Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Представник позивача адвокат Зубенко О.А. звернувся в інтересах [PERSON] до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Голд» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В позові зазначає, що 23 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинений виконавчий напис № 77946 про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Голд» заборгованості у розмірі 39\~809 грн. 03 коп. В свого чергу, приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. відкрито виконавче провадження № 63492810 з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису, в межах якого винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням вимог законодавства, а тому він не підлягає виконанню, з таких підстав. В порушення статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, оспорюваний напис вчинений у відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, яка набрала законної сили, визнано незаконною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014 року в частині посилання на те, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу надається, зокрема, оригінал кредитного договору. У зв`язку з викладеним застосуванню підлягають положення постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів). Відповідачем не дотриманий порядок досудового врегулювання спору, який зводиться до обов`язкового направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень за договором кредитування, свідченням чого є неотримання ним цієї вимоги та необізнаність про наявність виконавчого напису аж до моменту, коли він дізналася про відкрите виконавче провадження. Відсутність будь-яких даних про розмір заборгованості, строк за який вона утворилась та за яким договором, також свідчить про порушення приватним нотаріусом норм закону та відсутність переконливих даних про безспірність заборгованості. В порушення п. 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України письмова вимога про усунення порушень позивачеві не направлялась. Всі означені обставини свідчать про протиправність виконавчого напису. У зв`язку з викладеним позивач просить про визнання виконавчого напису нотаріуса від 21.01.2022 року таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 05.09.2023 року, позовну заяву прийнято до розгляду і в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В цей же день, судом застосовані заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення що провадиться на підставі виконавчого напису № 77946 вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. від 23.10.2020 року. Заходи забезпечення доказів судом не застосовувались. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшло письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи без їх участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Наведені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність позивача та його представника. Представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився з невідомих причин; відзиву на позов, клопотання про розгляд справи у його відсутність у відповідності до ст. 211 ЦПК України не надав. За згаданих обставин зі згоди позивача, висловленої у її письмовій заяві, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України ухвалює про вирішення спору при заочному судовому розгляді. Треті особи, належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, - до суду не з`явилися, з невідомих причин, будь-яких заяв, клопотань суду не надали. Вказані обставини у відповідності до ст. 223 ЦПК України є підставою для розгляду справи без участі приватного нотаріуса, що вчинив оспорюваний напис та приватного виконавця. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. Судом встановлено, що 23 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинений виконавчий напис № 77946 про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Голд» заборгованості у розмірі 39 809 грн. 03 коп. Приватним виконавцем Дорошкевич В.Л., 04.11.2020 року відкрито виконавче провадження №63492810 з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису (а.с. 11) та винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника від 24.11.2020 року (а.с. 12). Право нотаріуса на вчинення виконавчого напису внормовано статтею ст. 18 ЦК України, відповідно до якої нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом, статтею статтями 87 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Відповідно до ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік таких документів встановлений Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів). І хоча постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014 року у вказаний «Порядок…» внесено зміни в частині посилання на те, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу надається, зокрема, оригінал кредитного договору, проте Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, яка набрала законної сили, ці зміни визнані незаконними, що означає необхідність застосування постанови Кабінету Міністрів України Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.06.1999 року, в якій зазначено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів). За змістом правової позиції ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084/14 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, і її у відповідності до ст. 263 ЦПК України вважає за необхідне застосувати суд при розв"язанні аналогічних правовідносин. Так як договір між позивачем та відповідачем нотаріально не посвідчувався, вчинення на ньому виконавчого напису є таким, що суперечить вимогам закону. З наведених норм Закону України «Про нотаріат» (ст. ст. 87, 88 Закону) витікає, що лише безспірна заборгованість може стати підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса. Семантика прикметника «безспірна» означає, що така заборгованість є прийнятною для сторін, жодною з яких вона не оспорюється. Між тим твердження позивача полягають в тому, що він оспорює розмір заборгованості, наявності якої не визнає. Докази безспірності заборгованості відповідачем не надані. За вказаних обставин суд не вправі констатувати безспірність заборгованості за кредитним договором, у виконання зобов`язань за яким вчинений оспорюваний виконавчий напис, як однієї з передумов для звернення до нотаріуса для отримання виконавчого напису. Як випливає із змісту правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-0158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умов, що 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Вирішуючи позов на користь позивача, суд погоджується і з його твердженнями про відсутність доказів про дотримання відповідачем порядку досудового врегулювання спору, а саме: ненаправлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень. Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, тим більш, з урахуванням неможливості для боржника через неотримання ним письмової вимоги протиставити означеній сумі будь-які фактичні дані про розмір цієї заборгованості. Згаданою статтею 88 Закону України «Про нотаріат» внормовано право вчинення виконавчого напису лише за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Встновити коли був укладений договір неможливо. Доказів про те, що останній кредитор не пропустив строк пред`явлення вимоги про видачу виконавчого напису, суду не надано, тому виконавчий напис не підлягає виконанню і з цих підстав. Таким чином, суд доходить висновку, що сукупності умов, які свідчили б про правильність здійснення виконавчого напису, фінансовою установою дотримано не було. У зв"язку з викладеним суд доходить висновку, що встановлений статтями 12, 81 ЦПК України обов`язок доказування не виконаний відповідачем, що є підставою для ухвалення рішення на користь позовних вимог. Вирішуючи питання про покладення на відповідача видатків зі сплати судового збору, суд враховує, що відповідно до ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, розподіл судових витрат. Що стосується судового збору, то він у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства у випадку повного задоволення позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved