Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

02 серпня 2023 року [PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) звернулась до Семенівського районного суду Полтавської області з цивільним позовом до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ) про розірвання шлюбу, в якій вона просила розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 29 липня 2009 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 816, та після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON] . Відповідно до ухвали Семенівського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2023 року цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передана за підсудністю до Новосанжарського районного суду Полтавської області на підставі статті 27 ЦПК України (а.с. 28). 15 листопада 2023 року цивільна справа № 547/643/23 надійшла до Новосанжарського районного суду Полтавської області та внаслідок автоматизованого розподілу судової справи між суддями надійшла до провадження судді Шарової-Айдаєвої О.О. (а.с. 32). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2023 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 35). В обґрунтування позову [PERSON] , зазначала, що спільне подружнє життя з відповідачем не склалось, оскільки вони мають несумісні характери та різні погляди на життя. Вказала, що між ними відсутнє взаєморозуміння, спільного господарства вони не ведуть, стали чужими людьми. Зазначила, що подружні відносини між ними припинились 10 років тому. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та, що примирення між ними неможливе, оскільки створились умови, які шкодять її інтересам та інтересам сина. Вказала, що від спільного шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Позивачка у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 40). У прохальній частині позовної заяви [PERSON] не заперечувала проти розгляду справи за її відсутності (а.с. 5). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 39). Правом подати до суду відзив на позовну заяву у встановлений строк відповідач не скористався. 11 грудня 2023 року від [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він просив розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти задоволення позову (а.с. 41). Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Судом встановлено, що 29 липня 2009 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, зареєстровано шлюб\~між [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] , про що складено запис № 816 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 11). Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданою до суду копією свідоцтва про народження від 16 жовтня 2014 року серії [NUMBER] , актовий запис про народження № 05 (а.с. 4). Вказуючи на неможливість подальшого спільного життя в якості подружжя, позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Згідно з частиною 1 статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивачка наполягала на розірванні шлюбу, то, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, сім`я фактично розпалась та її відновлення неможливе, й відповідач проти задоволення позовних вимог заперечень не надав, є підстави для розірвання шлюбу. Позивачка скористалась правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного кодексу України, та просила залишити їй прізвище - « [PERSON] », із огляду на що, суд залишає їй прізвище « [PERSON] ». Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволений позовних вимог. З огляду на те, що [PERSON] за подачу вказаного позову сплачено судовий збір у сумі 1073 грн 60 коп. і суд вирішив позовну заяву задовольнити, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073 грн 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved