Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

Адвокат Руда Х.Д. в інтересах [PERSON] 20.09.2023 року звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, сформованим в системі «Електронний суд», який отримано судом 21.09.2023 року. Позовні вимоги мотивує тим, що 22.01.2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №60. Зазначає, що спільне життя у позивачки та відповідача не склалося. На момент звернення до суду із позовом, вже протягом тривалого часу, а саме близько півроку, разом вони не проживають, не ведуть спільного побуту та бюджету. Також вказує, що всі спроби зберегти шлюб позивачкою та відповідачем використані, проте вони не дали позитивного результату. Між сторонами відсутні взаєморозуміння та підтримка, почуття любові, а тому даний шлюб існує лише формально. Дітей у сторін від вказаного шлюбу немає. Крім того представник звертає увагу, що жодного спору щодо спільного майна подружжя між сторонами немає. Разом з тим, сторони не досягли згоди щодо розірвання шлюбу у органі реєстрації актів цивільного стану, в зв`язку з чим і виникла необхідність у зверненні до суду із даним позовом. Стверджує, що жодних підстав, за наявності яких шлюб не може бути розірваний, зокрема, вагітності дружини чи наявності у сторін дитини, яка не досягла однорічного віку, - немає. Враховуючи наведене, представник просить шлюб між сторонами розірвати та покласти судові витрати по справі на відповідача. Позивач та\~її представник\~в судове\~засідання не\~з`явились,\~натомість остання\~подала до суду клопотання, сформоване в системі «Електронний суд», в якому просила проводити розгляд справи без їх участі, зазначивши, що позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі і просить їх задоволити, а також не заперечує щодо заочного розгляду даної справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутність на адресу суду не надходило. Враховуючи наведене, зі згоди представника позивача, згідно ухвали від 13.12.2023 року про вирішення вказаної справи в порядку заочного розгляду, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого долучена до матеріалів справи, згідно якого вказаний шлюб зареєстровано 22.01.2014 року, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №60 (а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи, від даного шлюбу дітей у сторін по справі немає. Разом з тим судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини та проживають окремо протягом часу, який оцінюється тривалим, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, а тому їх шлюб носить формальний характер. Відповідно до змісту п.10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Однак, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що сторони протягом тривалого часу проживають окремо та не підтримують сімейних відносин. Зокрема, позивач [PERSON] не має наміру підтримувати їх в подальшому та стверджує, що вони як подружжя втратили почуття поваги та любові один до одного, наміру зберегти сім`ю у неї немає. За таких обставин суд вважає, що позов підставний, так як в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи, які викладені в позовній заяві і які не спростовано відповідачем та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сторони не вживають заходів для примирення, тривалий час не підтримують жодних стосунків як подружня пара, а за таких обставин цей шлюб існує формально. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Що стосується розподілу судових витрат між сторонами по даній справі, суд зазначає наступне. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] , із відповідача в користь позивача слід стягнути 860 грн. 00 коп. сплаченого судового збору, згідно квитанції про сплату №8760-1178-9130-7907 від 20.09.2023 року (а.с.3). Відносно вирішення питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних із наданням їй професійної правничої допомоги, суд приходить до наступного висновку. Згідно п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В позовній заяві представник позивача зазначає, що витрати [PERSON] на правову допомогу склали 4000 грн. 00 коп. Суд констатує, що у відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Разом з тим, стороною позивача не долучено до позовної заяви жодних доказів про вказані судові витрати, зокрема попереднього розрахунку суми судових витрат, квитанції про оплату за надання правничої допомоги, які б підтверджували такі витрати, а тому вони не підтверджені належними доказами. З огляду на викладене, витрати [PERSON] , понесені у зв`язку із наданням їй професійної правничої допомоги стягненню з відповідача не підлягають, оскільки належним чином не підтверджені. На підставі ст.ст.24, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved