Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . Також просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] [INFO] з позивачем [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що в шлюбі з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] , Подружні стосунки між сторонами не склалися, фактично сім`я припинила своє існування, збереження шлюбу в тому стані, яким він є протягом останніх місяців суперечить інтересам позивача, примирення на переконання позивача не можливе. Спільний син подружжя проживає з матір`ю, яка має у власності житло, в якому дитина має всі належні умови для зростання та розвитку. Позивач забезпечує всі потреби дитині. Позивач не має наміру чинити після розірвання шлюбу відповідачу перешкоди у спілкуванні з дитиною. Враховуючи інтереси малолітньої дитини просить суд визначити місце проживання дитини з матір`ю. У відзиві на позов відповідач заперечив щодо задоволення позову. Вказує,що з матеріалів справи не вбачається між батьками конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до сина, з вимог позивача не зрозуміло, яким чином вона діє виключно в інтересах дитини. Зазначає, що він працює, займається спортом, без шкідливих звичок, є хорошим прикладом для сина, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком. 12.04.2023 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору\~Орган опіки\~та піклування\~виконавчого комітету\~Рівненської міської\~ради про\~визначення місця\~проживання дитини. Просив\~визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , за місцем проживання батька. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спільна дитина сторін періодично проживає з матір`ю, періодично з батьком. За місцем проживання батька, квартири яка належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , створені сприятливі та комфортні умови для постійного проживання дитини. [PERSON] працює, має постійних дохід, якого вистачає на утримання сім`ї та за місцем проживання характеризується позитивно. Ухвалою суду від 21.03.2023 було прийнято справу до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 29.05.2023 прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] з первісним позовом. Ухвалою суду від 06.11.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник свої вимоги підтримали, просили позов задовольнити, в звдоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач у судовому засіданні повністю заперечив щодо задоволення первісного позову, вимоги за зустрічним позовом підтримав, та просив суд його задовольнити. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради у судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити, а зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданого 24.05.2019, Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24.05.2019. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові [PERSON] , дружині\~ [PERSON] . Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження. Згідно з частиною 3 статті 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Стаття 112\~СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач має бажання розлучитися, відповідач заперечує щодо розірвання шлюбу, проте, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам позивача, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, а також враховуючи, що між сторонами припинені фактичні шлюбні стосунки, між сторонами на даний час відсутній спір щодо майна, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Відповідно до ч.1 ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд прийшов до переконання про доцільність розірвання шлюбу, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 частини 3 статті 115\~СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно із ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно вимога позивача про відновлення їй дошлюбного прізвища « [PERSON] » після розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Відповідно до частин 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, 2 ст. 155 СК України). Відповідно до ч. 1, 2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам малолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. При розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю. Матеріали справи місять відомості про наявність на праві власності [PERSON] нерухомого майна, а саме, квартири в [ADDRESS] (а.с.8) Згідно довідки №1 від 07.03.2023 [PERSON] працює у ФОП [PERSON] з 01.03.2023 та займає посаду водій автотранспортних засобів. Посадовий оклад складає 6750 грн. Судом досліджено характеристику видану [PERSON] по місцю роботи та за місцем проживання. [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , відповідно до витягу з державного реєстру нерухомого майна про реєстрацію права власності, йому належить 1/27 частки у цій квартирі. Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 передбачено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Згідно положень ч.5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] [INFO] від 10.11.2023 року №08-2397, за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. Обстеженням було встановлено, що [PERSON] з малолітнім сином сторін поживає за адресою: [ADDRESS] . Створені всі належні умови для проживання, виховання і розвитку дитини. [PERSON] працює на посаді фахівця (оператора) в ТзОВ «Нова Пошта». Її дохід (заробітна плата) за період з 01.07.2023 по 30.09.2023 склав 16829,11 грн. За місцем роботи характеризується позитивно. [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , йому гна праві власності належить 1/27 частки у цій квартирі. Створені всі належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Відповідно до характеристики, виданої головою ОСББ «Коновальця-28» [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно. [PERSON] працює водієм автотранспортних засобів у ФОП [PERSON] , його посадовий оклад, відповідно до довідки вих№1 від 07.03.2023 становить 6750 грн. За місцем роботи характеризується позитивно. У висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10.11.2023 року №08-2397 зазначено, що в матеріалах справи наявне повідомлення Управління превентивної діяльності ГУНП в Рівненській області від 03.03.2023, про те, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство, забрав малолітню дитину та вигнав [PERSON] з дому. За вказаним фактом відносно [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис та складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом установлено, що між сторонами у справі загострились взаємовідносин, така ситуація в їх особистих відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання дитини, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку. При вирішенні даної справи, суд виходить з того, що дитина сторін, на момент розгляду справи не досягла трирічного віку. Позивач за первісним позовом належним чином виконує свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню сина, судом не встановлено, щоб матір чинила батьку перешкоди в спілкуванні з сином. З огляду на викладене, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, враховуючи ставлення сторін до сина, вік дитини, суд виходячи з якнайкращих інтересів дитини, приходить до висновку, що визначення місця проживання дитини сторін з матір`ю в ситуації, що склалась на час розгляду справи, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини сторін. За вказаних обставин, первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. У відповідності\~до частини\~1 статті\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому судові витрати пов`язані з розглядом справи потрібно покласти на відповідача.

Outcome: approved