Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

До Олевського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів з батька та стягнення аліментів з матері, звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Вказана заява обґрунтована тим, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Незважаючи на виконання позивачем обов`язку по утриманню дитини у добровільному порядку, відповідачка вирішила визначити спосіб його виконання за рішенням суду. Зокрема, рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 21.05.2010 року №2-375/2010 вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі частки всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Позивач [PERSON] продовжував утримувати сина, чим фактично виконував вказане рішення суду. Проте, позивачу не було відомо про те, що це рішення перебуває на примусовому виконанні в Олевському відділі державної виконавчої служби і що він зобов`язаний повідомляти про його виконання у добровільному порядку. Про наявність відкритого виконавчого провадження позивачу стало відомо лише у січні 2023 року, коли працівники поліції перевіряючи його документи повідомили про наявність постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. За таких обставин, [PERSON] вважає, що у нього штучно утворилася заборгованість по аліментам у розмірі 160056 грн. 34 коп. Крім того, життєві обставини з яких виходив суд при ухваленні вищевказаного рішення про стягнення аліментів змінилися. Зокрема, з 28.02.2022 року, після початку військової агресії російської федерації проти України спільний син сторін [PERSON] проживає разом з позивачем в с. Білокоровичі, Коростенського району, Житомирської області, окремо від відповідачки та знаходиться на повному його утриманні. З цього часу відповідачка жодного разу не навідувала сина, будь-який зв`язок між нею та сином припинився. Відповідачка фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний, духовний, розумовий, соціальний та моральний розвиток дитини. На переконання позивача, проживання дитини з ним, а не з відповідачкою [PERSON] на користь якої стягуються аліменти є істотною обставиною, яка зумовлює припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості за ними. Також, враховуючи той факт, що на даний час дитина фактично проживає з позивачем та те, що відповідачка є працездатною особою, фізично здорова, має стабільний дохід, немає інших неповнолітніх дітей або непогашених боргів [PERSON] вважає, що відповідачка повинна платити на його користь аліменти на утримання сина. Враховуючи наведене, позивач просить суд припинити стягнення з нього аліментів, які стягуються на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] на підставі рішення Олевського районного суду Житомирської області від 21.05.2010 року та виконавчого листа від 11.06.2010 року у справі №2-375/2010 та звільнити його від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 160056 грн. 34 коп. Також, позивач просить стягувати з [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Разом із позовною заявою [PERSON] подав до суду заяву про забезпечення позову у якій він просить зупинити стягнення на підставі рішення Олевського районного суду Житомирської області від 21.05.2010 року та виконавчого листа від 11.06.2010 року у справі №2-375/2010, а також зупинити виконання постанови старшого державного виконавця Олевського РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Левченко О.В. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 03.01.2019 року у виконавчому провадженні №19819152. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Кононихіній Н.Ю. Ухвалою суду від 16.02.2023 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Також, ухвалою суду від 16.02.2023 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі рішення Олевського районного суду Житомирської області від 21.05.2010 року та виконавчого листа Олевського районного суду Житомирської області від 11.06.2010 року у справі №2-375/2010, а також зупинення виконання постанови старшого державного виконавця Олевського РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Левченко О.В. про встановлення тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві керування транспортними засобами від 03.01.2019 року (виконавче провадження №19819152). Розпорядженням в.о. керівника апарату Олевського районного суду Житомирської області від 11.05.2023 року, враховуючи рішення Вищої ради правосуддя від 23.03.2023 року №246/0/15-23 «Про звільнення [PERSON] з посади судді Дергачівського районного суду Харківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку», призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи №287/415/23. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Винару Л.В. Ухвалою суду від 12.05.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 23.05.2023 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від представника відповідачки [PERSON] адвоката Перегуди А.П. надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві представник відповідачки зазначив, що відповідачка [PERSON] не визнає позов [PERSON] в частині звільнення його від сплати заборгованості за аліментами в розмірі 160056 грн. 34 коп. та стягнення аліментів з матері, оскільки вказані позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Зокрема, стверджує, що позивач [PERSON] свідомо ухилявся від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та йому було достовірно відомо про примусове виконання рішення Олевського районного суду Житомирської області від 21.05.2010 року. Позивач ігнорує той факт, що з 2010 року по 2022 рік [PERSON] самостійно виховувала та утримувала спільну дитину сторін за свої особисті кошти. На переконання адвоката [PERSON] , позивач [PERSON] не сплативши заборгованість по аліментам вирішив шахрайським шляхом від них звільнитись, оскільки останній з 2008 року по даний час ухиляється від сплати аліментів, чим скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст. 164 КК України. Проте, враховуючи той факт, що з червня 2022 року [PERSON] дійсно проживає з батьком [PERSON] відповідачка не заперечує щодо звільнення позивача [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам лише за період з 01 червня 2022 року по січень 2023 року у розмірі 36410 грн. 64 коп., а щодо іншої заборгованості, то останній зобов`язаний її сплатити, оскільки ігнорував батьківський обов`язок і до даного часу рішення суду не виконував. Також, у зв`язку з вищевикладеним відповідачка не заперечує щодо припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] за рішенням Олевського районного суду Житомирської області про стягнення аліментів у справі №2-375/2010, починаючи з 06.02.2023 року, тобто із дня звернення до суду. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] із матері [PERSON] на користь [PERSON] відповідачка заперечує мотивуючи це тим, що за наявними у справі доказами неможливо встановити беззаперечно, що між сторонами існує спір щодо утримання сина [PERSON] та що мати не надає матеріальної допомоги синові. Також, [PERSON] перебуває на даний час у декретній відпустці та не має додаткових доходів. Крім цього, відповідачка самостійно оплачує з 2020 року по даний час навчання в Державному університеті «Житомирська політехніка» іншої спільної дитини з позивачем [PERSON] , на яку позивач не сплачував жодних аліментів з 2008 року. На підставі викладеного, адвокат Перегуда А.П. просить суд позовні вимоги [PERSON] задоволити частково. Припинити стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] на підставі рішення Олевського районного суду Житомирської області від 21.05.2010 року по справі №2-375/2010 починаючи з 06.02.2023 року, тобто із дня звернення до суду, звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 36410 грн. 64 коп. за період з червня 2022 року по лютий 2023 року, які стягувались на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] на підставі рішення Олевського районного суду Житомирської області від 21.05.2010 року по справі №2-375/2010. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Ухвалою суду від 26.07.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів з батька та стягнення аліментів з матері, звільнення від сплати заборгованості за аліментами та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному порядку у відкритому судовому засіданні. Від представника позивача [PERSON] адвоката Зарицького М.А. надійшла до суду письмова заява з проханням проводити розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги задоволити. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Перегуда А.П. надав до суду письмову заяву з проханням проводити розгляд даної справи без його участі та участі відповідачки. Відзив на позовну заяву підтримують у повному обсязі та просять врахувати його при прийнятті кінцевого рішення у справі. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони по справі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків. Стягнення з одного з батьків аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні суперечить положенням статті 181 СК України, за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Судом встановлено, що сторони від спільного проживання мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 10). Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 21.05.2010 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволено, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача до 29.05.2027 року, тобто до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 13-14). Згідно з довідкою Олевського відділу державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30.01.2023 року №3074 станом на 01.02.2023 року заборгованість [PERSON] за аліментами становить 160056 грн. 34 коп. (а.с. 15-16). Згідно штампів у паспорті громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] , [INFO] , спільний син сторін виїхав за межі території України 05.03.2022 року та прибув до України 01.06.2022 року (а.с. 52, на звороті). Відповідно до довідки Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської області від 03.02.2023 року №386 спільна дитина сторін [PERSON] , 2009 року постійно проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] без реєстрації (а.с. 17). Також, згідно довідки Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської області від 03.02.2023 року №387 [PERSON] , 2009 року народження перебуває на утриманні батька (а.с. 18). Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської області від 29.12.2022 року № 178 орган опіки та піклування Білокоровицької сільської ради вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19-20). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно із ч. 2 ст. 179 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. При цьому, звільнення від сплати заборгованості по аліментам на дитину повинно мати місце лише у виключних випадках, а при вирішенні таких спорів необхідно виходити, в першу чергу, з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. У розумінні наведених вище положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані з самим фактом виникнення такої заборгованості. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Судом встановлено, що неповнолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] , з червня 2022 року проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та перебуває на його утриманні. Станом на 01.02.2023 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 160056 грн. 34 коп., яка виникла у період з липня 2017 року по січень 2023 року, тобто в тому числі у період коли неповнолітній син [PERSON] проживав разом з батьком та перебував на його утриманні. Відтак, нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. На переконання суду, зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів, оскільки призначення аліментів це є утриманням дитини. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Згідно правового висновку, викладеного в Постанові ВС від 28.09.2022 року припинення стягнення аліментів можливе тоді, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (постанова ВС від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)). За встановлених обставин справи та вимог закону, суддя дійшов висновку про наявність підстав для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] за рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 21.05.2010 року по справі №2-375/2010 нарахованих починаючи з 01 червня 2022 року. Крім того, оскільки [PERSON] , [INFO] спільно проживає разом із батьком [PERSON] стягнення з позивача аліментів на користь [PERSON] на утримання сина є безпідставним та не відповідає вищезазначеним нормам СК України. Відносно позовної вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на його користь аліментів на утримання сина [PERSON] , суд зазначає наступне. Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. За змістом\~ст. 141 СК України\~батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Згідно ст. 180\~Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідачкою не надано належних та допустимих доказів, того що вона на даний час забезпечує дитину, надає їй матеріальну допомогу або того, що дитина знаходиться на її утриманні. Крім того, якщо і припускати, що відповідачка час від часу добровільно надає допомогу на утримання сина [PERSON] , проте позивачу невідомо, чи не припинить відповідачка надавати йому таку допомогу, адже ніщо не заважає відповідачці будь-коли припинити надання таких коштів. При цьому така допомога нічим не підкріплена, окрім як самою волею відповідачки, сума не узгоджувалася з отримувачем, строки не визначалися, а тому у позивача щодо стягнення аліментів наявний спір із відповідачкою. Судом достовірно встановлено, що договору про участь в утриманні дитини батьки між собою не укладали, між позивачем та відповідачкою не узгоджений розмір аліментів, а тому згідно положень\~Сімейного кодексу України\~відповідачка зобов`язана утримувати неповнолітню дитину, надавати їй необхідну матеріальну допомогу у вигляді аліментів, які сплачуються з усіх видів заробітку (доходу). В судовому засіданні встановлено, що неповнолітній син [PERSON] на даний час дійсно проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Щодо судових витрат, суд зазначає наступне. На підставі\~статті 141 ЦПК України\~з відповідачки на користь держави за вимогу про стягнення аліментів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн.60 коп. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою\~Олевського районного суду Житомирської області від 16.02.2023 року шляхом зупинення стягнення на підставі рішення Олевського районного суду Житомирської області від 21.05.2010 року та виконавчого листа Олевського районного суду Житомирської області від 11.06.2010 у справі № 2-375/2010, зупинення виконання постанови старшого державного виконавця Олевського РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Левченко О.В. про встановлення тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві керування транспортними засобами від 03.01.2019 року (виконавче провадження № 19819152).

Outcome: approved