Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Драчук Т.М., звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у якому просить стягнути з відповідача 832 гривень 33 копійки матеріальної шкоди та 40\~000 гривень моральної шкоди, а також понесенні ним витрати на правову допомогу в рамках досудового та судового кримінального провадження в розмірі 20\~500,00 гривень і 10\~000 гривень витрати на правову допомогу, пов`язані із звернення до суду з даним позовом та судовим розглядом цивільної справи. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.06.2020 року приблизно о 19:50 год. [PERSON] , перебуваючи у дворі будинку [ADDRESS] , побачив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої його дитина [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Підійшовши до місця дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] вступив у словесний конфлікт зі [PERSON] , який керував автомобілем, за участі якого, на його думку, сталася вищевказана пригода. Відразу після цього, з особистих мотивів помсти [PERSON] в [PERSON] виник умисел та мета заподіяти тілесні ушкодження [PERSON] , реалізуючи які, [PERSON] умисно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя [PERSON] . В результаті протиправних дій [PERSON] , а саме нанесеного ним удару, потерпілому [PERSON] згідно висновку судово-медичної експертизи № 907 від 19.08.2020 року спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців на верхній повіці правого ока з переходом на нижню повіку, в лівій навколоорбітальній ділянці, в ділянці спинки носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та закритого перелому кісток носа з незначним зміщенням, який відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (більше 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я. За фактом нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, до Єдиного реєстру розпочатих досудових розслідувань та №12020020030000687 та розпочато досудове розслідування. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2023 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 12020020030000687, відомості про яке внесені в ЄДРДР 25.06.2020 року щодо [PERSON] , закрито. Ухвала суду набрала законної сили 08.07.2023 року. Внаслідок протиправних дій відповідача та заподіяння ним шкоди позивач змушений був перебувати на лікуванні. Враховуючи, що у результаті нанесення тілесних ушкоджень позивачу відповідачем згідно висновку судово-медичної експертизи у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження - закритий перелом кісток носа з незначним зміщенням, синці на верхній повіці правого ока з переходом на нижню повіку в лівій навколоорбітальній ділянці, в ділянці спинки носа. Вказані тілесні ушкодження у [PERSON] за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 832,33 гривень, що полягає у витратах на лікування та реабілітацію. Крім того, вважає, що відшкодуванню підлягає заподіяна відповідачем моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 40\~000,00 гривень та обґрунтовує психологічним стресом, необхідністю перебувати на лікуванні та звертатися за допомогою до медичного закладу. Вказує, що змушений був вживати заходів із відновлення свого здоров`я та захисту своїх прав, звертатися до адвокатів, неодноразово відвідувати правоохоронні органи для надання пояснень, протягом трьох років, розгляду кримінального провадження відносно відповідача, з`являтися до суду, що вплинуло на звичну життєдіяльність, тривалий час він не міг повноцінно працювати та зосередитись на своїх робочих питаннях, приділяти увагу сім`ї. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06.09.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.21.2021 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , у якому позовні вимоги заявлені позивачем визнаються частково, а саме в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 832,33 грн., в іншій частині позовних позивача просить ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вони є недостатньо обґрунтованими та безпідставними, зокрема відповідач звертає увагу на наступне, а саме: відсутність обґрунтованого розрахунку сум та відсутності попереднього /орієнтованого/ розрахунку понесених витрат в сумі 20\~500 грн., фактично спотвореного юридичну кваліфікацію скоєного, де обов`язково мало б бути зазначено про кримінальний проступок; за відсутності переліку виконаних робіт адвоката, який оцінив свою роботу у розмірі 10000 грн.; відсутність обґрунтування щодо стягнення 40\~000,00 грн. моральної шкоди, а тому відповідач заперечує проти таких заявлених вимог. Судом в ході розгляду справи було витребувано з архіву Вінницького міського суду Вінницької області для огляду в судовому засідання кримінальне провадження № 127/23181/20 по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 125 КК України. В судовому засіданні представник позивача адвокат Драчук Т.М. підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] 832 гривень 33 копійки матеріальної шкоди та 40\~000,00 гривень моральної шкоди, а також понесені ним витрати на правову допомогу в рамках досудового та судового кримінального провадження в розмірі 20\~500,00 гривень, та 10\~000 гривень витрати на правову допомогу, пов`язані із звернення до суду з даним позовом та судовим розглядом цивільної справи. Відповідач [PERSON] визнав частково заявлені позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 832,33 грн., щодо заявлених вимог про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу заперечив, оскільки заявлені вимоги позивача є надуманими та необґрунтованими, а самі суми завищенні, просив суд відмовити в їх задоволенні. Дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження №\~127/23181/20, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку. Перед тим, як перейти до правового оцінювання спірних правовідносин суд вважає за необхідне спочатку окреслити предмет спору та визначити питання, на які потрібно відповісти в межах розгляду цієї справи. Відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, має важливе значення для усунення наслідків такого правопорушення та поновлення порушених прав громадянина. Саме тому особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, має право на її відшкодування. Реалізувати це право можна шляхом пред`явлення цивільного позову в кримінальному провадженні до початку судового розгляду. Особа, яка не пред`явила цивільного позову у кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Право звернутися з позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, має лише потерпілий від кримінального правопорушення або особа, яка має право діяти від його імені. Як видно з копії ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2023 року у кримінальному провадженні №127/23181/20, позивач є потерпілим у кримінальному провадженні по обвинуваченню відповідача за частиною другою статті 125 КК України (а.с. 9-10). Компенсація шкоди здійснюється особою, яка вчинила кримінальне правопорушення. Так, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому внаслідок кримінального правопорушення. В іншому випадку шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні або позову, що подається в порядку цивільного судочинства, коли по справі винесено обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили. Згадана вище ухвала суду від 30.06.2023 року набрала законної сили 08.07.2023 року. Отже, предметом спору є відшкодування моральної шкоди потерпілому від злочину. При розгляді спору суду потрібно виходити з преюдиціальності судового рішення відносно відповідача, яке набрало законної сили. Встановленню підлягає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача. Згідно обвинувального акту, який надійшов до Вінницького районного суду Вінницької області, 20.06.2020 року приблизно о 19:50 год. [PERSON] , перебуваючи у дворі будинку [ADDRESS] , побачив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої його дитина [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Підійшовши до місця дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] вступив у словесний конфлікт зі [PERSON] , який керував автомобілем, за участі якого сталася вищевказана пригода. Відразу після цього, з особистих мотивів помсти [PERSON] в [PERSON] виник умисел та мета заподіяти тілесні ушкодження [PERSON] , реалізуючи які [PERSON] умисно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя [PERSON] . В результаті протиправних дій [PERSON] , а саме нанесеного ним удару, потерпілому [PERSON] , згідно висновку судово-медичної експертизи № 907 від 19.08.2020 року спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців на верхній повіці правого ока з переходом на нижню повіку, в лівій навколоорбітальній ділянці, в ділянці спинки носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та закритого перелому кісток носа з незначним зміщенням, який відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (більше 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я. (а.с. 11-14). За фактом нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України до Єдиного реєстру розпочатих досудових розслідувань та №12020020030000687 та розпочато досудове розслідування. В межах кримінального провадження потерпілим [PERSON] було заявлено цивільний позов до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с. 17-19 кримінального провадження № 127/23181/20). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2023 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 12020020030000687, відомості про яке внесені в ЄДРДР 25.06.2020 року щодо [PERSON] , закрито. Цивільний позов потерпілого [PERSON] до обвинуваченого [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, залишено без розгляду, роз`яснено останньому його право звернутися до суду із аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства (а.с. 271-271 кримінального провадження № 127/23181/20). Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Пленум Верховного Суду України в п. 7 своєї постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року за №14, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями ст. 212 ЦПК України. Таким чином, нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] , вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та його винуватість у нанесенні легких тілесних ушкоджень, викладених в ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області, є обов`язковими для суду та ці обставини не підлягають доказуванню. Крім того, як зазначено в ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2023 року обвинувачений [PERSON] свою вину у вчиненні в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав, однак судом за клопотанням [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, що є нереабілітуючою обставиною, що підтверджує вину відповідача та підтверджує факт нанесення позивачу моральної та матеріальної шкоди. Так, згідно ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушення шкоди в порядку, передбаченому законом. Як передбачено у ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, і обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Згідно із частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Також згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. В даному випадку, підставою для цивільної-правової відповідальності за завдання шкоди є одночасна наявність наступних елементів: заподіяння шкоди позивачу, протиправність дій відповідача та наявність причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідача та вина останнього в її заподіянні. В той же час, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем у справі не оспорюється факт нанесення йому тілесних ушкоджень відповідачем. Предметом спору є відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяння позивачу протиправними діями відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідача та вина останнього в її заподіянні. У результаті нанесення тілесних ушкоджень позивачу відповідачем згідно висновку судово-медичної експертизи у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження - закритий перелом кісток носа з незначним зміщенням, синці на верхній повіці правого ока з переходом на нижню повіку в лівій навколоорбітальній ділянці, в ділянці спинки носа. Вказані тілесні ушкодження у [PERSON] за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень. У зв`язку з лікуванням та реабілітацією, позивач поніс витрати, а саме відповідно до наявних в матеріалах справи копії квитанцій (а.с. 16) на суму 832,33 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в якості матеріальної шкоду, яку також в ході розгляду справи було визнано відповідачем. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідно до п. 9 постанови ВСУ №4 від 31.03.1995року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Моральні страждання неможливо «виміряти» так, як це можна зробити з матеріальною шкодою. До того ж у п. 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 №35-13/797) зазначено, що «моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи». Отже, будь-яка компенсація не може бути сумірною стражданням. Відповідно, будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, але у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. У справі " Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17 зробив висновок, що «..адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого». Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Отже, судом встановлено, що позивачу дійсно було завдано моральну шкоду, яка виразилась у тому, що позивач отримав тілесні ушкодження нанесені відповідачем, відчував біль та страх за своє життя та здоров`я, змушений був тривалий час лікуватись, витрачати час та гроші на лікування та реабілітацію, в зв`язку з відмовою винної особи відшкодувати кошти на лікування, витрачанням часу на досудове розслідування кримінального провадження та судовим розглядом справи, та те, що відповідачем не відшкодовано позивачу завдану шкоду і досі, що змусило позивача звертатися до суду за відновленням своїх порушених прав, з даним позовом. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину та тривалість моральних страждань позивача, яка дійсно зазнала фізичного болю, стресу. Тому із врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 10000 гривень, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. На підставі п. 6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільняються від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою заяви майнового характеру, судовий збір сплачується у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто 1073,60 грн. Оскільки в даному випадку судом вимогу про відшкодування шкоди задоволено частково, то відповідно судовий збір становитиме 284,83 грн. = (1073,60 грн. х10832,32 грн./40832,32 грн.) Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 268,40 грн. У позовній заяві [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката в рамках досудового та судового кримінального провадження в розмірі 20\~500,00 гривень, та 10\~000 гривень- витрати на правову допомогу, пов`язані у рамках судового розгляду цивільної справи. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~137\~цього Кодексу\~витрати,\~пов`язані\~з правничою\~допомогою адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків,\~надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Таких висновків також дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Виходячи з матеріалів справи, потерпілим [PERSON] в кримінальному провадженні в ході розгляду справи та проведення досудового розслідування були понесені витрати на правову допомогу, загальна сума яких станом на дату винесення ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2023 року становить 20500 (двадцять тисяч п`ятсот) гривень, що включає в себе: за договором про надання правової допомоги від 30.06.2020 року укладеного між адвокатом Кашпрук Т.В. та [PERSON] в сумі 8000 гривень; за договором про надання правової допомоги від 23.11.2020 року укладеного між адвокатом Бондарчук В.В. та [PERSON] в сумі 10 000 гривень; за договором про надання правової допомоги від 03.08.2022 року укладеного між адвокатом Мороз С.О. та [PERSON] в сумі 20500,00 гривень. (а.с. 18-28) У зв`язку з наведеним, позивач поніс витрати на правову допомогу понесених в рамках досудового та судового кримінального провадження в розмірі 20500 гривень, що підтверджується вищезазначеними копіями договорів про надання правової допомоги з додатками, а саме прибутковий касовий ордер №б/н від 30.06.2022 року за договором про надання правової допомоги від 30.06.2020 року укладеного між адвокатом Кашпрук Т.В. та [PERSON] в сумі 8000 гривень (а.с. 20), а також квитанції №1121176518 від 29.09.2022 року на суму 500 грн., №107306575 від 12.08.2022 року на суму 500 грн., №115266833 від 28.10.2022 року на суму 500 грн., №117979041 від 22.11.2022 року на суму 1000 грн. (а.с. 25-28). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд також враховує, що професійна правнича допомога надавалася [PERSON] у кримінальній справі з 30.06.2020 року, та згодом у цивільній справі, що розглядається на даний час судом, в цивільному позові, заявленому в межах кримінального провадження, позивач також просив про відшкодування судових витрат. Суд вважає належними доказами квитанції про оплату послуг за договором, копії яких долучено до справи, оскільки відповідачем не подано суду доказів іншого. Разом з тим, позивачем не надано суду належного доказу понесених витрат за договором про надання правової допомоги від 23.11.2020 року укладеного між адвокатом Бондарчук В.В. та [PERSON] в сумі 10000 гривень, а тому суд не бере до уваги даний договір про надання адвокатом безоплатної допомоги як доказ та підтвердження дійсної оплати (квитанції, платіжного доручення) позивачем наданих йому послуг з правничої допомоги на зазначену суму. Отже, суд приходить до висновку про те, що позивачем в ході судового розгляду реально підтверджено належними та допустими доказами витрати на правову допомогу понесені в рамках досудового та судового кримінального провадження на суму 10500, 00 грн., які й підлягають стягненню. в тому числі і з урахуванням часткового задоволення позову. Крім того, на підтвердження витрат на правову допомогу в даній цивільній справі позивачем також подано суду копію Договіру про надання правової допомоги № 24/23-ц від 18.07.2023 року укладеного між позивачем та адвокатом Драчук\~Т.М., та додаток до Договору № 1 згідно яких винагорода за надання правової допомоги (гонорар) передбачених умовами Договору становить загальну суму 10\~000,00 грн. та квитанції від 18.07.2023 року на суму 10000,00 грн. про оплату по договору про надання правової допомоги № 24/23-ц від 18.07.2023 року (а.с. 29-31). Разом з тим, враховуючи вищевикладене, часткове задоволення позову, а також фактичний об`єм виконаної адвокатом роботи та відповідно сталу практику при розгляді такої категорії справ (відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням), суд вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача в розмірі 5000,00 грн. Вказаний розмір витрат обумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку мав витратити адвокат під час написання позову, якістю та об`ємом підготовлених матеріалів, а також складністю питань, які були предметом розгляду. За наведених обставин, на думку суду, витрати в загальному розмірі у сумі 15 500 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп. на професійну правничу допомогу, є співмірними із складністю цієї справи, розміром задоволених позовних вимог, професійністю адвокатів, наданим обсягом послуг адвокатами, затраченими ними часом на дання таких послуг, відповідають реальності таких витрат, та підтвердженні належними та допустими доказами реального їх понесення позивачем за час розгляду кримінальної справи та даної цивільної справи, а відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути 15500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial