Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою у якій зазначає, що відповідно до наказу КП "КАТП 072801" від 01.10.2010 року його прийнято на роботу на умовах трудового договору на посаду інженера програміста І категорії. У жовтні 2010 року його поселено в гуртожиток за адресою: 31 військове містечко, 2/1, секція № [NUMBER] , загальною площею 51,40 кв.м. Згідно з наказом підприємства від 04.11.2010 року за № 34-к його звільнено з посади за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Вказує, що в гуртожиток його вселено правомірно, користується секцією в гуртожитку правомірно. До цього часу місце його реєстрації є незмінним [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ГУ ДМС України в Закарпатській області. Його не виселено з гуртожитку, місце його реєстрації не скасовано. У нього немає іншого житла, іншого нерухомого майна, яке належало б йому на праві власності. У жовтні 2019 року він звернувся до відповідача із заявою про приватизацію житлового приміщення кімнати (секції) в гуртожитку за вказаною адресою в порядку реалізації гарантованого законом права на приватизацію державного житлового фонду. Ним приєднано до заяви про приватизацію житла всі передбачені порядком документи. Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 23.12.2019 року за № 477 «Про приватизацію державного житлового фонду» йому відмовлено у приватизації житла у зв`язку з відсутністю правових підстав мешкання в гуртожитку з посиланням на наказ КАТП -072801 про звільнення від 04.11.2010 року № 34-к. Очевидно, що відповідач обґрунтовує своє рішення звільненням його з КП "КАТП 072801", а відтак втратою права на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку. Позивач не погоджується з таким рішенням, уважає його протиправним з очевидними ознаками дискримінації за способом припинення трудових відносин. Вказує, що спірне рішення мотивовано п. 2 ч.2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», ст. 132 ЖК України, у зв`язку з відсутністю правових підстав мешкання в гуртожитку. В той же час житло в гуртожитку він отримав на законних підставах, з гуртожитку його не виселено, іншого жилого приміщення йому не надавалося. Окрім того, своє право на приватизацію житла із державного (комунального) житлового фонду ним до цього часу не реалізовано, іншого житла у його власності немає. Посилається на положення ст. ст. 2,4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» позивач зазначає, що відповідач дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для звернення щодо приватизації ним житлових приміщень у гуртожитку [NUMBER] військового містечка у м. Ужгороді. Відтак, відмова відповідача у приватизації ним цих кімнат у гуртожитку є незаконною. А тому просить визнати протиправним і скасувати рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 23.12.2019 року за № 477 «Про приватизацію державонго житлового фонду» в частині безпідставної відмови [PERSON] передати у власність в порядку приватизації житлові приміщення секції № 3 загальною площею 51,4 кв. м. у будинку [ADDRESS] , зобов`язати виконавчий комітет Ужгородської міської ради оформити [PERSON] приватизацію житлового приміщення секції № 3 загальною площею 51,4 кв. м. у будинку [ADDRESS] , а також вирішити питання розподілу судових витрат. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити позов, з наведених у ньому підстав. Зазначила , що позивач у гуртожтку не проживає, оскільки там проводяться ремонтні роботи. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила. Просила відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві. Зазначила, що вимоги позивача є безпідставними , приміщення не є житловим та не придатне для проживання і ремонтні роботи у зазначеному приміщенні не проводилися. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно надавши оцінку наявним у справі доказам які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного. Судом установлено, що як зазначив позивач у позовній заяві , що не заперечувалося представником відповідача, відповідно до наказу КП КП "КАТП 072801" від 01.10.2010 року [PERSON] прийнято на роботу на умовах трудового договору на посаду інженера програміста І категорії. Відповідно до рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 27.10.2010 року № 357 «Про тимчасове поселення в гуртожиток» - гуртожиток виконкому міської ради за адресою 31-військове містечко,2/1 (літ.36), без комунальних вигод, надати КАТП 072801 для тимчасового поселення працівників підприємства; на підставі клопотань від 15.10.2010 року, спільного рішення адміністрації та профкому КАТП 072801 від 14.10.2010 року та заяви громадян, поселено [PERSON] , інженера-програміста І категорії у секцію [ADDRESS] , загальною площею 51,40 кв.м. 04.11.2010 року [PERSON] подав заяву про звільнення його з посади інженера-програміста 1 категорії з 04.11.2010 року за угодою сторін, та того ж дня згідно з наказом директора КАТП 072801 від 04.11.2010 року за № 34-к його звільнено з посади, за п. 1 ст. 36 КЗпП України, на піставі поданої [PERSON] заяви від 04.11.2010 року. 04.11.2019 року [PERSON] звернувся до органу приватизації із заявою про приватизацію секції [ADDRESS] , загальною площею 51,40 кв.м. та згідно з рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 23.12.2019 року № 477 [PERSON] було відмовлено у передачі у власність шляхом приватизації секції № 3 гуртожитку за адресою: 31 військове містечко, 2/1, загальною площею 51,40 кв.м. на підставі п. 2 ч.2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканціа гуртожитків», ст. 132 ЖК України (зі змінами та доповненнями), у зв`язку з відсутністю правових підстав мешкання в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~ст.\~1\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду»,\~приватизація державного\~житлового фонду\~(далі\~-\~приватизація)\~-\~це відчуження\~квартир (будинків),\~житлових приміщень\~у гуртожитках,\~призначених для\~проживання сімей\~та одиноких\~осіб,\~кімнат у\~квартирах та\~одноквартирних будинках,\~де мешкають\~два і\~більше наймачів,\~та належних\~до них\~господарських споруд\~і приміщень\~(підвалів,\~сараїв і\~т.\~ін.)\~державного житлового\~фонду на\~користь громадян\~України. Державний\~житловий фонд\~-\~це житловий\~фонд місцевих\~Рад народних\~депутатів та\~житловий фонд,\~який знаходиться\~у повному\~господарському віданні\~чи оперативному\~управлінні державних\~підприємств,\~організацій,\~установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно з ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду, до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Позивач оскаржує відмову у приватизації секції у гуртожитку. Статею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Отже, як випливає з вищенаведеного для можливості використання права на приватизацію державного житлового фонду необхідним є ряд визначених законом умов, зокрема, приміщення, яке приватизовується повинно бути житловим, громадянин повинен бути на правових підставах, визначених Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», вселений у гуртожиток та фактично проживати у гуртожитку протягом тривалого часу. У відповідності з визначенням наданим у п. 6 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», жилі приміщення у гуртожитку - приміщення у гуртожитку (жилі кімнати, жилі блоки чи жилі секції), призначені та придатні відповідно до вимог законодавства до житла, призначеного для постійного проживання у ньому. Статтею 4 ЖК України встановлено, що жилі будинки,\~а також\~жилі приміщення\~в інших\~будівлях,\~що знаходяться\~на території\~України,\~утворюють житловий\~фонд. Житловий фонд включає :\~жилі будинки\~і жилі\~приміщення в\~інших будівлях,\~що належать\~державі (державний\~житловий фонд); жилі\~будинки і\~жилі приміщення\~в інших\~будівлях,\~що належать\~колгоспам та\~іншим кооперативним\~організаціям,\~їх об`єднанням,\~профспілковим та\~іншим громадським\~об`єднанням (громадський\~житловий фонд); жилі\~будинки,\~що належать\~житлово-будівельним\~кооперативам (фонд\~житлово-будівельних\~кооперативів); жилі\~будинки (частини\~будинків),\~квартири,\~що належать\~громадянам на\~праві приватної\~власності (приватний\~житловий фонд); квартири\~в багатоквартирних\~жилих будинках,\~садибні (одноквартирні)\~жилі будинки,\~а також\~жилі приміщення\~в інших\~будівлях усіх\~форм власності,\~що надаються\~громадянам,\~які відповідно\~до закону\~потребують соціального\~захисту (житловий\~фонд соціального\~призначення). До\~житлового фонду\~включаються також\~жилі будинки,\~що належать\~державно-колгоспним\~та іншим\~державно-кооперативним\~об`єднанням,\~підприємствам і\~організаціям.\~Відповідно до\~законодавства України\~до цих\~будинків застосовуються\~правила,\~встановлені для\~громадського житлового\~фонду. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. Відповідно до ст. 6 ЖК України, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється. Згідно з ч.2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. З долучених до відзиву документів та судом встановлено, що згідно з розпорядженням міського голови від 10.02.2022 року № 78 «Про робочу групу» з метою визначення технічного стану та раціонального використання об`єкту комунальної власності, утворено робочу групу для проведення обстеження приміщень за адресою: [ADDRESS] . Як убачається з акту обстеження технічного стану приміщень за адресою: [ADDRESS] від 11.02.2022 року з фотофіксацією приміщень, будівля № 2 за адресою: 31 військове містечко це приміщення колишнього дитячого садочку військового містечка [NUMBER] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 13.07.2007 року № 246 «Про закріплення житлових приміщень» квартира [ADDRESS] у 31 військовому містечку, л. 2, без комунальних вигод закріплена за виконавчим комітетом міської ради. Рішенням виконкому від 15.10.2010 року № 333 «Про впорядкування нумерації секцій`було присвоєно частині квартири загальною площею 62,1 кв.м. порядковий номер секція 1, частині квартири загальною площею 39,1 кв.м. секція 2, частині квартри загальною площею 51,4 кв.м. секція 3, частині квартири загальною площею 66,1 кв.м. секція 4. Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 27.10.201 року № 357 «Про тимчасове поселення в гуртожиток» гуртожиток виконкому міської ради за адресою: 31 війсськове містечко, 2/1 (літ. 36) без комунальних вигодж, надано КАТП 072801 для тимчасового поселення працівників підприємства. Прибудинкова територія навколо будівлі захаращена деревами, багаторічними чагарниками, порослями, сміттям. Будинок відключений від газо та електропостачання. Доступ до будівлі вільний. Фасад будівлі знаходиться у занедбаному стані, місцями відпала штукатурка. Відсутні віконні рами та двері. Санітарно-гігієнічний стан приміщень будівлі є незадовільним. Приміщення захаращене залишками битої плитки, сміттям. Покрівля даху в деяких місцях пошкоджена. Електропостачання від`єднано від будинку. У приміщенні відсутні санвузли, водопостачання та каналізація. В загальному приміщення знаходиться у вкрай занедбаному стані, відсутні ознаки проживання осіб у даному приміщенні. Також в ході обстеження було опитано мешканців сусіднього будинку [ADDRESS] про факт проживання в будинку [ADDRESS] , які повідомили, що за цією адресою ніколи ніхто не проживав, територія захаращена близько 20 років. Враховуючи вищенаведене комісія прийшла до висновку, що приміщення не відповідає вимогам законодавства для жилого приміщення. Зазначене у акті обстеження також підтверджується відповідними фототаблицями. Таким чином виходячи з вищенаведеного, приміщення за адресою: [ADDRESS] не може бути об`єктом приватизації, на яке поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». У статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Згідно з визначенням наданим у п 15 ст. 1-1 вказаного Закону, проживання у гуртожитку протягом тривалого часу - проживання у гуртожитку постійно сукупно п`ять і більше років. Вимога щодо проживання у гуртожитку протягом тривалого часу не поширюється на членів сім`ї громадянина, якому видано ордер на жилу площу в гуртожитку та який є основним наймачем жилого приміщення в гуртожитку, а також на мешканців гуртожитків, які на правових підставах були вселені у гуртожиток, фактично проживали в гуртожитку сукупно не менше одного року та стали учасниками антитерористичної операції у складі Збройних Сил України, Національної гвардії України, органів внутрішніх справ України та інших військових формувань, створених відповідно до закону, та добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Доказів проживання у секції № 3 гуртожитку за адресою: 31 військове містечко, 2/1 протягом тривалого часу позивачем не надано, і з огляду на встановлені, згідно акту обстеження технічного стану приміщень за адресою: [ADDRESS] від 11.02.2022 року, обставини, не може бути надано. Крім того,\~відповідно до\~п.\~14\~ст.\~1-1\~Закону України\~«Про \~забезпечення реалізації\~житлових прав\~мешканців гуртожитків» проживання\~у гуртожитку\~на правових\~підставах -\~проживання у\~гуртожитку (використання\~жилої площі\~в гуртожитку\~в якості\~житла)\~відповідно до\~цього Закону,\~а саме: а) у відомчих гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із\~статтею 129\~Житлового кодексу\~Української РСР; б)\~у гуртожитках\~колишніх державних\~і комунальних\~підприємств та\~організацій,\~що були\~включені до\~статутних капіталів\~господарських товариств,\~створених у\~процесі масової\~приватизації та\~корпоратизації: до включення таких гуртожитків до статутних капіталів зазначених товариств та після передачі таких гуртожитків у комунальну власність відповідно до цього Закону - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із\~статтею 129\~Житлового кодексу\~Української РСР; після включення таких гуртожитків до статутних капіталів зазначених товариств до передачі таких гуртожитків у комунальну власність відповідно до цього Закону - за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із\~статтею 129\~Житлового кодексу Української РСР, або на підставі договору оренди житла, укладеного згідно із\~статтями 810,\~811-813\~Цивільного кодексу України на вимогу власника гуртожитку (його представників), за умови, що мешканець гуртожитку або його сім`я були вселені у гуртожиток на підставі спеціального ордера та проживали у гуртожитку за договором найму жилого приміщення; Згідно з ч.2 ст. 128 ЖК України, Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. У відповідності до приписів ст. 129 ЖК України, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Частиною першою статті 130 ЖК України визначено, що порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Однак, доказів того, що він вселився у секцію № 3 гуртожитку за адресою: 31 військове містечко, 2/1 на відповідних правових підставах, а саме ордеру/договору найму останнім не надано. Згідно з ч.1 ст.4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.12\~ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є\~будь-які\~дані,\~на\~підставі\~яких суд\~встановлює\~наявність\~або відсутність\~обставин\~(фактів),\~що\~обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення\~учасників\~справи,\~та\~інших\~обставин,\~які\~мають\~значення для\~вирішення\~справи. \~Ці\~дані\~встановлюються такими\~засобами: 1)\~письмовими,\~речовими\~і\~електронними доказами; 2)\~висновками\~експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 77\~ЦПК України\~визначено,\~що належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Частинами першою, п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А тому з огляду на вищенаведене, враховуючи, що позивачем у встановленому законом порядку не доведено законності та тривалості проживання у приміщенні, рішення про відмову у приватизації якого ним оскаржується, а також не доведено, що таке може бути об`єктом приватизації, враховуючи ту, обставину, що згідно акту обстеження технічного стану приміщень за адресою: [ADDRESS] від 11.02.2022 року, вказане приміщення є нежитловим, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим і до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed