Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м.\~Черкаси із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.04.2016 між сторонами розірваний шлюб. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . За рішенням суду від 12.08.2008 на підставі виконавчого листа від 22.08.2008 з відповідача стягувалися аліменти на утримання сина у розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення ним повноліття. За рішенням суду від 29.03.2023 вирішено стягувати з відповідача на користь повнолітнього сина [PERSON] аліменти на його утримання у розмірі 1/4\~частини від усіх видів доходів, щомісячно, починаючи з 03.02.2023 і продовжувати до закінчення навчання [PERSON] в Прешовському університеті у Прешові. \~ \~ \~ \~Аліменти стягувалися за цим судовим рішенням у період з 03.02.2023 до 30.04.2023, тобто до завершення навчання у вказаному навчальному закладі. [PERSON] припинив навчання у Прешовському університеті і вирішив навчатися у Білоцерківському національному аграрному університеті. Останній не має змоги влаштуватися на роботу, самостійно отримувати заробіток. Навчанні в університеті потребує значних коштів на харчування, придбання літератури тощо Станом на цей час, батько не спілкується із сином, участі у матеріальному забезпеченні сина не бере, добровільну допомогу не надає. При цьому, позивач вказує, що відповідач є працездатним, має постійний дохід в може надавати синові матеріальну допомогу. Таким чином, позивач просить суд, - стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , який продовжує навчання у розмірі частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову і до закінчення його навчання. Судові витрати просила покласти на відповідача. Ухвалою суду від 19.10.2023 прийнято та відкрито провадження по справі і призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Проти такого порядку сторони заперечень не надали. Надано строк для подання сторонами заяв по суті справи. Відзив на позов не подано.\~ Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом про місце, день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. 05.12.2023 судом отримано від представника позивача заяву, зі змісту якої вбачається, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, розгляд справи проводити без їхньої участі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Крім того, зазначено, що на час звернення до суду з позовом, син [PERSON] є повнолітнім, навчається в університеті онлайн, проживає разом із матір`ю в м. Черкаси. В судове засідання відповідач не з`явився, судом належним чином повідомлявся про місце, день та час розгляду справи. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті положень п.\~3 ч.\~8 ст.\~128, ст.\~131 ЦПК України, суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст.\~8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Крім того, судову повістку в судове засідання, призначене на 12.12.2023, відповідач отримав особисто 01.12.2023, про що свідчить повідомлення рекомендованого листа. Відзив на позов не подано. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст.\~280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, який повідомлявся у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду справи та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову. Враховуючи думку сторони позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків: в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , актовий запис №49 від 18.04.2006. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №149 від 05.02.2009. Відповідно до виконавчого листа №711/710/23 від 27.09.2023 з відповідача [PERSON] стягувалися аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 03.02.2023 і до закінчення навчання [PERSON] в Прешовському університеті у Прешові. Крім того, встановлено, що 28.09.2023 [PERSON] до органів ДВС була подана заява про закриття виконавчого провадження з 01.05.2023. За даними витягів з реєстру територіальної громади від 12.10.2023, - [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивач вказує, що і фактично син [PERSON] проживає разом із нею. Відповідно до договору про навчання у закладі вищої освіти від 10.08.2023 та договору про надання платної освітньої послуги від 10.08.2023 [PERSON] дійсно навчається на 1 курсі денної форми навчання у Білоцерківському національному аграрному університеті державної форми власності. Освітня програма є строком до жовтня 2029 року. Відповідачем не були спростовані доводи позивача, зазначені у позовній заяві, про те, що самостійно вона не може матеріально забезпечити належне існування та навчання сина, враховуючи, що він навчається на денній формі навчання та влаштуватись на роботу не має можливості, самостійних доходів не має. При цьому, як вказує у позові позивач, відповідач працездатна особа та має можливість утримувати сина, сплачуючи відповідні аліментні платежі. За таких обставин, на думку суду, між сторонами має місце спір, що випливає із правовідносин щодо обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх сина, дочку, що регулюються\~главою 16 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України. Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.\~78 ЦПК України). Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст.\~198 СК України). Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті\~199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Такої правової позиції дотримується КЦС у складі Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 року по справі № 635/1139/17. Як передбачено\~пунктом 20\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~від 15\~травня 2006\~року №\~3,\~обов`язок батьків\~утримувати повнолітніх\~дочку,\~сина,\~які продовжують\~навчатися після\~досягнення повноліття\~(незалежно\~від форми\~навчання),\~виникає за\~обов`язкової сукупності\~таких юридичних\~фактів:\~досягнення дочкою,\~сином віку,\~який перевищує\~18,\~але є\~меншим 23\~років;\~продовження ними\~навчання;\~потреба у\~зв`язку з\~цим у\~матеріальній допомозі;\~наявність у\~батьків можливості\~надавати таку\~допомогу. Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 20.05.2020 року по справі №635/1139/17. Відповідно до\~ст.\~200\~СК України\~суд визначає\~розмір аліментів\~на повнолітніх\~дочку,\~сина у\~твердій грошовій\~сумі і\~(або)\~у частці\~від заробітку\~(доходу)\~платника аліментів\~з урахуванням\~обставин,\~зазначених у\~статті\~182\~цього\~Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я та\~матеріальне становище\~платника аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші\~обставини,\~що мають\~істотне значення.\~Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний\~рекомендований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~становить розмір\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~і може\~бути присуджений\~судом у\~разі достатності\~заробітку (доходу)\~платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ст. 182 СК України). Позивач просила стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову та до закінчення навчання. Разом з тим, суд зауважує, що\~ст. 200 СК України передбачено визначення розміру аліментів двома способами: у частці від доходу платника аліментів та у твердій грошовій формі. Статтею 201 СК України не передбачено можливість застосування до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, положень ч. 2\~ст.182 СК України, яким встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, системний аналіз положень ст.ст.182,\~200,\~201 СК України свідчить, що законом не передбачено визначення розміру аліментів на утримання повнолітньої дочки, сина в частці від доходу з встановленням обмеження щодо їх мінімального розміру в грошовому еквіваленті, оскільки положення ч. 2\~ст. 182 СК України стосуються лише аліментів на дітей, тобто, фізичних осіб, які не досягли повноліття (ст. 6 СК України). Отже, у частині вимог про визначення розміру аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини, слід відмовити, оскільки такі вимоги не відповідають нормам сімейного законодавства. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При визначенні\~розміру аліментних\~платежів,\~суд враховує\~обставини \~необхідність в\~матеріальному забезпеченні\~батьками повнолітнього\~сина.\~При цьому,\~суд вважає,\~що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки є працездатним і ним ці обставини спростовані не були. Стосовно періоду, протягом якого мають стягуватися аліменти, то відповідно до ч. 1 ст.\~191\~СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а згідно ч. 2\~ст. 199 СК України\~право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Таким чином, з`ясувавши обставини справи, враховуючи доводи сторони позивача, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на час навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23-х років. На основі\~повно і\~всебічно з`ясованих\~обставин,\~на які\~посилався позивач,\~як на\~підставу своїх\~вимог,\~підтверджених доказами,\~дослідженими в\~судовому засіданні,\~оцінивши їх\~належність,\~допустимість,\~достовірність,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~у їх\~сукупності,\~встановивши правовідносини,\~які випливають\~із встановлених\~обставин та\~правові норми,\~які підлягають\~застосуванню до\~цих правовідносин,\~суд дійшов\~висновку про\~можливість \~часткового задоволення\~позовних вимог. Отже, слід стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4\~частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.10.2023 і до закінчення сином навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23-х років. В іншій частині слід відмовити. Відповідно до положень ст. п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Крім того, з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави в сумі 1073 грн. 60\~коп., як передбачено ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір». Що стосується відшкодуванню позивачу відповідачем витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, то слід зазначити наступне: у позовній заяві позивачем зазначено, що у зв`язку із цією справою нею понесені відповідні витрати на адвоката у розмірі 4000 грн. Крім того, позивачем надані та досліджені судом: договір про надання правничої допомоги №09/11-01 від 09.11.2022, укладений між АО «Юртерра» та [PERSON] , за яким, зокрема зазначено, що адвокат Шкварко В.В. уповноважена представляти інтереси [PERSON] ; позовна заява подана та підписана адвокатом Шкварко В.В.; додаткова угода №2 від 05.10.2023, якою визначені вартість послуг підготовка та подання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, вартістю 4000грн.; акт прийому-передачі послуг (виконаних робіт) №2 від 05.10.2023; рахунок за надані послуги від 05.10.2023 на суму 4000грн., платіжна інструкція про оплату таких коштів; ордер адвоката Шкварко В.В. серія САВ №1066636 від 12.10.2023. Як передбачено\~ст.\~137\~ЦПК України,\~витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для\~визначення розміру\~витрат на\~правничу допомогу\~з метою\~розподілу судових\~витрат учасник\~справи подає\~детальний опис\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4)\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У\~разі недотримання\~вимог частини\~четвертої цієї\~статті суд\~може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Обов`язок\~доведення неспівмірності\~витрат покладається\~на сторону,\~яка заявляє\~клопотання про\~зменшення витрат\~на оплату\~правничої допомоги\~адвоката,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. Відповідно до п.\~1 ч.\~2 ст. 141 ЦПК України, інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.\~3 ч.\~2 ст.\~141 ЦПК України). Як передбачено\~ч.\~3\~ст.\~141\~ЦПК України,\~при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує: 1)\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи; 2)\~чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з\~урахуванням ціни\~позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес; 3)\~поведінку сторони\~під час\~розгляду справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи,\~зокрема,\~подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження\~або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті\~41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950\~року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~- обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). Таким чином, за результатами вирішення питання про судові витрати (правнича допомога), суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 2000грн. 00коп., які є доведеними належними та допустимим доказами, а також враховуючи складність справи, часткове задоволення пред`явлених позовних вимог, види і обсяг виконаних робіт та наданих послуг, які визначені у акті робіт (наданих послуг) у цій справі. Крім того, суд враховує той факт, що розмір таких витрат 2000грн. 00коп. є справедливим, не завищеним і співмірним з тим обсягом наданих послуг (виконаних робіт). В іншій частині слід відмовити. Підстав для зменшення розміру таких витрат, окрім наведених вище, суд не вбачає, про що також не заявляла і сторона відповідача. На підставі викладеного та,

Outcome: partial