Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позов обґрунтовано тим, що, згідно судового наказу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.11.2022 року, вирішено стягувати з відповідача [PERSON] на користь стягувача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.10.2022 року та продовжуючи до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З 21.12.2022 року Ковельським відділом державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у виконавчому провадженні №70598477 здійснюється примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Рішення суду відповідач виконував неналежним чином, аліменти сплачував поодинокі рази, що призвело до утворення заборгованості по сплаті аліментів, розмір якої, станом на 12.07.2023 року, становить 44884,52 грн. Вказана заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, оскільки останній не виконує рішення суду, не працює, не намагається працевлаштуватися, в зв`язку з чим у позивача, на її думку, виникло право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За проведеним позивачем розрахунком, за період з 14.10.2022 року по 30.06.2023 року, неустойка за несвоєчасну сплату аліментів відповідачем на утримання неповнолітніх дітей становить 86875,95 грн. Однак, враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Верховної Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року по справі №333/6020/16 та вимоги ч. 1 ст.196 СК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача 44884,52 грн. пені за прострочення ним сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Обґрунтовуючи вказаними обставинами свої позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 44884,52 грн. по виконавчому провадженню № 70598477. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07.08.2023 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 29.08.2023 року представником відповідача подано відзив на пред`явлений позов, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає. Зокрема, представник відповідача вказує, що відповідач щомісяця на картковий рахунок позивача перераховував грошові кошти на утримання дітей. Крім цього, у відповідача від першого шлюбу є також двоє дітей, яких він також утримує та сплачує аліменти. У зв`язку з цим представник відповідача вважає, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. В той же час представник відповідача вказує на те, що вини відповідача у виникненні заборгованості, про яку вказує позивач, немає, оскільки відповідач сплачував позивачу аліменти як до видання судового наказу від 21.11.2022 року, так і після його винесення. Судовий наказ Ковельського районного суду Волинської області від 21.11.2022 року був виданий судом в момент проходження відповідачем військової служби, а тому його змісту та умов сплати аліментів відповідачу не були відомі, останній сплачував грошові кошти у тій сумі, що й до видачі судового наказу. Відповідачу не було відомо про збільшення суми аліментів. Тобто, умислу ухилятися від сплати аліментів в останнього немає, а від так і відсутня вина. Крім цього, представник відповідача зазначила, що доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості не відповідає дійсності. Зокрема, в ньому вказано, що за червень 2023 року відповідачем не сплачено грошових коштів, хоча у відповідності до квитанцій від 30.06.2023 року [PERSON] сплатив на рахунок Державної казначейської служби України по виконавчому провадженню № 70598477 аліменти в сумі 3941,18 грн. Тому розрахунок, який наявний в тексті позовної заяви, немає підстав брати до уваги та є таким, що не відповідає Постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16. Виходячи з наведеного, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Позивач відповідь на відзив не подавала. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази прийшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення даного позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до судового наказу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.11.2022 року, з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.10.2022 року та продовжуючи до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно постанови старшого державного виконавця Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кушніра С.С. від 21.12.2022 року, відкрито виконавче провадження № 70598477 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей на підставі судового наказу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.11.2022 року. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), починаючи з жовтня місяця 2022 року по червень місяць 2023 року, станом на 12.07.2023 року, боржник [PERSON] має сукупний розмір заборгованість по сплаті аліментів в сумі 44884,52 грн. Як вбачається із зазначеної довідки, відповідач після видачі судового наказу частково сплачував аліменти, а тому доводи представника відповідача про те, що відповідачу не було відомо про існування зазначеного вище судового наказу є повністю безпідставними. Крім цього, відповідно до вказаної довідки, заборгованість нараховується на 30 число поточного місяця. Як вбачається з наданих відповідачем банківських квитанцій, останній 30.06.2023 року сплатив аліменти в сумі 3941,18 грн. Таким чином, оскільки відповідач сплатив цей платіж саме 30.06.2023 року, то, відповідно, цей платіж не був відображений у довідці про заборгованість по аліментах, а тому доводи представника відповідача про невірний розмір заборгованості є також безпідставними. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Виходячи з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року в справі № 6-94цс15, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку, та у зв`язку з тим, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). В даному випадку розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в період з 14.10.2022 року по червень місяць 2023 року в сумі 86875,95 грн. розрахований позивачем виходячи з вимог ст. 196 СК України. Однак, вказана сума пені перевищує загальну суму заборгованості по аліментах, а тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення пеня в розмірі 44884,52 грн. Відповідач не подав будь-яких доказів про те, що цей розмір пені є інакшим. Доводи представника відповідача про те, що розмір аліментів є завищеним, що, відповідно, є підставою для зменшення розміру пені, повністю спростовуються рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.09.2023 року, яке набрало законної сили, в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та за зустрічним позовом [PERSON] про стягнення аліментів на утримання жінки, з якою проживає малолітня дитина. Зокрема, зазначеним рішенням [PERSON] було відмовлено у зменшенні розміру аліментів. Таким чином, позивач довела належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона покликалась на підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач не довів відповідними доказами обставин, на які він покликався у заперечення позову. Крім цього, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved