Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

30.08.2023 [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.08.2023 і до повноліття дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 09.02.2013 вона уклала шлюб з [PERSON] . У шлюбі в них народилися діти - син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . З 2015 року вона разом з дітьми вимушено приживають в орендовані квартирі за адресою: [ADDRESS] , відповідач весь цей час проживає в м. Харків. На даний час між нею та відповідачем відсутня домовленість щодо того, в який спосіб останній буде виконувати свій матеріальний обов`язок перед дітьми та, відповідно, який розмір аліментів сплачуватиме на їх утримання. Самостійно утримувати дітей позивачка не має можливості, оскільки отримує заробітну плату в розмірі 7 500,00 грн. та вимушена орендувати квартиру для забезпечення належних умов проживання дітей. Вважає, що відповідач, який є здоровим та працездатним, інших осіб на утриманні не має, може сплачувати аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу). За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.09.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, проте поштові відправлення були повернуті на адресу суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, клопотань про відкладення або про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. Відповідно до положень частини 8 статті 178, частини 4 статті 223, частини 1 статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони є батьками двох малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16.07.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, та дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23.08.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Малолітні діти сторін проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідними довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Домовленості щодо матеріального утримання дітей між сторонами не досягнуто. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частини 2 статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктом 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Розмір аліментів встановлюється судом, виходячи з обставин кожної конкретної справи, та може бути визначений у частці від доходу або твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно частин статті 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Враховуючи, що малолітні діти сторін проживають разом із позивачкою та між сторонами не досягнуто домовленості щодо їх утримання, суд вважає, що позивачка має право на стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей до досягнення ними повноліття. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дітей, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище сторін, право дітей на достатній рівень життя, а також те, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька,у зв`язку з чим приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Саме такий розмір аліментів, на думку суду є розумним, справедливим та співмірним, а також буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому стягнення аліментів слід розпочати з 30.08.2023. На підставі пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в частині стягнення розміру аліментів за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. За вказаних обставин, враховуючи, що позивач при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір в розмірі 1073,60 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved