Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування заяви зазначили, що 12.04.2013 зареєстрували шлюб. В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Через деякий час після реєстрації шлюбу їх сімейне життя розладилось. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться з вересня 2019 року. За таких обставин нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Питання здійснення батьківських прав та обов`язків щодо дитини вони врегулювали в договорі від 12.09.2023. Просили розірвати шлюб між ними. Заявники в судове засідання не з`явились. До початку розгляду справи надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, в яких наполягали на розірванні шлюбу. 13.09.2023 судом постановлено ухвалу про залишення заяви без руху. 03.10.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі і призначено її до розгляду в порядку окремого провадження. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 12.04.2013 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №187. Під час шлюбу [INFO] народився син [PERSON] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] . 21.09.2023 [PERSON] та [PERSON] уклали договір, в якому врегулювали питання своєї участі у вихованні дитини, її утриманні та визначенні місця її проживання тощо. Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 ст.293 ЦПК України передбачена можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до ч.2 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя, яке має дітей, на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (ч.1-3 ст. 109 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені та спільне господарство не ведеться. Заявниками врегульовані питання про те, з ким із них буде проживати неповнолітній син та яку участь у забезпеченні умов його життя братиме батько, який проживає окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання сина. Відтак, заявниками дотримані всі передбачені законом вимоги для розгляду їх спільної заяви про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження. Судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх неповнолітньої дитини. Враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася, спільне господарство не ведеться, примирення між сторонами не можливе, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, оскільки шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України судові витрати заявникам не відшкодовуються.

Outcome: approved