Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

01 листопада 2023 року позивач з використанням засобів поштового зв`язку звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 06 листопада 2004 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. 04 грудня 2023 року [PERSON] через свого представника подала зустрічний позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 грудня 2023 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини - повернуто заявнику. У судове засідання позивач не з`явився, з використанням засобів електронного зв`язку подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Представник відповідача у судовому засіданні вказав, що відповідач позов визнає та просив визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю. Заслухавши доводи представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 06 листопада 2004 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис № 1619 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] та дочку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 8). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо і подальше збереження шлюбу вважають не можливим. Згідно із\~частиною першою\~статті 24\~Сімейного кодексу\~України шлюб\~ґрунтується на\~вільній згоді\~жінки та\~чоловіка. Відповідно до положень частин третьої, четвертої статті 56 Сімейного кодексу України кожен має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Пунктом 1 частини другої статті 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини шостої статті 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню, а позов - задоволенню. Щодо заявленого відповідачем клопотання про визначення місця проживання дитини з матір`ю в даній справі суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року в справі № 200/952/18, на яку посилається і відповідач у зустрічній позовній заяві, за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення\~проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з\~вимогою про розірвання шлюбу. Позивач інших вимог, крім розірвання шлюбу, не заявляв і суду у зв`язку із тим, що позивач був відсутнім у судовому засіданні, достеменно не відомо чи між сторонами відсутній спір щодо того, з ким буде проживати дитина. Крім того, вимоги про визначення місця проживання дитини і вирішення питання про залишення проживання дитини з одним із батьків при відсутності спору не є тотожними, про що зазначає і Верховний Суд у вказаній вище постанові. Враховуючи викладене, підстав для зазначення в рішенні суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю, тобто з відповідачем, у цій справі суд не знаходить.

Outcome: approved