Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 01.11.2014 року відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] Відділом реєстрації актів цивільного стану у реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1717. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що сторони не підтримують шлюбні стосунки. Спільне життя з відповідачкою не склалося. За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Сторони спільне господарство та побут не ведуть вже тривалий час, разом не проживають. Подружжя мають різні погляди на сімейне життя, несумісність характерів. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, строк на примирення не є доречним, тому шлюб підлягає розірванню. Позивач та відповідачка у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. В позовній заяві позивач просив суд розглянути справу за його відсутності. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено про те, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований 01.11.2014 року відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] Відділом реєстрації актів цивільного стану у реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1717 (арк.сп.27). За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] , актовий запис №142 (арк.сп.16). Сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Сімейне життя у подружжя не склалося. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Частинами 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст.\~104\~та ч. 3 ст.\~105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 СК України. За змістом ч. 3\~ст. 109 СК України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст.\~110, ст.\~112 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Відповідно до\~ст. 111 СК України\~суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (п. 5 ч. 1\~ст. 251 ЦПК України). У п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року\~надано роз`яснення, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1\~ст. 111 СК України\~вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення (п. 5 ч. 1\~ст. 251 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Із наведеного вище вбачається, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Разом з тим, суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення. Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст. 51 Конституції України), суд вважає, що наявні усі підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст. ст.\~24,\~56 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved