Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Керівник Здолбунівської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області з позовом до\~[PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро» (далі ТОВ «Акріс Агро»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Гощанська селищна рада про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації та продажу на земельних торгах, припинення договору оренди землі та права оренди земельної ділянки. В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] , яка є громадянкою російської федерацій, успадкувала земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані за межами с. Садове Рівненського району Рівненської області (колишній Гошанський район), а саме: площею 0,6051\~га, кадастровий номер 5621286700:04:001:0809, на підставі свідоцтва про права на спадщину, виданого 14 листопада 2009 року\~за №\~2048, відомості про право власності 23 серпня 2016\~року внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер: 1010287556212); площею 2,7852\~га, кадастровий номер 5621286700:04:001:0052, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 14 листопада 2009\~року за №\~2048, відомості про право власності 23 серпня 2016 року\~внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер: 1010267056212). У подальшому, [PERSON] за договором оренди землі від 31 березня 2017 року передала ТОВ «Акріс Агро» строком на 7 років у користування земельну ділянку площею 2,7852\~га, кадастровий номер 5621286700:04:001:0052\~(дата державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 26 травня 2017 року, номер запису №20657679). У зв`язку з тим, що [PERSON] , будучи іноземною громадянкою, у серпні 2016 року набула право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення та упродовж року, в порушення ч. 4 ст. 81 ЗК України, добровільно їх не відчужила (кінцевий строк відчуження сплив 23 серпня 2017 року), право власності на такі земельні ділянки, як зазначено у позові керівником органу прокуратури, підлягає припиненню шляхом їх конфіскації за рішенням суду та продажу на земельних торгах відповідно до положень ч.ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, а право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 5621286700:04:001:0052 припиненню відповідно до умов договору, положень ст. 31 Закону України «Про оренду землі» та ст. 143 ЗК України. Тому керівник Здолбунівської окружної прокуратури звернувся до суду із зазначеним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким припинити [PERSON] право власності на земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7852\~га, кадастровий номер 5621286700:04:001:0052\~(реєстраційний номер 1010267056212), площею 0,6051\~га, кадастровий номер 5621286700:04:001:0809\~(реєстраційний номер 1010287556212), що розташовані за межами с. Садове Рівненського району Рівненської області на території Гощанської селищної ради, шляхом їх конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області та продажу на земельних торгах, а також припинити дію договору оренди землі, укладеного 31 березня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «Акріс Агро», і припинити ТОВ «Акріс Агро» право оренди земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7852\~га, кадастровий номер 5621286700:04:001:0052\~(реєстраційний номер 1010267056212), судові витрати у справі покласти на відповідачів. Підставою представництва прокурором інтересів держави в спірних правовідносинах зазначено бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, - Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області. 05 квітня 2023 року представником ТОВ «Акріс Агро» подано відзив на позовну заяву, за змістом якого останній у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Обґрунтовуючи відсутність підстав для конфіскації земельних ділянок, представник вказав на те, що наразі право щодо відчуження майна громадянина російської федерації відсутнє, у зв`язку з чим застосування такого виду санкції як конфіскація земельної ділянки є невиправданим та протиправним. Представник зауважив на тому, що з моменту надання законодавчого дозволу на відчуження земель сільськогосподарського призначення (01 липня 2021 року набрав чинності п. 1 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення») і до введення заборони відчуження майна громадянами російської федерації (підпунктом 2 пункту 1 постанови КМУ «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» № 187 від 03 березня 2022 року установлено мораторій (заборону) на відчуження) минуло вісім місяців, при цьому законодавством надано строк на відчуження майна один рік. Як зауважує представник, за умови існування обмежень у відчуженні майна громадянами російської федерації, обов`язок щодо відчуження земельної ділянки протягом року не може бути виконаний власником земельної ділянки, законодавчо визначеному обов`язку відчужити земельну ділянку повинне кореспондувати право відчуження (можливість реалізації обов`язків). Щодо відсутності підстав для припинення права оренди ТОВ «Акріс Агро», то представник зазначив, що Закон України «Про оренду землі» (як спеціальний нормативний акт) та Земельний кодекс України не передбачають такої підстави для припинення права оренди як конфіскація земельної ділянки. Враховуючи, що конфіскація земельної ділянки за ст. 145 ЗК України можлива виключно на компенсаційній основі та з обов`язковою її реалізацією на земельних торгах, а отже вказана норма покликана забезпечити переоформлення права власності на іншу особу (із суб`єкта, який не може бути власником земельної ділянки на інший суб`єкт щодо якого відповідна заборона не розповсюджується), то право оренди на таку земельну ділянку належне ТОВ «Акріс Агро» згідно ст. 148-1 ЗК України не припиняється, а перейде до нового власника. Окремо представник ТОВ «Акріс Агро» 04 грудня 2023 року подав заяву про застосування строків позовної давності до заявлених прокурором позовних вимог, вказуючи на те, що останнім пропущено трирічний строк позовної давності за вимогами про конфіскацію земельних ділянок та про припинення права оренди землі, оскільки, як зазначено у позові самим прокурором, [PERSON] отримала у власність земельні ділянки 23 серпня 2016 року та мала їх відчужити 23 серпня 3017 року, тобто прокурором чітко визначено, що порушення допущено 23 серпня 2017 року, при цьому позов подано до суду у 2023 році. Головне управління\~Держгеокадастру у\~Рівненській області у поданій до суду заяві та письмових поясненнях позовні вимоги підтримало в повному обсязі та просить їх задовольнити, розгляд справи просить здійснювати у відсутності їх представника. Окремо, у наданих письмових поясненнях представником позивача зазначено, що [PERSON] , як громадянка російської федерації, яка набула право власності на спірні земельні ділянки 14 вересня 2009 року, зобов`язана була їх відчужити протягом року. Тому, з урахуванням вимог ст. 145 ЗК України строк договору оренди, який був укладений між [PERSON] та ТОВ «Акріс Агро», не повинен був перевищувати одного року. При цьому, як зауважив представник, укладення такого договору на сім років свідчить про відсутність наміру власника відчужувати земельні ділянки, як того вимагає закон. Примірник договору оренди землі, поданий на державну реєстрацію, містить відомості про орендодавця, зокрема реквізити паспорта громадянина іноземної держави, що вказує на обізнаність орендаря про те, що власником спірної земельної ділянки є іноземець. Таким чином, представник позивача вважає, що вимоги про припинення дії договору оренди, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Акріс Агро», і про припинення права оренди вказаного товариства є похідними від вимог про припинення [PERSON] права власності на земельні ділянки з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва шляхом конфіскації, а тому підлягають задоволенню. Прокурор Гощанського\~відділу Здолбунівської\~окружної прокуратури\~Рівненської області\~Грицовець О.С.\~у вступній\~промові позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, а також вирішити питання судових витрат. Додатково остання звернула увагу на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 року №10-71/0/4-13 «Про деякі питання застосування норм Земельного кодексу України», у якому надано роз`яснення щодо співвідношення між собою положення ст. 145 ЗК України про примусове відчуження земельної ділянки, яка належить іноземному громадянину, та п. 15 розділу Х «Перехідних положень» ЗК України про заборону відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, і чи не порушуються гарантії права власності на земельну ділянку (стаття 153 ЗК України) при примусовому відчуженні її за рішенням суду. Зокрема вказала на те, що судом зазначено, що за відсутності факту «добровільного» відчуження іноземним громадянином чи особою без громадянства успадкованої земельної ділянки вона підлягає примусовому відчуженню, при цьому п. 15 розділу Х «Перехідних положень» ЗК України, яким встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення ч. 4 ст. 81 ЗК України є імперативними. Що стосується заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, то така, на переконання прокурора, є безпідставною, так як в даному випадку має місце триваюче правопорушення. Остання вважає, що застосування наслідків пропуску позовної давності сприятиме недобросовісній поведінці іноземця, яка в супереч вимогам закону ухиляється від відчуження земельних ділянок, отримуючи при цьому протягом тривалого часу орендну плату та не заявляючи до орендаря вимог про її звільнення. Прокурор ствердила, що Здолбунівській окружній прокуратурі стало відомо про те, що на території колишнього Гощанського району проживає громадянка російської федерації [PERSON] 23 грудня 2022 року, з моменту отримання інформації Управління Державної міграційної служби в Рівненській області, і лише після цього з Державного реєстру речових прав отримано інформаційну довідку про перебування у власності останньої земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Окремо прокурор звернула увагу на те, що прокуратурою здійснюється моніторинг лише відкритих джерел, де інформація про громадянство осіб відсутня, і лише за наявності виявленого факту порушення збирається інформація. Представник ТОВ\~«Акріс Агро»\~у вступній\~промові у\~задоволенні позову\~просив відмовити\~з підстав,\~які є\~аналогічними,\~наведеним у\~відзиві на\~позов. Окрім\~того,\~підтримав попередньо\~поданузаяву про застосування строків позовної давності до заявлених прокурором позовних вимог, вказавши при цьому на існування усталеної з даного приводу практики Верховного Суду. Як зауважив [PERSON] , право представництва прокурора кореспондує обов`язок останнього здійснювати перевірки, в тому числі витребовувати інформацію щодо перебування земель сільськогосподарського призначення у власності іноземців, а тому, на переконання представника, прокурор міг «довідатись» про порушення земельного законодавства саме у 2017 році. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, відзив на позов не подала, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у її відсутності суду не надала. Від Гощанської селищної ради 10 липня 2023 року надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, у якому зазначено, що вирішення даної справи за наявними матеріалами вони залишають на розсуд суду. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 14 березня 2023 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 09 травня 2023 року ухвалами Гощанського районного суду Рівненської області відмовлено у задоволенні клопотання представника ТОВ «Акріс Агро» про залишення позовної заяви без руху, підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. Заслухавши прокурора, представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом установлено,\~що громадянка\~російської федерації\~ [PERSON] на підставі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом,\~виданого 14\~листопада 2009\~року державним\~нотаріусом Гощанської\~районної нотаріальної\~контори Рівненської\~області Строкалем\~В.Д.\~та зареєстрованого\~в реєстрі\~за №2048,\~в порядку\~спадкування за\~заповітом після\~ [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] , успадкувала земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 2,7852\~га, кадастровий номер 5621286700:04:001:0052, та площею 0,6051\~га, кадастровий номер 5621286700:04:001:0809. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №324710655 та №324710364, сформованої 03 березня 2023 року, державним реєстратором КП «Реєстраційний офіс» Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Лазарчуком Ю.А. на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом за [PERSON] 23 серпня 2016 року зареєстровано право власності на земельні ділянки площею 2,7852\~га, кадастровий номер 5621286700:04:001:0052, та площею 0,6051\~га, кадастровий номер 5621286700:04:001:0809. 31 березня 2017 року між [PERSON] , проживаючою в м. Норильськ російської федерації, та ТОВ «Акріс Агро», ЄДРПОУ 39187824, було укладено договір оренди землі, згідно якого в оренду була передана земельна ділянка площею 2,7852\~га, кадастровий номер 5621286700:04:001:0052, строк дії договору 7 років з дати державної реєстрації права оренди. 26 травня 2017 року на підставі вказаного договору вчинено запис №20657679 про реєстрацію речового права оренди земельної ділянки 5621286700:04:001:0052, що стверджується даними інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів\~нерухомого майна\~щодо об`єкта\~нерухомого майна\~№324710655. Згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 27 грудня 2022 року за №10-17-0.4,2-425/90-22 нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 2,7852\~га, кадастровий номер 5621286700:04:001:0052, станом на 26 грудня 2022 року становить 42\~668,33 грн, державна реєстрація речового права на нерухоме майно відбулася 23 серпня 2016 року за реєстраційним номером земельної ділянки у Державному реєстрі прав 16091303; нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,6051\~га, кадастровий номер 5621286700:04:001:0809, станом на 26 грудня 2022 року становить 3\~508,14 грн, державна реєстрація речового права на нерухоме майно відбулася 23 серпня 2016 року за реєстраційним номером земельної ділянки у Державному реєстрі прав 16091659. На момент успадкування зазначених вище спірних земельних ділянок та державної реєстрації права власності на них [PERSON] була іноземцем. Вказані обставини стверджуються даними означених вище свідоцтва про право на спадщину за заповітом та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №324710655 та №324710364, які містять паспортні дані [PERSON] , дані щодо її громадянства та місця проживання (паспорт громадянина російської федерації, серія та номер: [NUMBER] , виданий 19 березня 2004 року Талнахським ГОВД Норильського УВД Красноярського краю, країна громадянства: російська федерація, адреса: російська федерація, Красноярський край, [ADDRESS] ). Відповідно до інформації Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області за №5601.5-4049/56.1-22 від 22 грудня 2022 року, [PERSON] , [INFO] , 04 квітня 2017 року документована посвідкою на постійне проживання [NUMBER] , паспорт громадянина російської федерації № [NUMBER] , виданий 27 листопада 2013 року, орган видачі ФМС 24021, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Станом на дату розгляду справи відповідачка, яка є іноземцем, продовжує бути власником вищевказаних земельних ділянок. 27 лютого 2023 року Здолбунівська окружна прокуратура звернулась з листом №54/1-195ВИХ-23 до уповноваженого органу щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності - Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, у якому вказала про наявність підстав для захисту інтересів держави шляхом звернення до суду з позовною заявою до [PERSON] та ТОВ «Акріс Агро» про припинення права власності [PERSON] на спірні земельні ділянки шляхом їх конфіскації на користь держави, припинення дії договору та права оренди, так як остання, будучи іноземним громадянином, у продовж року після набуття права власності на земельні ділянки добровільно їх не відчужила. 02 березня 2023 року Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області за вих. №10-17-0.4,2-101/90-23 повідомило Здолбунівську окружну прокуратуру про те, що на даний час вжити самостійно заходи щодо конфіскації за рішенням суду земельних ділянок шляхом подачі позовної заяви є неможливим у зв`язку із тим, що в Головному управлінні відсутнє фінансування в необхідному обсязі для сплати судового збору. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу припинення права власності на земельні ділянки, припинення договору оренди землі та права оренди земельної ділянки. Звертаючись в суд з позовом прокурор вказує про порушення інтересів держави та обґрунтованість його звернення з позовом в інтересах держави, щоб ці інтереси не залишились незахищеними. Мотиви з яких виходив суд та застосовані норми права Щодо наявності підстав для представництва в суді прокурором інтересів держави в особі\~Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, суд зазначає наступне. Статтею 131-1\~Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно з ч. 4 ст.\~56\~ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У позовній заяві прокурор обґрунтовуючи своє звернення до суду вказав, що окружною прокуратурою було надіслано Головному управлінню Держгеокадастру у Рівненській області лист №54/1-195ВИХ-23 від 27 лютого 2023 року про виявленні порушення та наявність підстав для вжиття заходів щодо їх усунення, у тому числі в судовому порядку. Разом з тим, уповноваженим державою органом заходи щодо конфіскації земельної ділянки не вжито та листом повідомлено окружну прокуратуру про відсутність коштів на сплату судового збору, як причину невжиття заходів, що дає підстави прокурору вживати заходи представництва інтересів держави в суді. Прокурор у позові вказав, що зазначені уповноваженим органом причини не є поважними та не дають підстав залишити без реагування вказані порушення. Підставою представництва в даних правовідносинах є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах - Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 (провадження №12-194гс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду уточнила свої висновки, зроблені в постанові від 15 жовтня 2019 року у справі №903/129/18 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №927/246/18, від 16 квітня 2019 року у справах №910/3486/18 та №925/650/18, від 17 квітня 2019 року у справі №923/560/18, від 18 квітня 2019 року у справі №913/299/18, від 13 травня 2019 року у справі №915/242/18, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №0440/6738/18, вказавши, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Відповідно до ч. 2 ст.\~19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ст.\~5\~Закону України\~«Про державний\~контроль за\~використанням та\~охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14 січня 2015 року, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру. Згідно з підпунктом 42 пункту 4 вищевказаного положення Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань подає позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом. Таким чином, враховуючи зазначені положення законодавства, саме Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням ч.ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, наділене правом на звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки. Враховуючи обставини цієї справи, за наявності суспільного інтересу, необхідності забезпечення продовольчої безпеки в умовах ведення бойових дій та окупації території України, у тому числі земель сільськогосподарського призначення, що призводить до зниження врожайності, за наявності суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання, бездіяльність органу, уповноваженого державою на здійснення відповідних функцій держави у спірних правовідносинах, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо звернення до суду з позовом, суд доходить висновку, що прокурором у повній мірі підтверджено наявність достатніх підстав для здійснення захисту законних інтересів держави в суді у даній справі. Щодо припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації за рішенням суду та продажу на земельних торгах. Положення ст.ст. 13, 14\~Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями ЦК України та ЗК України. Відповідно до ч. 1 ст.\~38\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 вищевказаного закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Таким чином, враховуючи, що спірна земельна ділянка, яка належить до нерухомого майна, знаходиться на території України, на неї поширюється дія законодавства України. Відповідно до ч. 5 ст.\~12\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно з ст.ст. 319, 321\~ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно з ст.\~80\~ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм ЗК України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також і іноземці та особи без громадянства. Зокрема, іноземці та особи без громадянства відповідно до ч. 2\~ст.\~81\~ЗК України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно з ч. 3 ст.\~81\~ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ч. 4 ст.\~81\~ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно з ст.\~125\~ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Статтею 22\~ЗК України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі під об`єктами виробництва біометану, які є складовими комплексів з виробництва, переробки та зберігання сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу. Відповідно до п. «е» ч. 1 ст.\~140\~ЗК України однією з підстав припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Статтею 143 ЗК України\~передбачено підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку. Зокрема, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі, окрім іншого, конфіскації земельної ділянки (п. «в» ч. 1 ст. 143 ЗК України). Частиною 5 ст.\~41\~Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.\~145\~ЗК України у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Пунктом 10 ч. 1 ст.\~346\~ЦК України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності. Згідно зі ст.\~356\~ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Аналіз вищевказаних норм ЗК України дає підстави для висновку, що законом передбачений чіткий обов`язок іноземця чи особи без громадянства відчужити земельну ділянку сільськогосподарського призначення протягом одного року з дня набуття права власності на неї. Вказана норма є імперативною та не передбачає винятків. У випадку не відчуження такої земельної ділянки іноземцем чи особою без громадянства у встановлений законом строк, така земельна ділянка підлягає конфіскації на користь держави. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 року №10-71/0/4-13 «Про деякі питання застосування норм Земельного кодексу України», надано роз`яснення щодо співвідношення між собою положень ст. 145 ЗК України про примусове відчуження земельної ділянки, яка належить іноземному громадянину, та п. 15 розділу Х «Перехідних положень» ЗК України про заборону відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, і чи не порушуються гарантії права власності на земельну ділянку (стаття 153 ЗК України) при примусовому відчуженні її за рішенням суду. Зокрема зазначено, що за відсутності факту «добровільного» відчуження іноземним громадянином чи особою без громадянства успадкованої земельної ділянки вона підлягає примусовому відчуженню, при цьому п. 15 розділу Х «Перехідних положень» ЗК України, яким встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення ч. 4 ст. 81 ЗК України є імперативними. З огляду на означене, суд відхиляє доводи представника відповідача з приводу відсутності на даний час у громадянина російської федерації права на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які аргументовані законодавчою забороною на таке відчуження, що була встановлена п. 15 розділу Х «Перехідних положень» ЗК України (в редакції чинній до 01 липня 2021 року). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про правовий\~статус іноземців\~та осіб\~без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Як встановлено з матеріалів справи, відповідачка є іноземцем, 23 серпня 2016 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом набула право власності на спірні земельні ділянки, які відноситься до земель сільськогосподарського призначення, а тому, відповідно до приписів ст. 81 ЗК України, зобов`язана була відчужити їх протягом року, а саме до 23 серпня 2017 року, однак такого обов`язку не виконала, що свідчить про наявність підстав для конфіскації таких земельних ділянок на користь держави. Поряд з тим, суд звертає увагу на те, що про відсутність у відповідачки наміру виконати обов`язок щодо відчуження спірних земельних ділянок свідчить договір оренди землі, укладений з ТОВ «Акріс Агро» 31 березня 2017 року на строк 7 років з дати державної реєстрації права оренди. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до\~ст. 348 ЦК України, якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідачка [PERSON] , будучи іноземцем, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 23 серпня 2016 року по теперішній час) не відчужила їх, суд вважає, що право власності на спірні земельні ділянки підлягає припиненню шляхом їх конфіскації за рішенням суду на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області як уповноваженого органу на здійснення функцій держави у вказаних правовідносинах, а самі земельні ділянки продажу на земельних торгах, у зв`язку з чим позов в цій частині слід задовольнити. Зазначений спосіб захисту відповідає положенням ч. 4 ст.\~81, ч.ч. 2, 4 ст.\~145 ЗК України. Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення. Щодо припинення договору оренди землі та права оренди земельної ділянки. Як вже зазначалося, 31 березня 2017 року між [PERSON] (орендодавцем) та ТОВ «Акріс Агро» (орендарем) укладено договір оренди землі, згідно умов якого орендодавець передала у строкове платне користування строком на 7 років з дати державної реєстрації права оренди земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,7852\~га, кадастровий номер 5621286700:04:001:0052. У подальшому, 26 травня 2017 року на підставі вказаного договору вчинено запис №20657679 про реєстрацію речового права оренди земельної ділянки 5621286700:04:001:0052. Відповідно до\~положень п.\~7\~ч.\~2\~ст.\~16\~ЦК України\~способом захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~може бути,\~зокрема припинення правовідношення. Частиною другою статті 412 ЦК України визначено, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом. Статтею 143\~ЗК України передбачено підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку. Зокрема, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі, окрім іншого, конфіскації земельної ділянки. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Водночас, ч. 5 ст. 148-1 ЗК України встановлено, що вимоги цієї статті поширюються на випадки переходу повноважень з розпорядження земельними ділянками державної власності від одного органу до іншого, а також при переході права власності на земельні ділянки від держави до територіальної громади і навпаки та при переході права власності на земельні ділянки від однієї територіальної громади до іншої. Тобто, цією нормою передбачено виключний перелік підстав переходу прав на землю, серед яких конфіскація земельної ділянки за рішенням суду не передбачена. Так, у п. 38 договору оренди землі від 31 березня 2017 року зазначено, що дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено та відсутності підстав за яких здійснюється пролонгація договору; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленого законом; ліквідації юридичної особи-орендаря у випадку його правонаступників. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Окрім того, ст. 31 Закону України «Про оренду землі» визначені підстави припинення договору оренди, зокрема: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у\~статті 7\~цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства/концесії); припинення (розірвання) спеціального інвестиційного договору, укладеного відповідно до\~Закону України\~«Про державну підтримку інвестиційних проектів із значними інвестиціями». Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст.\~27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Виходячи з аналізу наведених норм закону, враховуючи заявлену прокурором позовну вимогу про конфіскацію земельної ділянки, що належить на праві приватної власності громадянці російської федерації, та яка у подальшому підлягає продажу на земельних торгах, суд приходить висновку, що права попереднього власника та обов`язки третіх осіб на цю землю (право оренди ТОВ «Акріс Агро») не можуть перейти до нового власника земельної ділянки, а тому відповідно договір оренди землі від 31 березня 2017 року та право користування ТОВ «Акріс Агро» на земельну ділянку з кадастровим номером 5621286700:04:001:0052 підлягають припиненню за рішенням суду. Щодо строків позовної давності у цій справі та можливості їх застосування до спірних правовідносин, що виникли між сторонами. Оскільки наявні підстави для задоволення позовних вимог, судом досліджується питання позовної давності, про застосування якої заявив представник відповідача. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ч. 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 листопада 2009 року [PERSON] успадкувала спірні земельні ділянки, право власності на які зареєструвала 23 серпня 2016 року та протягом року відповідно до ч. 4 ст. 81 ЗК України, будучи іноземцем, зобов`язана була відчужити ці земельні ділянкуи. У зв`язку з тим, що [PERSON] до 23 серпня 2017 року не відчужила земельні ділянки і продовжує ними користуватися, позивач з 24 серпня 2017 року набув право вимоги за даним позовом та саме з цієї дати почався перебіг строку позовної давності, яка мала сплинути 24 серпня 2020 року. Разом з тим,\~Законом України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України,\~спрямованих на\~забезпечення додаткових\~соціальних та\~економічних гарантій\~у зв`язку\~з поширенням\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)»\~від 30\~березня 2020\~року №540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020\~року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені\~статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною першою\~статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»\~від 06 квітня 2000 року №1645-III передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11 березня 2020 року, карантин на всій території України встановлено з 12 березня 2020 року. Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було закінчено 01 липня 2023 року. Крім того,\~Законом України\~ «Про\~внесення змін\~до Податкового\~кодексу України\~та інших\~законодавчих актів\~України щодо\~дії норм\~на період\~дії воєнного\~стану» від 15 березня 2022 року №2120-ІХ, який набрав законної сили 17 березня 2022\~року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено, зокрема, пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії». Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжено до 14 лютого 2024 року Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 листопада 2023 року №734/2023, затвердженого Законом України №3429-IX від 08 листопада 2023 року. Враховуючи, що останнім днем звернення до суду з позовом про конфіскацію земельної ділянки, припинення договору оренди землі та права оренди, у межах строку позовної давності було 24 серпня 2020 року, а\~Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX\~щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, який закінчився 01 липня 2023 року, а також з врахуванням продовження воєнного стану на території України до 14 лютого 2024 року, суд зауважує, що позовна давність не сплинула. З урахуванням наведеного, суд вважає, що у даній справі строк позовної давності є продовженим в силу вимог вищевказаних норм закону і не сплинув станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом, тому відсутні підстави для задоволення заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності. Розподіл судових витрат Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з\~відповідачів на\~користь Рівненської\~обласної прокуратури\~слід стягнути\~понесенні останньою\~витрати зі\~сплати судового\~збору пропорційно\~до розміру\~задоволених \~позовних вимог до\~кожного з\~відповідачів.

Outcome: approved