Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

Позивач у серпні 2023р. звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості станом на 03.08.2023р. в розмірі 43560 грн., з яких тіло кредиту - 20000грн, % - 23560грн., інфляційні втрати 7797,24 грн., 3% річних 1668,41 грн., судовий збір - 2147,20грн., та 10 000грн. витрати на правову допомогу. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 22.11.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 5104461 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020 року. Сума наданого відповідачу кредиту становила 20000 грн. строком на 30 днів, з процентною ставкою 1,90 % в день, відповідно до Графіку платежів датою повернення кредиту було 22.12.2021 року та згідно умов, визначених Кредитним договором строк кредиту може бути продовжено. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало повністю та надало йому кредит в сумі 20000 грн. шляхом зарахування коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . 24.12.2021 відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 10 450,00 грн. В зв`язку з чим у відповідності до п.1.4 та п.4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 23.01.2022) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 23.01.2022 відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів повністю не виконав та не уклав угоди про пролонгації строку дії Кредитного договору, у зв`язку із чим кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 днів календарних днів поспіль. Відповідач надалі оплати заборгованості за Кредитним договором не здійснювала. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ ФК «Фінтранс Україна», як фактором, було укладено договір факторингу №18/04/2023-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Надалі 11.07.2022 року між ТОВ «Українські фінансові операції» та позивачем у справі, як фактором, було укладено Договір факторингу № 1, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором, тобто новим кредитором стало ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна». Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Українські фінансові операції» повідомило Відповідача шляхом направлення на його електронну пошту зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення, а позивач про відступленням права грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем повідомив позичальника шляхом направлення повідомлення рекомендованим листом на адресу зазначену при укладенні кредитного договору. Заборгованість відповідача по Кредитному договору перед позивачем станом на 03.08.2023р. складає 20000,00 грн - тіло кредиту та 23560,00грн. нараховані проценти, інфляційні втрати 7797,24 грн., 3% річних 1668,41 грн., а всього 43560 грн. Просить позов задовольнити, стягнути витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір. 25.08.2023року відповідач подала суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що про наявність заборгованості дізналась 07.08.2023 року отримавши матеріали позовної заяви. ТОВ ФК «Фінтраст Україна» не повідомляло їй що до нього перейшло право вимоги, а також не надавало договір факторингу, відповідно до якого перейшло право вимоги за кредитним договором №5104461 від 22.11.2021 року. Зокрема, позивачем не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися. Матеріали справи не містять доказів про направлення досудових вимог про необхідність сплати простроченої заборгованості, відсутні оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання їй повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором. ТОВ ФК «Фінтраст Україна» жодного разу не намагалась врегулювати спір в досудовому порядку. Зазначила, що задоволення вимог в частині стягнення нарахованої суми заборгованості в розмірі 23560грн. підлягає відмові, оскільки Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період дії воєнного стану» передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-й строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем, він звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. При цьому, матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості за процентами в розмірі 23560грн. У зазначеному кредитному договорі №5104461 від 22.11.2021 року сторони погодили суму договору у розмірі 20000грн., строк дії договору -30днів, тобто до 22.12.2021 року, проценту ставку за користування кредитом. Згідно Договору вбачається, що датою повернення позики та сплати нарахованих процентів є 22.12.2021 року, сума кредиту, що підлягає поверненню, складає 31400,00грн. за стандартною ставкою та 29690грн. за зниженою ставкою 1,615% в день. Також позивач посилається на те, що 24.12.2021 року нею було здійснено оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 10450грн. У зв`язку з чим, відповідно до п.1.4 та п.4.2 договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 23.01.2022 року) за стандартною процентною ставкою 1,90% в день. Але позивачем не надано жодних доказів та бухгалтерських документів щодо сплати нею нарахованих процентів за користування кредитом, також додаткової угоди до кредитного договору про пролонгацію, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості перед позивачем, а також суми нарахованих відсотків є правильними. Просила позов задовольнити частково, стягнувши з неї заборгованість тільки тіло кредиту, в іншій позовній вимозі відмовити. 14.09.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що кредитний договір укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, нормативно-правове регулювання укладення електронного кредитного договору та процедура укладання електронного кредитного договору детально описана позивачем в позовній заяві. Відповідачем на підтвердження укладення кредитного договору було здійснено платежі - часткову оплату на рахунок кредитора, що підтверджується карткою обліку договору, що була надана до позову та відповідною квитанцією. Звертає увагу суду, що ні позивач, ні первісний кредитор до відповідача не здійснював додаткових нарахувань (відсотків, неустойки (штрафу, пені) тощо за кредитним договором, а тому посилання відповідача на норму ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» є недоречними. Також, 24.12.2021 р. відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 10450 грн. 00 коп. В зв`язку з чим, відповідності до п.1.4. та п.4.2. кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 23.01.2022) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. Відповідачу проценти нараховано правомірно у межах погодженого строку надання кредиту, у межах погодженого нового строку та у межах періоду автопролонгації відповідно до поденного розрахунку, що наданий до позовної заяви. Факт укладання кредитного договору та наявності права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, беззаперечно доведено належними та допустимим доказами. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без їх участі, та позов задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явилась, однак подала суду клопотання, в якому просила розгляд справи проводити без її участі та позов задовольнити частково.\~ Дослідивши матеріали справи, зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] в електронному вигляді, за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна», шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, укладено електронний Кредитний договір №5104461. Відповідно до умов договору сума наданого відповідачу кредиту складає 20 000,00 грн строком на 30 днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 «Пролонгація строку кредиту» цього договору. Відповідно до п. 1.2. на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до Договору сторони також погодили фіксовану процентну ставку за користування коштами кредиту, а саме: стандартну процентну ставку - 1,90 % в день від суми кредиту, застосовується: у межах строку надання кредиту; у межах нового строку, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація. Згідно п.1.8. договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 29 690,00 грн. за зниженою ставкою та 31 400 грн. за стандартною ставкою. Також судом встановлено, що 22.11.2021 року відповідачем було підписано електронним цифровим підписом паспорт споживчого кредиту. З розрахунку заборгованості за договором № 5104461 від 22.11.2021 року вбачається, що загальна заборгованість відповідача станом на 17.04.2023 року становить 43 560,00 грн., з яких тіло кредиту - 20000грн, % - 23560грн. При цьому, відсотки нараховані за період з 22.11.2021р. по 24.02.22р. (до 22.02.21 по зниженій %ставці, з 23.12.21 по 23.01.22р. визначено %-1,9% день на строк пролонгації договору) з 24.01.22р. по 24.02.22р. -1,9% день на строк авто пролонгації). А з 24.02.22р. % уже не нараховувались. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підписавши 22.11.2021 року договір про надання споживчого кредиту, відповідач [PERSON] , відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на такі умови кредитного договору та взяла на себе відповідні зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за їх користування. Однак, у визначений строк їх не повернула, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення тіла кредиту та відсотків підлягає задоволенню повністю, а саме 20 000грн. тіло кредиту та 23 560% (за період з 22.11.21р. по 23.02.22р.). Що стосується стягнення інфляційні втрат та 3% річних, то суд зазначає наступне. Позивач просив стягнути з відповідача інфляційні витрати за період з травня 2022р. по червень 23р. від суми заборгованості 43 560 (тіло та відсотки нараховані позивачем) у сумі 7797,24 грн. А також просив стягнути 3% річних за період з 24.04.22р. по 03.08.23р. у сумі 1668,41 грн. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~\~\~\~\~\~ За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Як вже встановлено судом кредитор вже скористався судовим захистом та рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу та відсотки з використанням права кредитора на дострокове погашення, тобто зміну строку виконання зобов`язання. Тож, якщо кредитор вже скористався судовим захистом та рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум передбачених ст. 625 ЦК України, у тому числі, за останні три роки до моменту пред`явлення позову. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою. Позивачем отримано судовий захист, зобов`язання не трансформувалося у натуральне, оскільки позивач в іншому судовому провадженні у якому розглядалися вимоги про стягнення заборгованості за договором\~ укладеним попереднім кредитором з відповідачем, отримав судовий захист, стягнуто заборгованість за договором. А отже, зобов`язання не перетворилося у натуральне, а тому у цій справі вирішується інша правова проблема щодо нарахування та стягнення 3 % річних та інфляційних втрат після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості за договором. Звідси касаційний суд у 2021 році сформував нову правову позицію у подібних питаннях стягнення 3% річних після рішення суду про стягнення боргу (відмінну від посилання позивачем на постанови ВС) про те, що якщо кредитор вже отримав судовий захист та наявне рішення про стягнення основного боргу, то зобов`язання не трансформується у натуральне (можна заявити суми за ст. 625 ЦК України у межах 3-річної позовної давності) (наприклад Постанова КЦС ВС від 28.09.2021 у справі №759/4755/19, Постанова КЦС ВС від 29.09.2021 у справі №548/223/19). Однак, за п.18 розділу «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦК України, (доповнення згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022), визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). А тому вимоги в цій частині, як вірно доводила відповідач не підлягають. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається із матеріалів справи, 18.04.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» було укладено Договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна», як Фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження Клієнта Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержанная яких належить клієнту. Згідно п. 1.2. Договору внаслідок передачі (відступлення) Портфелів Заборгованості за Договором факторингу, Фактор заміняє Клієнта та набуває прав грошових вимог, якими володів Клієнт за Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. Договір факторингу набув чинності з моменту його підписання. Згідно акта приймання-передачі Реєстру Боржників від 18.04.2023 року до Договору факторингу № 18.04/23-Ф від 18.04.2023 року, серед боржників, право вимоги до яких перейшло до ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», є боржник [PERSON] , сума заборгованості якого становить 43560,00 грн. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Як вбачається із наявного в матеріалах справи повідомлення про відступлення прав грошової вимоги листом відповідача повідомлено електронною поштою про відступлення права грошової вимоги первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» новому ТОВ ФК «Фінтраст Україна»(а.с.94). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак, оскільки умови кредитного договору від 22.11.2021 року № 5104461, укладеного між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , відповідачем не виконано, право грошової вимоги за ним на підставі Договору факторингу № 18.04/23-Ф від 18.04.2023 року перейшло до позивача, суд приходить до висновку, що позов ТзОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 147,20 грн. Крім того, відповідно до ч. 8ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи. У відповідності до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно наявного у матеріалах справи Договору про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10.07.2023р, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем та Звіту про надання правової допомоги згідно Договору № 10/07-2023 від 10.07.2023р року встановлено факт надання позивачу послуг правової допомоги, зокрема: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви, складення позовної заяви у справі про стягнення заборгованості та подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта вартістю 10000 грн. Відповідно до платіжного доручення № 708/02/08 від 02 серпня 2023 року позивачем 02.08.2022 року сплачено на рахунок адвоката Столітнього Михайла Миколайовича 10000 грн. Заперечуючи дану вимогу відповідач звернула увагу суду про те, що даний ордер адвоката не засвідчений підписом адвоката, а також розмір нарахованих витрат є неспівмірними. Однак, подана заява з додатками позивачем подана в електронному вигляді, то такий підпис є засвідчений електронним підписом.Окрім того про надання правової допомоги позивачу адвокатом від 10.07.2023р. належно підписаний, як і підписаний звіт про надання такої допомоги. Водночас, суд частково погоджується з відповідачем, що така вартість правової допомоги є неспівмірною, зокрема витрачено адвокатом за звітом на дану позовну заяву зі збором документів 10 годин є значно завищеною в часі, оскільки адвокат достеменно володіючи знаннями права та оформлюючи позовні заяви про стягнення заборгованості за кредитними договорами (однотипність справ) міг використати значно менше часу, а тому суд приходить до переконання про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 5000гр. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь позивача в сумі 5000 грн. понесених витрат на правову допомогу. На підставі наведеного та

Outcome: partial