірничо-економічному фаховому коледжі. [INFO] батько дітей [PERSON] помер, у зв`язку з чим виникла необхідність встановлення опіки над неповнолітньою [PERSON] , оскільки вона позбавлена батьківського піклування, відповідачка нею не піклується нею, не сплачує аліментів на дочку, не цікавиться її станом здоров`я і лікуванням, фізичним і духовним розвитком, навчанням. Також, відповідачка притягувалася до адміністративної відповідальності, за останні три роки лише один раз бачилася з дочкою, не вживає заходів для налагодження контакту з дитиною, має іншу сім`ю. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 28.02.2023р. цивільну справу за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Червоноградської міської ради Львівської області про позбавлення\~ батьківських прав та встановлення опіки над дитиною передано на розгляд Сокальському районному суду Львівської області. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. \~ Відповідач в судовому засіданні\~ позову не визнала. Також, подала відзив на позов, у якому на заперечення позовних вимог зазначила, що в 2002 році вона одружилася з [PERSON] та вони проживали в м.Львів, де вона працювала. В лютому її дочка [PERSON] захворіла. Вона з дочкою в період з лютого 2016 року по лютий 2017 року перебували на лікуванні, надалі по лютий 2018 року проходили курс реабілітації та протягом цих двох років чоловік відвідував їх лише тричі, не був присутній під час проведення оперативного втручання дочці. У вересні 2018 року вона та її чоловік [PERSON] їздили в Республіку Польща на роботу, в 2019 році вона сама поїхала на роботу, а коли повернулася, то позивачка [PERSON] вигнала її з свого будинку в м.Соснівка, заборонила приходити, не давала змоги бачитися з дітьми, викликала поліцію за те що вона приходила до дітей. Реєстрацію її місця проживання знято без її відома. Вона щодня дзвонила до дітей, влаштувалася на роботу, щоб сплачувати аліменти, стягнення яких було припинено Відділом Державної виконавчої служби. Вона не відмовляється від спілкування з дітьми та участі в їх утриманні, неодноразово пропонувала дітям проживати з нею. Позивачі [PERSON] та [PERSON] подали відповідь на відзив, у якому зазначили, що [PERSON] перекручує обставини, з 2019 року після її від`їзду на роботу в Республіку Польща вона та [PERSON] не спілкуються. Вихованням, навчанням, лікуванням [PERSON] займалися її батько та дід [PERSON] з бабою [PERSON] . Вважають, що поведінка [PERSON] свідчить про ухилення її від виконання своїх батьківських обов`язків Представник третьої особи в судовому засіданні висловилася про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо неповнолітньої дочки. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Позивачці [PERSON] належить житловий будинок по [ADDRESS] та вона і [PERSON] з 13.10.1979р. перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідоцтвом про укладення шлюбу. Позивачка [PERSON] перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України та місячний розмір її пенсії за період з червня 2022 року по листопад 2022 рок складає 4624,98грн. Син позивачки [PERSON] [PERSON] , який помер [INFO] ,\~ та відповідачка [PERSON] є батьками позивачки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що встановлено з свідотв про народження, свідоцтва про смерть. [PERSON] з 10.07.2007р. зареєстрована та проживає по [ADDRESS] та вона є дитиною-інвалідом, що підтверджується витягом про реєстрацію місця проживання, актом №1647-2022, посвідченням серія [NUMBER] від 27.06.2022р. З характеристики від 04.05.2023р. вбачається, що [PERSON] в період з 01.09.2013р. по 30.06.2022рю навчалася в Соснівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів та навчанням дитини в цей період займалися баба та дід, мати участі не приймала. З довідки №787 від 19.12.2022р., довідки №188 від 02.09.2022р., характеристики від 28.12.2022р. встановлено, що [PERSON] з 01.09.2022р. навчається в Червоноградському гірничо-економічному фаховому коледжі, характеризується як сумлінна та дисциплінована студентка, засвоює матеріал на високому та достатньому рівні, доброзичлива до одногрупників та її мати відповідачка [PERSON] контакту з керівником групи не підтримувала, навчанням дочки не цікавилася. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 11.01.2021р. припинено право відповідачки [PERSON] на користування житловим будинком по [ADDRESS] . Згідно відповіді від 09.09.2022р., [PERSON] 19.03.2021р. знята з реєстрації місця проживання в даному житлі. 31.01.2021р. Сокальським районним судом Львівської області винесено судовий наказ про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] та дочки [PERSON] в рощмірі 1/3 частини всіх видів її доходу. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 27.10.2022р. присуджено стягувати з [PERSON] на користь сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/5 частини всіх видів її доходу щомісячно, до досягнення останнім навчання, але не пізніше досягнення ним двадцяти трьох років. Постановою Львівського апеляційного суду від 03.05.2023р. апеляційну скаргу [PERSON] задоволено та змінено рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27.10.2022р., визначено стягувати з неї на користь сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видів її доходу щомісячно З лікарсько-консультативного висновку №10 від 09.06.2021р., декларації від 15.06.2022р., протоколу обстеження №104150 від 26.01.2023р., результатів обстеження від 30.01.2023р., висновку від 03.02.2023р., консультативного висновку від 26.01.2023р., протоколу обстеження від 01.05.2023р. встановлено, що [PERSON] хворіє, систематично проходить лікування. З відповіді №5654 від 15.10.2020р., рішенням №10 від 05.02.2007р., свідоцтва від 05.02.2007р., витягу про реєстрацію права власності від 21.03.2007р.\~ встановлено, що [PERSON] належить 1/6 частина квартири [ADDRESS] . Згідно довідки від 05.07.2018р. та посвідчення від 22.02.2023р., відповідачці [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності. Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 21.02.2020р. на відповідачку [PERSON] накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. З довідки №91 встановлено, що [PERSON] станом на 17.11.2022р. перебувала на 29 тижні вагітності. З свідоцтва про народження встановлено, що в [PERSON] [INFO] народилася дочка [PERSON] . З відповідей від 03.05.2023р. та від 08.05.2023р. встановлено, що [PERSON] з 16.02.2023р. зареєстрована по [ADDRESS] , де проживає з чоловіком та дочкою. З довідки №28 від 21.02.2023р., характеристики від 19.04.2023р. встановлено, що [PERSON] з листопада 2021 року працює в ПрАТ «Шахта «Надія», сумлінно ставиться до своїх професійних обов`язків, дисциплінована, дисциплінарних стягнень не має, користується повагою у співробітників та на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. З довідки від 19.01.2023р. встановлено, що розмір місячної виплати пенсії [PERSON] з період з серпня 2022 року по січень 2023 року становив 17564,79грн. Постановою державного виконавця від 27.01.2023р. закрито виконавче провадження з виконання судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів її доходу, у зв`язку зі смертю стягувача. Свідок [PERSON] в судовому\~ засіданні показав, що діти [PERSON] та [PERSON] проживали і проживають з ним та його дружиною [PERSON] . Вони забезпечували дітей, займалися їх навчанням та лікуванням. [PERSON] проживала в м.Соснівка за іншою адресою, до школи не приходила. Старший син не відповідав на телефонні дзвінки [PERSON] , а дочка [PERSON] розмовляла з нею по телефону. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першою основою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13.03.2019р. у справі №631/2406/15-ц. Також, під час вирішення питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватись і брати участь в її вихованні. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17. Таким чином, суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, оскільки позивачами не доведено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дочки, вона сплачувала аліменти на дитину та виявляє бажання приймати участь в спілкуванні з нею та участі в\~ її утриманні. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між позивачкою [PERSON] і відповідачкою [PERSON] , а також те, що мати дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення її батьківських прав. Висновок комісії з питань захисту прав дитини, затверджений рішенням Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області №77 від 23.05.2023р., має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Враховуючи вищезазначене, суд визнає недоцільним позбавлення відповідачки батьківських прав щодо неповнолітньої дочки.

Outcome: dismissed