Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

23.08.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , у якій постійно проживає та зареєстрований. На теперішній час в вищезазначеній квартирі зареєстровані одинадцять осіб: він, [PERSON] ; дочка [PERSON] та два її неповнолітній сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] - його син та його неповнолітній син [PERSON] , [INFO] - його онук. Вони зареєстровані та фактично мешкаємо у квартирі. У квартирі також зареєстровані але не проживають: [PERSON] та [PERSON] - дочки його колишньої дружини; [PERSON] - онук його колишньої дружини; неповнолітній [PERSON] , 2011р.н. - онук його колишньої дружини; [PERSON] його дочка. Колишня дружина [PERSON] добровільно знялася з обліку спірної квартири після розлучення. Відповідачі на житловій площі за адресою: [ADDRESS] не проживають з 2001 року. Ніяких їх речей в квартирі немає, у користуванні житловою площею відповідачам ніхто не перешкоджав та не перешкоджає, однак вони добровільно відмовилися від проживання у ній. Вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що без поважних причин не проживають на спірній житловій площі більш ніж 6 місяців. 01.09.2023 року суддя відкрив у справі спрощене позовне провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі, будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не надали, у зв`язку з чим суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ч.2 ст. 247, ч.1 ст. 280 ЦПК України вважає за необхідне розглянути справу в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] в судовому засідання позов підтримала, пояснила суду, що батько [PERSON] виховував дітей самостійно. Батько одружився із [PERSON] , у якої також були діти від іншого шлюбу. Вони всі разом проживали в будинку, розташованому в Заводському районі м. Запоріжжя. В 2002 році батько отримав у користування квартиру [ADDRESS] на свою сім`ю. [PERSON] переїхав жити в квартиру зі своїми дітьми, а його дружина [PERSON] разом із своїми дітьми залишилась жити в будинку. Батько та [PERSON] сварились через це, та розірвали шлюб. Тому [PERSON] ніколи в квартирі не проживала, як і її діти та онуки. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Статтею 71 ЖК України\~передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідно ордеру №1104 від 14.10.2010р. (а.с. 9), квартира [ADDRESS] була надана [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] - дружина; [PERSON] - дочка дружини; [PERSON] - дочка дружини; [PERSON] - дочка; [PERSON] - син; [PERSON] - дочка; [PERSON] - онук; [PERSON] - онук; [PERSON] - онук. Позивач [PERSON] розірвав шлюб із [PERSON] 18.07.2018 року (а.с. 10). Квартира не приватизована (а.с. 11), в квартирі зареєстровані, але фактично не проживають [PERSON] з 2001 року, [PERSON] , [PERSON] разом із сином [PERSON] , [PERSON] з 2005 року (а.с. 12). В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які суду пояснили, що вони проживають в будинку [ADDRESS] , знають [PERSON] як свого сусіда. Зазначили, що [PERSON] весь час з 2002 року проживає в квартирі разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] . Іноді до [PERSON] приходила жінка, яка там постійно не жила. Інших осіб вони в квартирі не бачили, підтвердили, що відповідачі ніколи в квартирі не проживали та не проживають. На підставі аналізу досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених у позові, та обґрунтованість доводів позивача щодо підстав визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Згідно роз`яснень у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР,\~стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР; 405\~ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи, що дослідженими судом доказами підтверджується факт того, що відповідачі не проживають у спірному житлі понад встановлені законом строки без поважної причини, їх реєстрація в зазначеній квартирі порушує права позивача, а також, відповідачами не надано будь-яких даних, які б спростовували доводи позивача, викладені у позові, та підтверджували б те, що відповідачі несуть витрати по утриманню житлового приміщення, про яке йдеться у позові, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. У зв`язку із тим, що позивач був звільнений від сплати судового збору, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 1073,60 гривень, у рівних частках.

Outcome: approved