Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

У провадженні\~Свалявського районного\~суду Закарпатської\~області перебувала\~справа№306/1700/23,\~провадження №2/306/584/23\~за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Відповідно до рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 листопада 2023 року - позов [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] : право власності на 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] ; право власності на 1/6 частину дачного будинку за адресою [ADDRESS] ; право власності на 1/6 частину земельної ділянки площею 0,10 га для дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] та право власності на 1/6 частину автомобіля марки FORD FIESTA, кузов (коляска) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . 22.11.2023 року позивач [PERSON] подав суду заяву (вх.№9295) про ухвалення додаткового рішення у справі, відповідно до якої просить суд стягнути на його користь з відповідача [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 5290,53 грн. та 11000 грн. витрат на правничу допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги №282 від 05.05.2023 року та додаткової угоди №1 від 05.05.2023 року у справі за позовом [PERSON] , [INFO] до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Дослідивши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає таке. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Згідно ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України - суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання щодо розподілу судового збору, суд ураховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Судовий збір позивачем у справі №306/1700/23 сплачено та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 38 від 07 липня 2023 року у розмірі 5290,60 грн., а тому суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, понесені [PERSON] , які складаються з судового збору за подання позову до суду у розмірі 5290,60 грн. Відповідно до\~ч.2\~ст.\~137\~ЦПКУкраїни - за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Позивач у заяві про відшкодування судових витрат по оплаті за надання правничої допомоги визначив розмір витрат у розмірі 11000 грн. (у відповідності до договору про надання правової допомоги №282 від 05.05.2023 року та додаткової угоди №1 від 05.05.2023 року). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України - розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Метою впровадження цього принципу пропорційності є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України - для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що між адвокатським об`єднанням "Новікова і Партнери" (виконавець) та [PERSON] (клієнт) 05.05.2023 року укладено договір № 282 про надання правової допомоги, відповідно до якого виконавець зобов`язався здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором. Крім цього 05.05.2023 року між адвокатським об`єднанням "Новікова і Партнери" (виконавець) та [PERSON] (клієнт) укладено Додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №282, яка визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) Бюро за надання правової допомоги під час підготовки, звернення до суду із позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності та її розглядом в суді першої інстанції. Відповідно до домовленостей сторін, сума гонорару складає 11000 грн., які сплачуються в наступному порядку: 5500 грн. при подачі позову до суду; 5500 грн. протягом 5 днів після ухвалення судового рішення по суті спору. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надані: договір про надання правової допомоги №282 від 05.05.2023 року, додаткова угода №1 від 05.05.2023 року, копії квитанцій про оплату послуг у розмірі 11000 грн. Натомість, позивачем не надано до суду детального опису робіт (послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у зв`язку із розглядом справи № 306/1700/23 в суді першої інстанції за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Таким чином,\~суд вважає,\~що витрати\~позивача на\~правову допомогу\~документально не\~підтверджені належними\~та допустимими\~доказами.\~Сума у\~розмірі 11000\~грн.,\~яка є\~видом судових\~витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи є\~недоведеною і\~фактично не\~підтвердженою доказами, а тому доходить висновку, що в цій частині вимог [PERSON] необхідно відмовити. Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: partial