Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про зміну розміру стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Станом на даний час шлюб між сторонами розірваний. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. 19.02.2019 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області виданий судовий наказ, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 22.01.2019 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Разом з тим станом на даний час [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття. Судовий наказ Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.02.2019 все ще перебуває на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби. Розмір частки, який станом на даний час фактично стягується з відповідача на утримання малолітньої дитини [PERSON] відповідно до положень ст. 183 СК України, становить 1/6 частку заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому відповідач перебуває на службі у Збройних Силах України у військовій частині (номер та адреса військової частини не зазначаються з міркувань національної безпеки в умовах воєнного стану). За таких підстав позивач просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів на 1/4 частку від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. 10.11.2023 позовна заява залишена без руху та позивачеві наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 17.11.2023 позивач усунула недоліки позовної заяви. 17.11.2023 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання на 11.12.2023 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. У судове засідання 11.12.2023 позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Заперечень проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не висловила. У судове засідання 11.12.2023 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити з таких підстав. Суд установив, що з 07.11.2003 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.10.2019 (а.с. 4). У даному шлюбі народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] та змістом судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.02.2019 (а.с. 5, 12). Діти проживають разом з позивачем, що підтверджується відомостями, які містяться у будинковій книзі на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-11). 19.02.2019 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області виданий судовий наказ, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 22.01.2019 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 12). Станом на даний час [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Таким чином на підставі судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.02.2019 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданим начальником Козівського районного відділу державної виконавчої служби Тернопільського району Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 29), станом на жовтень 2023 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за вказаним вище судовим наказом становить 44785,12 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками дитини регулюються главою 15 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина (ст. 180 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина 1\~ст. 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ураховуючи положення ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. При цьому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема, ст.\~182,\~183 СК України). Такий висновок неодноразово наводив Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, у постанові від 12.09.2018 у справі № 459/2181/17. Щодо підстав для зміни розміру аліментів суд зазначає таке. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України\~визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі\~ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік»\~прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 01.01.2023 становить 2272 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Разом з тим позивач в обґрунтування заявлених вимог не вказала про обставини, які існували на час винесення судового рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та чи змінились такі обставини станом на даний час, що давало б підстави для задоволення цього позову. Докази на підтвердження таких обставин суду також не надані. Так, позивач не зазначила про погіршення її матеріального стану чи про покращення матеріального стану відповідача та на підтвердження цих обставин не надала докази розміру доходу сторін. Так само позивач не надала докази на підтвердження стану здоров`я та матеріального становища дитини, а також докази на підтвердження розміру витрат, які несе позивач на купівлю продуктів харчування, одягу, медичних препаратів тощо, інформацією про які, зважаючи на спільне проживання дитини з позивачем, остання має володіти, що давало б підстави вважати, що розмір раніше визначених аліментів є недостатнім для належного утримання дитини. При цьому суд звертає увагу, що з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 29) вбачається, що середня сума 1/6 частки заробітку (доходу) платника аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача, у період з лютого 2023 року до вересня 2023 року становить 5625 грн, що вдвічі перевищує встановлений законодавцем прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 01.01.2023. Також сума 1/6 частки заробітку (доходу) платника аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача, за жовтень 2023 року становить 30500 грн, що більш ніж у тринадцять разів перевищує встановлений законодавцем прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 01.01.2023. Про обставини, які б свідчили, що зазначені вище суми, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є недостатніми для забезпечення усіх потреб дитини, позивач не зазначила. Крім цього, у позовній заяві позивач зазначила, що відповідач перебуває на службі у Збройних Силах України у військовій частині (номер та адреса військової частини не зазначаються з міркувань національної безпеки в умовах воєнного стану). Однак докази на підтвердження таких обставин до позовної заяви не додані. Клопотання про витребування доказів позивач також не заявляла. Указане свідчить про те, що позивач не підтвердила суду належними та достатніми доказам наявності підстав для зміни розміру стягнення аліментів, а також те, що раніше визначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного рівня життя дитини. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що у позові слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про збільшення розміру аліментів, а також те, що у задоволенні даного позову відмовлено повністю, судовий збір у сумі 1073,60 рн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed