Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» звернулося в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути із відповідача в свою користь заборгованість за договором № 210204-34312-1 від 04.02.2021, яка станом на 23.10.2023 складає 21418 гривень, в тому числі 4000 гривень - заборгованість за кредитом, 2388 гривень - заборгованість за відсотками та 15030 гривень - заборгованість за відсотками відповідно до п. 3.3. Кредитного договору. Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № 210204-34312-1 від 04.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «МОNЕТКА») та [PERSON] , Відповідач отримала кредит у розмірі 4000,00 гривень, строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації Відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Одноразовий ідентифікатор 515920 направлявся 10:53:49 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер, який вказувався при реєстрації. Повідомлення на номер телефону [NUMBER] Відповідача було надіслане та доставлене за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 04.02.2021 року о 10:53:49 год.( довідка додається). Кредитний договір був підписаний 04.02.2021 о 10:54:27 год. шляхом введення одноразового ідентифікатора 515920 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та/або https://monetka.ua/. Кредитні кошти були відправлені Відповідачу 04.02.2021 року на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ "Райффайзен банк Аваль", що підтверджується чеком. 17.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» ТОВ «Ріальто» укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право вимоги за договором №210204-34312-1 від 04.02.2021 перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО». У зв`язку із невиконання відповідачем свого зобов`язання за кредитним договором, вважає, що його слід стягнути в судовому порядку. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просив розглядати справу в його відсутності. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав. Зважаючи на відсутність заперечення відповідача суд постановив проводити заочний розгляду справи. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] 04.02.2021 укладено договір №210204-34312-1, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 4000,00 гривень, строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування. (п.1.1.,1.2, 1.3 договору) У випадку порушення строків повернення кредиту, позичальник сплачує Товариству плату за неправомірне користування Кредитом за процентною ставкою - 3.5% від суми несвоєчасно повернутого Кредиту за кожен день користування Кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору. Сторони Домовилися, що процентна ставка визначена у цьому пункті Договору нараховується відповідно частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (п.3.3). Сторони погодили графік розрахунків, відповідно до якого 06.03.2021 відповідач повинен повернути 4000 грн кредиту та 2388 грн процентів (а.с. 23) Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації Відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Одноразовий ідентифікатор 515920 направлявся 10:53:49 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер, який вказувався при реєстрації. Повідомлення на номер телефону [NUMBER] Відповідача було надіслане та доставлене за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 04.02.2021 року о 10:53:49 год.( довідка додається). Кредитний договір був підписаний 04.02.2021 о 10:54:27 год. шляхом введення одноразового ідентифікатора 515920 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та/або https://monetka.ua/ (а.с. 26-29). Кредитні кошти були відправлені Відповідачу 04.02.2021 року на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ", що підтверджується чеком (а.с. 24). Як видно із розрахунку заборгованості наданого позивачем (а.с. 25), [PERSON] було сплачено - 1770 (40+300+1000+130+100+200) грн відсотків. При цьому, позивачем нараховано після закінчення строку кредитування 19188 грн відсотків за період з 09.02.2021 по 04.07.2023. Між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» та ТОВ «Ріальто» 17.06.2021 було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право вимоги за договором №210204-34312-1 від 04.02.2021 перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО». Відповідно до пунктів 3.1.3.2 договору Право вимоги за кредитними договорами вважається відступленими з моменту підписання Акту прийому-передачі прав, що є невід`ємною частиною договору, який підписується одночасно із підписанням договору (а.с. 62-70). Дослідивши докази, суд доходить такого висновку. Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Судом першої інстанції вірно визначено, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання. Крім того, відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині першій статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Встановлено, що [PERSON] відповідно до укладеного договору № 210204-34312-1 від 04.02.2021 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» отримала кредит у розмірі 4000,00 гривень, строком на 30 днів, зі сплатою процентів за період кредитування в розмірі 2388 грн, кредиту та відотків не повернула. Зважаючи на те, що право вимоги за кредитним договором від первісного кредитора перейшло до позивача, тому, позов в частині стягнення тіла кредиту 4000 грн та відсотків в розмірі 2388 грн підлягає до задоволення. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 15030 грн процентів за відповідно до п.3.3 договору згідно частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. Частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28)). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору. Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом. Викладене вище свідчить, що наслідки порушення грошового зобов`язання є однаковими незалежно від того, з якого договору таке зобов`язання виникло: з договору купівлі-продажу, договору про виконання робіт, кредитного договору тощо. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)). При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Згідно п.3.3 договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3 договору, позичальник сплачує позичальнику плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк. Відтак, зі змісту даного пункту договору вбачається, що плата за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою в розмірі 3,5% встановлено саме за порушення строків повернення кредиту, тобто за невиконання грошового зобов`язання. Відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на його вимогу проценти від простроченої суми. Отже, п.3.3. Кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Між тим, з наведеного вище розрахунку можна зробити висновок, що заборгованість за процентами відповідно до п.3.3 договору фактично в 4 рази перевищує заборгованість за тілом кредиту. За правилами частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Разом з тим, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18). Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). З огляду на неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді процентів річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, колегія суддів вважає, що встановлений у п.3.3 Кредитного договору розмір процентів, нарахований за частиною другою статті 625 ЦК України, не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, а тому заборгованість за процентами в цій частині підлягає зменшенню до розміру, який не первищує 50% річних за користування кредитом та приблизно відповідає розміру заборгованості за тілом кредиту з відсотками - 5770 гривень. Зважаючи на те, що відповідачем вже оплачено 1770 грн, які в силу п.3.6 договору зараховані саме на сплату процентів згідно статті 625 ЦК України, а тому, з відповідача слід стягнути 4000 гривень відсотків за п.3.3 Кредитного договору та частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. Отже, позов підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд виходить із такого. При зверненні до суду позивачем сплачено 2684 грн судового збору (а.с. 882). Крім того, з договору про надання правової допомоги від 02 червня 2022 року (а.с. 71-74), акту приймання передачі наданих послуг №140 від 11 липня 2023 року (а.с. 78-80), платіжної інструкції №712 від 28.07.2023 (а.с. 81), позивач за підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з Керничної та клопотання, складання адвокатського запиту оплатив юридичні послуги адвоката Руденко К.В. на суму 9000 грн. Суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, загальна сума витрат на адвокатські послуги не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. При цьому заяв про зменшення розміру витрат на правову допомогу не надходило. Отже, загальна сума судових витрат становить 11684 (2684+9000) грн. Зважаючи на те, що позов задоволено частково на 10388 (4000+2388+4000) грн з 21418 (15030+4000+2388) грн, що становить 54,55 %, тому, в силу статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме 6373,62 грн (54,55 % з 11684). На підставі наведеного та

Outcome: partial