Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

[PERSON] 06 вересня 2023 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів посилаючись, що вони з відповідачем 10 жовтня 2009 року зареєстрували шлюб в Кобелячківській сільській раді Кременчуцького району Полтавської області, мають дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають з ним та знаходяться на його утриманні. Відповідачка добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Шлюбні відносини припинили в січні 2023 року у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, різних поглядів на шлюб та сім`ю, непорозумінь та сварок, що призвело до втрати почуттів поваги та любові. Вважає, що сім`я розпалась остаточно, примирення між ними неможливе. Просив шлюб розірвати, стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 ч. з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня подання позовної заяви та до повноліття дітей та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою судді від 20 вересня 2023 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Суд, дослідивши надані матеріали і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5 про рівноправність кожного з подружжя - кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання . Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони 10 жовтня 2009 року зареєстрували шлюб у Кобелячківській сільській раді Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 02, мають дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . З січня 2023 року не підтримують шлюбних відносин із-за різних поглядів на життя, шлюб та сім`ю, виховання дітей, що призвело до втрати почуттів поваги та любові один до одного, проживають окремо, і не підтримуючи шлюбні відносини тривалий час, ніхто з них не приймав мір для поновлення сім`ї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне подружнє життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить інтересам кожного з них та інтересам їх дітей, що має істотне значення, тому їх шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з урахуванням вимог ст. 182 СК України, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживать з позивачем [PERSON] та знаходяться на його матеріальному утриманні. Відповідач [PERSON] участі в матеріальному утриманні дітей не приймає, працездатна, інших утриманців немає. Такі встановлені в судовому засіданні обставини справи та аналіз наведених норм матеріального права дають суду підстави для висновку, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому необхідно стягувати з неї аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу). Оскільки позов задоволено, то в відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 073 грн 60 коп та витрати за надання правничої допомоги в сумі 5 000 грн, що підтверджено документально.

Outcome: approved