Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до ПрАТ "Страхова група "ТАС" про стягнення грошових коштів у якості страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зокрема, вона просила відшкодувати заподіяну їй майнову шкоду у вигляді витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника її матері, яка загинула внаслідок ДТП в сумі 50 076 грн. та моральну шкоду, заподіяну смертю її матері в сумі 50 076 грн. Стислу позиції учасників у справі. Аргументи позивача та її представника. 19.11.2019 року мало місце ДТП за участю позивача, її матері та [PERSON] , який керував автомобілем, цивільно-правова відповідальність якого за заподіяння смерті іншій людини була застрахована відповідачем. [INFO] мати позивача померла від отриманим травм, внаслідок чого позивачу було заподіяно моральної шкоди, а також матеріальної щкоди, оскільки позивач була змушена понести витрати на похованна матері та спорудження надгробного пам`ятника. І цю шкоду, вона оцінює більшою ніж ліміт відповідальності відповідача, але в межах ліміту позивач вважає, що відповідач повинен сплатити на її користь заявлені нею суми, про що подала відповідну заяву до відповідача, проте у добровільному порядку відповідач не здійснив страхової виплати. Аргументи представника відповідача. Вироком яким [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП встановлено, що він відшкодував позивачу матеріальну та моральну шкоду повністю, а тому вона не має права вимагати додаткового відшкодування з відповідача. Крім того, позивач не надала відповідачу усіх необхідних документів для встановлення розміру заподіяної їй шкоди, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ) є донькою [PERSON] [INFO] (а.с.8-10 копія паспорту [PERSON] ; а.с.11 - копія свідоцтва про її народження; а.с.15-16 - копія витягу про дошлюбне прізвище; а.с.12-13 - копія свідоцтва про її шлюб; а.с.14 - копя свідоцтва про розірвання шлюбу). Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської від 12.02.2021 року, який набрав законної сили 27.05.2021 року, [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ) було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.18-23 - копія вироку). При цьому вироком було встановлено, що 19.11.2019 року, приблизно о 17 год.40 хв. в темну пору доби, суху погоду, за умов вуличного освітлення, [PERSON] , керуючи автомобілем марки "Mitsubishi Lancer", номер [NUMBER] , рухався по вул.Січових Стрільців у м.Коломия Івано-Франківської області, у напрямку з перехрестям вул.Лисенка. В цей же час проїжджу частину дороги, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, почали переходити пішохід похилого віку - [PERSON] , разом з дочкою - [PERSON] , яка попід руку вела свою матір. Ці пішоходи створили водію автомобіля небезпеку для руху, однак при наближенні до лінії руху пішоходів [PERSON] проявив неуважність, не врахував дорожню обставновку, не обрав безпечної швидкості руху, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити небезпеку для руху у вигляді двох пішоходів своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого вчинив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження від яких 20.11.2019 року настала її смерть (а.с.18-23 - копія вироку). Також вироком суду було встановлено, що відшкодування потерпілій [PERSON] завданої шкоди відбулось добровільно у зв`язку із чим нею написана заява про відсутність до нього претензій морального та майнового характеру. А у письмовій заяві від 27.10.2020 року вона зазначила, що [PERSON] відшкодував їй майнову та моральну шкоду, заподіяну цим кримінальним правопорушенням, яка не охоплюється страховим відшкодуванням (страховою виплатою) зі сторони страховика (а.с.18-23). Тому із цих мотивів, а також зважаючи на положення п.22.1.ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (за якими, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи), суд не може погодитись із аргументами представника відповідача про те, що вказана вище обставина є окремою і самостійною підставою для відмови у позові [PERSON] . Оскільки, як вказано у вироку, [PERSON] відшкодував їй майнову та моральну шкоду, заподіяну цим кримінальним правопорушенням, яка не охоплюється страховим відшкодуванням. Проте, суд вважає встановленою ту обставину, що на момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди, страхова відповідальність власника зазначеного транспортного засобу була застрахована саме в ПрАТ "Страхова група "ТАС", згідно з полісом №197981615, у тому числі й за шкоду, заподіяну життю інших людей (а.с.28 - копія реквізитів поліса у виді роздруківки із сайту МТСБУ). Вказану обставину не оспорював відповідач. 20 та 21 листопада 2019 року, [PERSON] оплатила послуги з поховання матері (які складаються з оплати послуг лікаря патолого-анатома у розмірі 2000 гривень, скорботної каплички, катафалку - 1100 гривень, безпосереднього поховання - 1222 гривні 96 копійок, домовини, хреста, таблички, подушки, покривала, лампадки та свічок - 8545 гривень), які разом складають 12 867 гривень 96 копійок (а.с.26 - копія квитанції №110, копія квитанції №0.0.1530140854.1, а.с.27 - копія квитанції №016292, копія товарного чеку від 20.11.2019р.). А 27.07.2021 року вона оплатила 93000 гривень за виготовлення пам`ятника (а.с.24-25 - копія квитанції та свідоцтва про реєстрацію ФОП [PERSON] ), що у загальному розмірі складає 105867 гривень 97 копійок. 05.08.2021р. [PERSON] звернулась до відповідача із письмової заявою про здійснення їй страхового відшкодування вказаних витрат у розмірі 50076 гривень, а також моральної шкоди, заподіяної смертю її матері у розмірі теж 50076 гривень (а.с.29-32 - копія заяви; 33 - копія квитанції). Додавши при цьому до своєї заяви документи, які підтверджують, що вона є донькою загиблої, вирок суду та обвинувальний акт, копії документів понесення витрат на поховання та виготовлення пам`ятника, а також реквізити свого банківського рахунка (а.с.29-32). 18.08.2021р. розглянувши вказані документи, відповідач запросив надати йому оригінали розрахункових документів, заповнити довідку про склад сім`ї на кожного отримувача, а також повідомив, що до подання таких документів і надання копії вироку суду з відміткою про те, що він набрав законної сили, він призупиняє розгляд справи (а.с.34-35, 51-53 - копія листа відповідача). Але вже 19.08.2021 року, тобто на наступний день, відповідач надав ще один лист із вимогою надати йому Акт виконаних робіт до квитанції щодо виготовлення пам`ятника (а.с.36 - копія листа відповідача). І у своєму відзиві, відповідач вказував на те, що позивач не надала йому оригінали розрахункових документів та заповнену довідку про склад сім`ї на кожного отримувача (а.с.49-50 - відзив на позов). Але представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що вказані документи були надані на ознайомлення представнику відповідача, який зробив з них копії (а.с.70-73 - відповідь на відзив), однак проти цього відповідач нічого не протиставив і не зазначив. Також під час розгляду справи, представник позвиача надав суду копію договору про виконання робіт по виготовленню пам`ятника [PERSON] з додатком та Актом приймання-передачі виконаної роботи (а.с.93-97 копія цих документів). Встановлені судом правовідносини. Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні правовідносини у сфері відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, зокрема у зв`язку із смертю людини внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність власника (володільця) якого була застрахована. І в межах цих правовідносин, позивач вважає, що має право вимоги до відповідача, як до страховика, про відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 50076 гривень у зв`язку із смертю матері, а також матеріальної у розмірі 500076 гривень, яка полягає у витратах на поховання та спорудження надгробного пам`ятника. Оцінка суду щодо права позивача. Відповідно до положень пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. А згідно з п.22.1. ст.22. Закону України Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю третьої особи. І суд одразу відзначає, що відповідач не довів будь-якими доказами те, що у випадку із дорожньо-транспортною пригодою, учасниками якої були: позивач, її мати та [PERSON] , яка відбулась 19.11.2019 року, цей випадок не підпадав під страховий випадок за яким відповідач як страховик повинен відшкодувати шкоду, або, що договір страхування не діяв на той момент, або, що він не поширював свою дію на цей випадок, або, що розмір відшкодування повинен бути меншим, ніж заявлений позивачем. Разом з цим суд враховує, що за положеннями статті 23 вказаного закону, шкодою, заподіяною життю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є і шкода, пов`язана із смертю потерпілого. До якої, в силу положень п.27.4. та п.27.3. статті 27 цього ж закону відноситься моральна шкода, заподіяна смертю людини та матеріальна шкода у вигляді витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Проте передумовою для здійснення таких відшкодувань є настання смерті потерпілого саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, і якщо така смерть настала до спливу одного року після ДТП, і якщо смерть була прямим наслідком цієї ДТП (п.27.1. закону). Однак вироком суду, який набрав законної сили прямо встановлено, що мати позивачки померла саме внаслідок травм, отриманих від ДТП 19.11.2019р., і померла вона на наступний після ДТП день. Відповідно до положень п.27.3. ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. І суд констатує, що максимальний розмір такого страхового відшкодування правильно обрахований позивачем, з урахуванням положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" (день настання страхового випадку - 20.11.2019 - смерть мати позивача) і складає 50076 гривень, що є грошовим виразом 12 мінімальних заробітних плат, встановлених законом у місячному розмірі на день настання страхового випадку. А оскільки спору між сторонами щодо розміру заявленого до відшкодування моральної шкоди між сторонами не було, суд не буде описувати свою думку щодо цього, але коротко зауважить, що вона не перевищує розумності, добросовісності та справедливості, зважаючи, що мова йде про моральну шкоду, заподіяну позивачу смертю матері. Що стосується вимоги відповідача про заповнення довідки про склад сім`ї, то суд відзначає, що подання такого документу не було передбачено законом, і станом на час розгляду справи, в ній не має і фактичної потреби, оскільки відповідач не довів, що існують інші особи, вказані у п.27.3. ст.27 Закону, які б також як і позивач претендували на виплату відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері позивача, про що прямо і недвозначно вони б заявили відповідачу чи суду. Тому суд погоджується із позивачем у тому, що його право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю її матері внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (яка відбулась 19.11.2019 року), у розмірі 50076 гривень, дійсно порушується відповідачем, і тому воно підлягає судовому захисту шляхом стягнення всієї цієї суми з відповідача на користь позивача, що є належним способом захисту її порушеного права. Відповідно до положень п.27.4. ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідач не оспорював смерть матері позивача та обсяг витрат, але наполягав на наданні оригіналів документів щодо вказаних витрат. Проте представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що вказані документи були надані на ознайомлення представнику відповідача, який зробив із них копії (а.с.70-73 - відповідь на відзив), і проти цього відповідач нічого не протиставив і не зазначив. Разом з цим суд відзначає, що згідно з п.37.1.3. статті 37 вказаного закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування дійсно є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, але виключно, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. А надані позивачем копії документів цілком і повністю дозволяли встановити, як факт ДТП, причини та обставини її настання (оскільки позивач із заявою на здійснення страхового відшкодування було надано копію вироку, що набрав законної сили), так і розмір заподіяної шкоди у вигляді витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, навіть якщо оригінали всіх цих документів і не надав позивач. До того ж, відповідач не надав суду будь-яких доказів того, що надані позивачем документи у вигляді копій, навіть якщо це були виключно копії, не були оформлені належним чином. Але разом з цим, в силу п 33-1.1. ст.1 цього ж закону (на яку посилався відповідач) особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язана сприяти страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Отже, у випадку відсутності у потерпілої особи наявного оригіналу, але надання копії документа, це не буде вважатись порушенням обов`язку у сприянні страховику встановити необхідну інформацію, та не може бути для страховика підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Надані позивачем суду копії документів, підтверджують те, що саме позивачка, дійсно оплатила послуги з поховання матері та виготовлення пам`ятника, що у загальному розмірі складає 105867 гривень 97 копійок. І позивачем правильно обраховано, з урахуванням Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", максимальний розмір відшкодування шкоди, завданої смертю її матері, зокрема 50076 гривень, що є грошовим виразом 12 мінімальних заробітних плат, встановлених законом у місячному розмірі. Тому суд погоджується із позивачем у тому, що його право на отримання страхового відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної смертю її матері, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (яка відбулась 19.11.2019 року), у розмірі 50076 гривень, дійсно порушується відповідачем, і тому воно підлягає судовому захисту шляхом стягнення всієї цієї суми з відповідача на користь позивача, що є належним способом захисту її порушеного права. Отже, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю. Оцінка суду щодо судових витрат. Положеннями частини 1 і 2 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. А ч.1 ст.141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позивач звільнений був від сплати судового збору, який у цій справі повинен був скласти 1502 гривні 28 копійок, він підлягає стягненню на користь держави Україна з відповідача. Таким чином,

Outcome: approved