Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації . В позові вказує, що Вижницькою окружною прокуратурою за результатами вивчення питання законності використання [PERSON] земельної ділянки сільськогосподарського призначення на території с. Долішній Шепіт, Вижницького району, виявлено порушення вимог законодавства, а саме: ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 ЗК України, а саме що [PERSON] , [INFO] , як громадянин російської федерації, який документований посвідкою на постійне проживання в Україні [NUMBER] від 06.03.2015, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НАС № 541748 виданого 16.12.2015, набув право власності на земельну ділянку площею 0,25 га за кадастровим №7320581500:01:001:0040, цільове призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Долішній Шепіт, Вижницького району Черніецької області. На підставі вказаного свідоцтва за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності на зазначену земельну ділянку (номер запису про право власності: 12565903 від 16.12.2015року, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 27155103 від 16.12.2015. Таким чином, [PERSON] , будучи іноземним громадянином, у грудні 2015 року набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення та упродовж року добровільно її не відчужив (кінцевий строк сплив 16.12.2016), у зв`язку з чим, право власності на земельну ділянку підлягає припиненню шляхом її конфіскації за рішенням суду. Просить припинити [PERSON] ( [INFO] , громадянину російської федерації, посвідка на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] від 16.03.2015, який проживає [ADDRESS] ) право власності на земельну ділянку площею 0,25 га за кадастровим номером 7320581500:01:001:0040, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Долішній Шепіт, Вижницького району Чернівецької області та зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.12.2015 за номером 12565903 шляхом її конфіскації. Судові витрати у справі покласти на відповідача та стягнути на користь Чернівецької обласної прокуратури (код - 02910120, р/р UА378201720343110001000004946, банк - ДКСУ м. Київ) сплачений судовий збір у розмірі 2684 гривні. Прокурор Вижницької окружної прокуратури та представник Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області в судове засідання не з`явилися, однак подали заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Не заперечують щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням про виклик, яке міститься на офіційному веб сайті «Судова влада». Будь яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідач не подавав Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. З урахуванням ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , як громадянин російської федерації, який документований посвідкою на постійне проживання в Україні [NUMBER] від 06.03.2015 року. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НАС № 541748 виданого 16.12.2015 року , набув право власності на земельну ділянку площею 0,25 га. за кадастровим №7320581500:01:001:0040, цільове призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Долішній Шепіт, Вижницького району Чернівецької області. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ - 7301270702015 від 14.12.2015 року власником земельної ділянки №7320581500:01:001:0040, цільове призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Долішній Шепіт, Вижницького району Чернівецької області [PERSON] , [INFO] , громадянин російської федерації. Отже відповідач, будучи іноземним громадянином, 14.12.2015 року набув право власності на вказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення та упродовж року добровільно їх не відчужив, що є підставою для припинення права власності на вказані вище земельні ділянки та їх конфіскації за рішенням суду, виходячи з такого. Так, статтями 13, 14 Конституції України визначається, що земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Правовий режим земельних відносин, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування земельними ділянками визначаються законами. За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені і нормами Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ч.1,2,4 ст. 374 ЦК України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Іноземці, особи без громадянства можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону. Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Згідно п. а) ч.1 ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно ч. 3 ст. 81 ЗК України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Згідно ч. 4 ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до п. д ст.140 ЗК України, підставою припинення права власності на земельну ділянку є конфіскація за рішенням суду. Відповідно до ч.1,2 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Разом з тим, відповідно до п. в) ч.1 ст.143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Також п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі конфіскації. Частиною 5 ст. 41 Конституції України встановлено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Згідно ч.4 ст.145 ЗК України позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Враховуючи вказані вище обставини справи та законодавство, яке регулює земельні правовідносини та право власності на землю, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. Отже, суд вважає, оскільки відповідач [PERSON] , будучи іноземним громадянином, в порушення вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку площею 0,25 га. за кадастровим №7320581500:01:001:0040, цільове призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Долішній Шепіт, Вижницького району Чернівецької області, добровільно їх не відчужив, тому слід припинити його право власності та конфіскувати вказану вище земельну на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ч. 1, 2 ст. 38, ч.1 ст.39 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. 354, ст. 378, ч.2 ст. 373, ч.1,2,4 ст. 374, п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України, ст.80,81, ч. 1 ст. 145 Земельного кодексу України,

Outcome: approved