Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. В обґрунтування позову, позивачка посилається на те, що 08 жовтня 2010 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від даного шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Самостійно утримувати дітей позивачка не в змозі. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Зазначила, що необхідність звернення із цим позовом зумовлена необхідністю піклування про фізичний а духовний розвиток дітей, забезпечення необхідного харчування, одягом, медичного догляду дитини. Приблизно в місяць на двох дітей витрачається коштів - 10000 грн. (продукти харчування в - 4000 грн., одяг на сезон - 2000 грн., харчування у школі та садочку - 1200 грн., книги, розвиваючи матеріали - 1000 грн., відвідування дитячих заходів, кінотеатрів - 1000 грн., лікування - 800 грн. ) Також, [PERSON] відвідує гуртки - театр «Руда Ворона», музичну школу, самбо. Діти потребують щорічного додаткового лікування, що підтверджується копіями висновків лікарів. На підставі викладеного просить суд стягувати з [PERSON] , на ім`я [PERSON] аліменти на дитину - [PERSON] , [INFO] щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку і не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття; стягувати з [PERSON] , на ім`я [PERSON] аліменти на дитину - [PERSON] , [INFO] щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку і не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття; відповідно до вимог п.1. ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05.07.2022 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 21.08.2023 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач ніколи не відмовлявся від утримання власних дітей, здійснював та здійснює утримання дітей регулярно, щомісячно і на умовах, що дійсно враховують необхідні потреби та розвиток дітей. Окрім того, Відповідач звернув увагу суду, що Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 травня 2016 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягувати із 08 квітня 2016 року і до виповнення сином повноліття. Зазначив, що станом на сьогодення Відповідач не працевлаштовний, доходу не має. Війна значно вплинула на матеріальне становище Відповідача. Єдиний дохід який на сьогодні отримує Відповідач це пенсія по інвалідності. Окрім того, у Відповідача на частковому утриманні перебуває батько пенсійного віку. Тому просив суд, задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково, стягнувши на її користь аліменти з [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] щомісячно у твердій грошовій сумі 2000,00 грн. з моменту ухвалення рішення, в іншій частині позову відмовити, оскільки існує Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда у справі № 404/2238/16-ц від 19 травня 2016 року. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, представник позивача [PERSON] , надала заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити. У судове засідання відповідач та його представник не з`явились. Представник відповідача [PERSON] направив до суду заяву, згідно якої відповідач позов визнав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08 жовтня 2010 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції 24 грудня 2013 року. Від даного шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] . що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області по справі №367/698/22 від 26.08.2022 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до нотаріально посвідченого перекладу приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу А.О. Чигріним, перекладач [PERSON] здійснила переклад з німецької на українську мову офіційного підтвердження реєстрації проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в громаді Нідергаузен. Даним документом підтверджується факт проживання та реєстрації Позивача разом з її малолітніми дітьми - [PERSON] - [INFO] , та [PERSON] - [INFO] з 02 травня 2022 р. в громаді 65527 Нідергаузен Ленцханер Вег 36. З огляду на копію виписки про витрати за період з 01.12.2021 року по 31.12.2021 року Якубовською було перераховано Відділу культури, націонанальностей і релігій Ірпінської міської ради - 353,00 грн., Управлінню освіти і науки Ірпінської міської ради Київської області - 457,00 грн., КВПГХ Ірпінської міської ради - 575,70 грн. Згідно копії виписки про витрати за період з 01.01.2022 року по 23.01.2022 року Якубовською було витрачено на продукти - 1848,18 грн., перераховано ФОП [PERSON] - 10403,00 грн., витрачено на іграшки - 957,10 грн., перераховано на КВПГХ Ірпінської міської ради - 571,00 грн. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. ч. 1-3 зазначеної статті СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначена вимога покладається на суд лише в порядку наказного провадження (ч. 3 ст. 184 СК України). Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства. Отже, аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України. Разом з тим, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На момент ухвалення судом рішення неповнолітньому сину [PERSON] , [INFO] , виповнилося 11 років, а неповнолітньому сину [PERSON] , [INFO] , виповнилося 6 років. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» 50% прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2023 року становить 1416,50 гривень. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така ж правова позиція викладена у постанові ВСУ від 05.02.2014 при розгляді спра-ви №143цс13. Як встановлено судом, Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 травня 2016 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягувати із 08 квітня 2016 року і до виповнення сином повноліття. Таким чином, звертаючись до суду з даним позовом, позивачка в частині стягнення аліментів на дитину - [PERSON] , [INFO] -дження в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., фактично просила змінити розмір аліментів, що стягуються за Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 травня 2016 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у зв`язку із об`єктивною потребою неповнолітніх дітей сторін у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, та змінює розмір аліментів, що стягуються за Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 травня 2016 року та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на дитину - [PERSON] , [INFO] щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку і не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття; стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., щомісячно, враховуючи, що вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу. Крім того, позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору. Ч.6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тобто, у разі визнання відповідачем позову, позивачу, який не звільнений від сплати судового збору, з державного бюджету повертається 50 відсотків судового збору, який був ним сплачений при поданні позову, а із відповідача стягуються (відшкодовуються) на користь позивача інші 50 відсотків судового збору. Таким чином із відповідача, у такому випадку, стягується лише 50 відсотків судового збору сплаченого позивачем за подання позовної заяви. При цьому, у державному бюджеті залишається інші 50 відсотків судового збору, які були сплачені позивачем під час подання позову (та які відшкодовуються позивачу відповідачем). Проаналізувавши вищезазначені норми законодавства, зважаючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, із відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави. При цьому, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду по суті, то з нього слід стягнути судовий збір у доход держави у розмірі 50 відсотків від суми судового збору, який підлягав би з нього стягненню у випадку невизнання ним позову, відповідно до ставки судового збору, передбаченої ЗУ «Про судовий збір», що буде відповідати інтересам держави та не буде порушувати права сторін. П.п.3 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір із позовної заяви немайнового характеру справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана, що станом на день звернення позивача до суду складає 992,40 грн. Таким чином, з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір у сумі 496,20 грн. (50% від 992,40 грн.). На підставі ст.ст. 84, 180-184, 191-192 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial