Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Представник [PERSON] , адвокат Сєдова Людмила Павлівна, звернулася до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] батьком [PERSON] мотивуючи позов тим, що [PERSON] , [INFO] , познайомився з [PERSON] , [INFO] та мав з нею близькі стосунки. [INFO] в них народилася донька, [PERSON] ( актовий запис №25). Реєстрацію народження дитини було здійснено 01.02.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Одеси. У актовому записі матір`ю дитини було записано [PERSON] . Оскільки позивач з [PERSON] на час реєстрації народження доньки не перебував у шлюбі відомості про батька були вписані за вказівкою матері ( як було передбачено ст.55 Кодексу про шлюб та сім`ю України . Батьком дитини було записано [PERSON] , громадянина України. Позивач вказує, що саме він є батьком [PERSON] , [INFO] . Протягом життя він виховував її, утримував та бажає, щоб у актовому запису про її народження він був вказаний її батьком . Представник [PERSON] , адвокат Сєдова Людмила Павлівна, до судового засідання надала заяву в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити в повному обсязі, справу розглянути в її відсутність та відсутність позивача. Відповідач [PERSON] також надала заяву, в якій позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить справу розглядати за її відсутністю. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , познайомився з [PERSON] , [INFO] та мав з нею близькі стосунки. [INFO] від даних відносин у [PERSON] та [PERSON] народилася донька, [PERSON] , однак при реєстрації її народження, у зв`язку з тим, що батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі, у графі батьки, батьком зазначений [PERSON] , а матір`ю [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження [PERSON] та Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ( номер витягу 00041810795 від 12 жовтня 2023 року) , копії яких знаходяться в матеріалах справи . 22.09.2023 року була проведена судово-медична молекулярно-генетична експертиза та зроблений висновок експерта №366. Згідно результату вищевказаної експертизи молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] може являтися біологічним батьком громадянки [PERSON] , [INFO] з ймовірністю 99,99 %, таким чином, батьківство практично доведене. Згідно ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім`ю України при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис відомостей про матір і батька дитини провадиться за правилами, викладеними в цій статті, за заявою осіб, зазначених у статті 163 цього Кодексу. Згідно ч.ч.2,3 ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). В третьому абзаці п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. У Постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи». Відповідно до п.п.20 п. 1 Розділу ІІІ «Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні» затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Пунктом 2.13.1. «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, передбачено, що підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є в тому числі рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька, матір дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.2.16.4 Розділу ІІ «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. У постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 Велика Палата ВС пояснила, що принцип «jura novit curia» зобов`язує суд самостійно перевірити доводи сторін під час розгляду справи. З`ясувавши ж, що сторона чи інший учасник процесу, обґрунтовуючи свої вимоги або заперечення, послались на неналежні норми права, суд самостійно кваліфікує спірні відносини та прийняти рішення на основі правильних норм матеріального і процесуального права, тобто застосовує положення, які дійсно регулюють відповідні правовідносини. Окремо зазначено, що «самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту». Також у цій постанові Велика Палата ВС окреслила такі обов`язки суду: надати правову кваліфікацію відносинам сторін з огляду на факти, встановлені під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Додатково про обов`язок суду застосувати принцип «jura novit curia» Велика Палата Верховного Суду нагадала в постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц: неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання батьківства законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню. Визначення порядку виконання рішення - це встановлення у судовому рішенні конкретних заходів та дій, які слід вчинити сторонам, державному виконавцеві, іншим суб`єктам владних повноважень у разі, якщо рішення не буде виконано добровільно. А також в силу вимог статті 267 ч.1 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Тому суд вважає за доцільне встановити порядок виконання судового рішення, зазначивши, що дане рішення після набрання ним законної сили є підставою для внесення змін органами РАЦС до актового запису № 25 про народження [PERSON] , [INFO] , складеного 01 лютого 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Одеси записав у графі батько замість « [PERSON] », громадянин України « [PERSON] », громадянин України.

Outcome: approved