Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

У березні 2023 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 04.01.2014 з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано рішенням Богунського районного суду від 14.07.2022 в справі № 295/2/22. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Малолітній син проживає з позивачем та вона самостійно займається його вихованням, доглядом і утриманням, а відповідач з\~2021\~року проживає\~окремо від\~них,\~виїхавши на\~роботу за\~межі України.Відсутність батька дитини в Україні позбавляє її можливості вирішувати необхідні та важливі питання сина для забезпечення його належного розвитку. Тому позивач просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом із нею. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, причин неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направив. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення просить врахувати висновок органу опіки та піклування Житомирської міської ради. Згідно ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що в справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно\~статей 280-282 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між сторонами було зареєстровано шлюб 04.01.2014, який рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 14.07.2022 року в справі № 295/2/22 розірвано, що підтверджується копією судового рішення. Згідно копії свідоцтва про народження від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] ,\~ [INFO] , який проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з акту ОСББ «Покровське 94» від 23.02.2023. Відповідно до ч. 1\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України\~передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН\~\~20.11.1959,\~\~дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 14.12.2016 в справі № 6-2445цс16, який відповідно до ст. 360-7\~ЦПК України\~є обов`язковим для всіх судів. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 04.10.2023 № 1504, слідує, що [PERSON] разом з сином [PERSON] проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії висновку акта оцінки потреб сім`ї [PERSON] від 21.09.2023 у помешкані за вказаною адресою створені належні умови для виховання та розвитку дитини. Позивач має дохід та взмозі забезпечити потреби сина в повному обсязі. Дитина [PERSON] навчається у 1 класі ліцею № 16 м. Житомира, характеризується позитивно. Батько дитини [PERSON] з квітня 2021 року проживає окремо від родини, востаннє бачився з сином в січні 2022 року, після чого виїхав за кордон, де пребуває на даний час, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Тому, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет міської ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Враховуючи вік малолітнього, який на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що наразі проживання малолітнього сина з матір`ю буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному, так і фізичному. Таким чином, визначення місця проживання дитини разом з матір`ю відповідатиме інтересам дитини, узвязку з чим суд дійшов до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved