Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив наступне. 08 грудня 2021 року у м. Києві по вул. Ревуцького, 42-в сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля "Mercedes-Benz" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та "Nissan" д.н.з. [NUMBER] , який на праві власності належить [PERSON] . Винним у вчиненій ДТП було визнано [PERSON] . Позивачу, як власнику автомобіля "Nissan" д.н.з. [NUMBER] , було завдано матеріальний збиток у розмірі 326 969, 74 грн. ТДВ СК "Альфа-Гарант", де було застраховано цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП, виплатила [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 127 500,00 грн. Наразі позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму від залишку завданої йому матеріальної шкоди у розмірі 199 469, 74 грн., кошти за проведення експертизи по оцінці збитків, завданих автомобілю у розмірі 1853,39 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., що загалом становить 211 323, 13 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/14174/23 між суддями від 14 серпня 2023 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 16 серпня 2023 року. Ухвалою суду від 17 серпня 2023 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 31 серпня 2023 року до суду від позивача надійшла заява, якою було усунено недоліки позовної заяви. У період з 01 вересня 2023 року по 14 вересня 2023 року суддя Шаповалова К.В. перебувала у щорічній відпустці. Ухвалою суду від 19 вересня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження у судове засідання на 26 жовтня 2023 року на 11:30 год Судове засідання призначене на 26 жовтня 2023 року було відкладено з метою повторного виклику відповідача у судове засідання на 12 грудня 2023 року на 14:30 год. У судове засідання, призначене на 12 грудня 2023 року, учасники справи не з`явилися, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, у якому також зазначено, що позовні вимоги позивач підтримує у повному обсязі. Позовна заява з додатками та ухвала суду про відкриття провадження у справі надсилалась відповідачу за місцем його реєстрації [ADDRESS] , не була вручена адресату та повернулась до суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Повістка з викликом у судове засідання на 12 грудня 2023 року. надіслана відповідачу на адресу його місця реєстрації: [ADDRESS] , не була вручена адресату, про що свідчить роздруківка трекінгу поштового відправлення із сайту АТ "Укрпошта". Окрім того, відповідач повідомлявся про час, дату та місце судового засідання шляхом надсилання смс-повідомлення на номер телефону, який зазначено у матеріалах справи, та яке було отримано ним 26 жовтня 2023 року о 13:58 год., що підтверджується відповідною довідкою, яка наявна у матеріалах справи. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи позивача, викладені у письмових заявах, суд дійшов до наступного висновку. 08 грудня 2021 року у м. Києві по вул. Ревуцького, 42-в сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля "Mercedes-Benz" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та "Nissan" д.н.з. [NUMBER] , який на праві власності належить [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень зазначених транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду м. Києва № 753/25428/21 від 20 січня 2022 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 6). Постанова набрала законної сили. У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоду було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. В силу статті 5 зазначеного вище Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , автомобіль "Nissan" д.н.з. [NUMBER] на праві власності зареєстрований за позивачем [PERSON] (а.с.38). Згідно із висновком експертного дослідження за результатами проведення експертом КНДІСЕ автотоварознавчого дослідження від 29 грудня 2021 року № 37592/21-54, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Nissan" д.н.з. [NUMBER] складає - 326 969,74 грн. Відповідно до додатку до дослідження (ремонтна калькуляція) - вартість ремонту становить 450894,14 грн. (а.с. 10-30). Із вказаного висновку вбачається, що при проведенні дослідження експертом, в тому числі та зокрема враховувався акт огляду транспортного засобу від 21 грудня 2021 року, який проводився за адресою: м. Київ, вул. Павла Усенка, 8 у присутності позивача [PERSON] та представника страхової компанії ТДВ "СК "Альфа-Гарант", та яким було визначено характер отриманих автомобілем пошкоджень (а.с.17) Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Mercedes-Benz" д.н.з. [NUMBER] була зарахована у ТДВ "СК "Альфа-Гарант" згідно полісу № 206115453 від 01 жовтня 2021 року, що також підтверджується листом ТДВ "СК "Альфа-Гарант" № 643052 від 06 липня 2023 року (а.с.5), який був адресований позивачу. Позивач зазначає, що відповідно до змісту полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 206115453 від 01 жовтня 2021 року, страхова сума за заподіяну майнову шкоду становить 130000 грн. У вказаному листі ТДВ "СК "Альфа-Гарант" зазначено, що вони перерахували [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 110 000,00 грн. на реквізити вказані ним у заяві. Окрім того повідомлено, що полісом передбачена франшиза у розмірі 2500,00 грн. Позивач зазначив, що розмір франшизи відповідач відшкодував позивачу у добровільному порядку та така вимога до відповідача у цій справі не заявлялась. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу. Відповідно до пункту 2.4 зазначеної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Згідно з пунктом 2.3 Методики фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації. Тому при визначені розміру страхового відшкодування страховик зобов`язаний врахувати коефіцієнт фізичного зносу, у зв`язку із чим страховик обмежений щодо виплати розміру страхового відшкодування, зокрема, вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У даному випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 сформульовано висновок про те, що оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, зважаючи на вищевикладені обставини, позивач правомірно звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, оскільки у нього виникло право на відшкодування шкоди, а саме різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Звертаючись із позовом до суду позивач просив стягнути з відповідача кошти в розмірі 199469,74 грн, які становлять різницю між визначеною за експертним дослідженням саме сумою матеріального збитку та сплаченим страховим відшкодуванням, при цьому позивач зазначив такий розрахунок: 326969,74 грн (матеріальний збиток) - 127500 грн (страхове відшкодування) = 199469,74 грн. До позовної заяви було долучено лист ТДВ "СК "Альфа-Гарант", в якому зазначено, що вони перерахували [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 110 000,00 грн. на реквізити вказані ним у заяві, а за ремонтною калькуляцією (додаток до експертного дослідження) вартість ремонту становить 450894,14 грн. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З огляду на встановлені обставини, зважаючи на те, що відповідачем не спростовано доводи позивача та докази, надані ним на підтвердження заявлених вимог, суд вважає обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволенню вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 199 469, 74 грн. Окрім того стягненню з відповідача підлягає сума за понесені позивачем витрати на проведення експертизи у розмірі 1 853,39 грн, що підтверджується актом здачі-приймання висновку експертного дослідження № 37592/21-54 від 30 грудня 2021 року (а.с.9). Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Позивач зазначає, що після дорожньо-транспортної пригоди, почуваючись зле та відчуваючи головні болі і запаморочення, він звернувся до КНП "Київська міська клінічна лікарня №1", де йому поставили діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, неврологічний синдром, що підтверджується довідкою № 3821 (а.с.7). Позивач зазначає, що він був змушений понести матеріальні витрати на лікування та прикласти значні зусилля для відновлення психічного стану організму після перенесеного стресу. Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року № 761/14285/16 «участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань». Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням наведених положень норм чинного законодавства та встановлених судом обставин, суд вважає, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку зі пошкодженням транспортного засобу, і грошовий вираз такої шкоди має бути стягнутий з відповідача, як особи що несе відповідальність за завдання шкоди винуватцем ДТП. Поряд з цим ставлячи вимогу про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн, позивач та його представник не обґрунтували належним чином розмір заявленої моральної шкоди та не надали суду доказів завдання моральної шкоди саме в розмірі 10000 грн. В той же час при визначені суми моральної шкоди суд враховує звернення позивача після ДТП до КНП "Київська міська клінічна лікарня №1", де йому поставили діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, неврологічний синдром, що, відповідно, мало певний психологічний вплив на позивача та завдало йому страждань. Отже, враховуючи докази та обґрунтування, подані позивачем щодо заявленого розміру моральної шкоди, зважаючи на те, що на момент ДТП за кермом пошкодженого транспортного засобу був позивач, вказаний автомобіль є його власністю, з огляду на те, що дорожньо -транспортна пригода як подія сама по собі та пошкодження майна завдає душевних страждань власнику такого майна, з огляду на завдану шкоду здоров`ю позивача, суд приходить до висновку, що вимога позивача про відшкодування відповідачем моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 5000 грн. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а позовна заява підлягає частковому задоволенню. З огляду на результат розгляду справи суд на підставі положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial