Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

04 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , зазначивши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради про позбавлення материнських прав та зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 28.07.2009 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.04.2017 р. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу протягом короткого періоду часу (з квітня 2017 по листопад 2017) син проживав з матір`ю - відповідачкою. Однак, з 27 листопада 2017 р. син постійно проживав та проживає по даний час з позивачем. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2022 року по справі № 686/17169/22 позов було задоволено - визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , з позивачем, тобто за місцем його проживання. Також, судом вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 17 серпня 2022 року і до його повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] постійно проживає з позивачем і він сам повністю забезпечує його утримання та несе всі витрати, пов`язані із навчанням та здоров`ям дитини, розвитком його здібностей, тощо. При цьому, відповідачка ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків по вихованню дитини. Зокрема, вона зовсім не брала раніше та не бере на даний час участі у вихованні та становленні сина, як особистості та громадянина, абсолютно не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідачка не спілкується та не зустрічається з сином, не відвідує його, навіть не телефонує йому. Таким чином, позивач вважає, що наявні підстави для позбавлення [PERSON] материнських прав, оскільки остання взагалі повністю самоусунулась від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини - їх спільного сина [PERSON] . Окрім того, позивач просить збільшити розмір аліментів на утримання дитини, які стягуються з колишньої дружини. Необхідність збільшення розміру аліментів обумовлена тим, що присуджена до стягнення з Відповідачки сума аліментів в розмірі 2000,00 грн. щомісячно на даний час не забезпечує навіть мінімальні найнеобхідніші потреби дитини. З часу прийняття судового рішення про стягнення з Відповідачки аліментів у сумі 2000 грн. щомісячно на утримання сина, значно зросли ціни на продукти харчування, товари загального вжитку, речі, одяг, що є загальновідомим фактом. Відповідно збільшились витрати. А тому, просить змінити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , та стягувати з [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та позбавити [PERSON] , [INFO] , материнських прав щодо сина - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 08 вересня 2023 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 23.11.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засіданні позивач не з`явився, від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без їх участі, зазначивши, що проти розгляду справи в заочному порядку не заперечують та просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, у відповідності до вимог ст. 280 ч.1, 2 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, доказів поважності причин неявки в судове засідання не подала, як і не подала відзиву на позов. Тому, суд відповідно до ст. 223 ч. 4 ЦПК України, за згодою представника позивача, вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наданні докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.04.2017 року було розірвано. Від даного шлюбу у подружжя [INFO] народився син - [PERSON] (копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] ). Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14.11.2022 року визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання його батька [PERSON] . Ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 17 серпня 2022 року і до його повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] та малолітній [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 15.08.2023 року №46-23. [PERSON] навчається в даній школі з п`ятого класу (копія характеристики учня 8 - Г класу Хмельницької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 21). Відповідно до копій медичних документів, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що позивач заключив декларацію із сімейним лікарем, який надає первинну медичну допомогу, забезпечує супровід сина до сімейного лікаря, та займаюсь його здоров`ям та лікуванням. При цьому, згідно повідомлення ОСББ «Престиж-18» відповідачка [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] з 31.10.2003 року, зарекомендувала себе з негативного боку. Відповідно до довідки від 21.08.2023 року мати дитини [PERSON] - [PERSON] за період з 2020-2021 та 2021-2022 року двічі на батьківських зборах, а за період 2022 -2023 н.р. батьківські збори не відвідувала, успішністю сина не цікавилася, до сина у школу не приходила. [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КпАП України та накладено на неї адміністративне стягнення (копія постанови від 21.12.2017 року). Позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно сина [PERSON] не матиме згубного впливу на психоемоційний стан хлопчика, оскільки у матері та сина відсутній тісний психоемоційний контакт та хлопчик не вважає матір людиною, яка здатна надати йому захист та підтримку (висновок психолога від 07.11.2023 року №67/01-06). Також, відповідно до висновку від 27.10.2023 року виконавчий комітет Світловодської міської ради в особі органу опіки та піклування, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , а Служба у справах дітей Світловодської міської ради не може надати акт обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] , зазначивши, що з`ясувати особисту думку [PERSON] та ставлення її до позову про позбавлення її материнських прав відносно сина не надалось можливим. Згідно висновку від 23.11.2023 року №3179/01-31 орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] . У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо сина [PERSON] є наслідком свідомої та винної поведінки відповідачки та є підставою для позбавлення її материнських прав. А тому, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . Окрім того, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. При визначенні розміру аліментів суд згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» враховує думку сторін, стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Таким чином, дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Позбавлення батька або матері батьківських прав не впливає на обсяг прав самих дітей. Тобто дитина зберігає всі майнові права, засновані на кровній спорідненості, зокрема, право на аліменти, права власності на нерухоме майно або право користування житловим приміщенням. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до статті 181 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У силу положень статей 183, 184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилалась позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Так, судом встановлено, що відповідачка має заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.11.2023 року в розмірі 28967,75 грн., що підтверджується копією довідки-розрахунку від 07.11.2023 року. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про зміну розміру аліментів, а саме: стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини. Визначаючи даний розмір суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платників аліментів; відсутності доказів перебування на утриманні відповідачки інших осіб, чи інших обставин, які б мали значення при визначенні розміру аліментів суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved