Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою в якій просить суд встановити факт, самостійного виховання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви зазначає, що від шлюбу із [PERSON] заявник має двох дітей: понолітню дочку [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюб між сторонами розірвано. Після припинення шлюбних відносин син [PERSON] проживає із батьком (заявником), який без будь-якої сторонньої допомоги та без участі матері виховує та утримує сина. Задля забезпечення повноцінного матеріального середовища заявник матиме змогу на отримання матеріальних допомог, соціальних виплат, переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері тощо, просить встановити факт, що без будь-якої сторонньої допомоги та без участі матері самостійно виховує та утримує свого неповнолітнього сина [PERSON] . Заявник в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у свтановоленому законом порядку. Представник завника в судове засідання не з`явився. Звернувся до суду з заявою в якій просивив розгляд справи проводити без його участі, заяву підтримує. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Звернулася до суду з заявою в якій просивив розгляд справи проводити без її участі. Заяву підтримала та зазначила, що дійсно [PERSON] сам виховує іхнього спільного сина, оскільки вона проживає за кордоном та не має змоги виховувати та забезпечувати сина. Представник заінтересованої особи Костопільської міської ради в судове засідання не з`явився, Надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, з приводу задоволення заяви не заперечує. . Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно, всебічно та неупереджено дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07.11.2002 року в костопільському районному відділ РАСГ Рівненської області, актовий запис 235. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.03.2007 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 14.08.20212 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно копії витягу №197/09-06 від 15.09.2023 року про зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб за адресою [ADDRESS] , зареєстровані дві особи: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Згідно перекладеної з Чеської на Українську мову заяви посвідченої нотаріусом в м. Бероун, 4, Чеської республіки, [PERSON] , 1984 року народження, на даний час проживає в Чеській Республіці, дає свою згоду на проживання її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з його батьком [PERSON] , 1978 року народження, та добровільно визначено місце проживання їхнього сина з батьком. Судом встановлено, що неповнолітній син заявника - [PERSON] , знаходиться на одноособовому утриманні батька та він самостійно його виховує та утримує. Згідно з частиною 2 статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом. У п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі №363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку не є вичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що дана справа не пов`язана з вирішенням спору про право. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За приписами ч.1 ст.14, ч.1 ст.15 Сімейного кодексу України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до ч.2 ст.14, ч.2 ст.15 СК України якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника. Якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Майновий обов`язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун. Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (ч.3 ст. 15 СК України). Пунктом 2 ч. 164 СК України передбачено, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав. Таким чином, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися з настанням певних юридичних фактів. З наведеного вище слідує, що підставою для встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини батьком є наявність одного або кількох юридичних фактів, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Це стосується випадків, коли мати дитини померла, безвісно відсутня, позбавлена батьківських прав щодо дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків або не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин (перебування за кордоном, тривала тяжка хвороба тощо). У поданій заяви заінтересована [PERSON] - матір дитини, зазначила, що син проживає разом із заявником, оскільки вона вже тривалий час проживає за кордоном в Чеській Республіки. У суду не має підстав сумніватись в достовірності заяв по суті справи та письмових доказів, а тому суд вважає, що заявником доведений факт самостійного виховання та самостійного утримання сина без будь-якої сторонньої допомоги та без участі матері самостійно виховує та утримує свого неповнолітнього сина [PERSON] . Факт, який просить встановити заявник, є юридичними, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника як батька неповнолітньої дитини, і таке потрібно з метою захисту прав та інтересів сина заявника, у тому числі, переміщення заявника і його сина без нотаріальної згоди матері, заходів щодо лікування сина, оздоровлення, можливої зміни місця проживання та розвитку дитини в безпечних умовах тощо. Встановлення даного факту не суперечить закону і жодним чином не порушує прав і законних інтересів інших осіб. Відомості, які б спростовували даний висновок суду - відсутні. При цьому, суд вважає за доцільне роз`яснити заявнику [PERSON] , що відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виходячи з вимог ч.7 ст.294 ЦПК України, яка регламентує порядок розгляду справ окремого провадження, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved