Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого дії адвокат Жиліна О.В,. звернулися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказував, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] , які з 24.11.2007 року по 24.12.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.10.2010 року по справі №2-1835,2010 р. стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Миргорода Полтавської області, аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини цього віку, починаючи з 10 вересня 2010 року і до повноліття дитини, що підтверджується виконавчим листом №2-1835,2010р. від 06.10.2010 року. [PERSON] аліменти добровільно не сплачує, у зв`язку з чим, у останнього утворилася заборгованість щодо їх сплати у виконавчому провадженні ВП [NUMBER] з примусового їх стягнення на суму 219 261,75 грн. Постановою державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.08.2023 року на боржника - [PERSON] , [INFO] , накладено штраф у розмірі 107932,12 грн. (50 % від суми заборгованості) у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, що підтверджується копією постанови про накладення штрафу по ВП [NUMBER]. Зазначив, що батько його фінансово не утримує більше 10 років, самоусунувся від виховання від самого його народження, не цікавиться навчанням, не піклується про здоров`я, фізичний та духовний розвиток, всіляко уникає спілкування, не вітає з днем народження, жодного разу не підтримав на спортивних змаганнях з боксу чи виступах у цирковій студії, хоча проживає в одному місті, на сусідній вулиці. Вихованням займається мати - [PERSON] , з якою він проживає у квартирі [ADDRESS] . Вважає, що є всі підстави для позбавлення останнього батьківських прав. Ухвалою судді від 28 вересня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання . Ухвалою суду від 01.11.2023 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] , та його представник адвокат Жиліна О.В., в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява в якій він просив розгляд справи провести без його участі та участі довірителя, позовну заяву підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с. 69). Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про місце та час розгляду справи належно повідомлений (а.с. 34, 41, 44,53,57,58,67,68,70). Представник третьої особи: Відділ «Служба у справах дітей» Миргородської міської ради надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги позивача підтримали (а.с.71). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком, шлюб з яким розірвано більше десяти років тому. Коли дитині був рік- два, то він ще ним цікавився, а коли син пішов в школу взагалі перестав приймати участі у житті дитини. Поки була офіційна робота, відповідач сплачував аліменти, тепер має заборгованість. На даний час ніякої участі в житті дитини не приймає. Враховуючи згоду позивача, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.223 ч.4 ЦПК України та ухвалити заочне рішення . Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ч.2 ст.150 СК України батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей, а за ухилення від виконання своїх обов`язків, відповідно до ст.164 СК України можуть бути позбавлені батьківських прав. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 1989 року та ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько( -ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 30 травня 2008 року відділом РАЦС по м.Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції в Полтавській області (а.с.11 зворот). Батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2007 по 24.12.2010 року, що підтверджується копією рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24.12.2010 (а.с.12). [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.16). [PERSON] аліменти добровільно не сплачує, у зв`язку з чим, у останнього утворилася заборгованість щодо їх сплати у виконавчому провадженні ВП [NUMBER] з примусового їх стягнення на суму 219 261,75 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.09.2023 року (а.с.14). Згідно постанови державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.08.2023 року на боржника - [PERSON] , [INFO] , накладено штраф у розмірі 107932,12 грн. (50 % від суми заборгованості) у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, що підтверджується копією постанови про накладення штрафу по ВП [NUMBER] (а.с.15).Відповідно до копії довідки № 164 виданої Директором ПТУ - 44 встановлено, що [PERSON] навчається за спеціальністю «тракторист-машиніст», згідно копії характеристики за місцем навчання характеризується позитивно (а.с.16 зворот,17). Згідно копії довідки №01-10/05 від 10.01.2023 в період навчання з 01.09.2018 по 10.01.2023 [PERSON] ОЗО «Миргородський ліцей «Лінгвіст» Миргородської МР» батько [PERSON] до закладу освіти не з`являвся, з класним керівником та вчителями не спілкувався, на батьківських зборах не був присутній (а.с.17 зворот). Згідно копії довідки виданої Амбулаторією ЗПСМ № 6 м.Миргород, [PERSON] лікаря педіатра відвідував у супроводі матері (а.с.18). Пунктом 18 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголошено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до позиції Верховного Суду, сформованої у справах №757/2025/19 від 06.05.2020 року, №464/6203/14-ц від 30.06.2021 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Частинами 4 та 5 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині 6 цієї статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже, висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. При цьому правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав. Виконавчим комітетом Миргородської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.46). Разом з висновком орган опіки і піклування надав заяву [PERSON] від 25.10.2023 року про те, що він заперечує проти позовних вимог, хоча участь у вихованні дитини не приймає (а.с.47). Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №520/8264/19 зроблено висновок, що поведінка особи, яка свідомо змінює країну проживання, не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні ст. 164 СК України і може бути підставою для позбавлення цієї особи батьківських прав щодо дитини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі №404/6391/16-ц (провадження №61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження №61-1344св20). Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не спілкується з сином, не надає матеріальної допомоги, не піклується про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Доказів того, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки з поважних причин судом не встановлено, а тому суд вважає, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Проаналізувавши надані докази, а також вказані вище законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, законності та справедливості, суд доходить до висновку, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, тому, вважає необхідним позбавити його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому у порядку ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір у сумі 1073,60 грн. необхідно стягнути із відповідача у дохід держави. На підставі ст.ст. 7, 19, 150, 164 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 264, 268, 280-284 ЦПК України, суд

Outcome: approved