Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до Комунального підприємства «Київський метрополітен» (далі - КП «Київський метрополітен», відповідач) та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила суд: -скасувати наказ (розпорядження) КП «Київський метрополітен» від 11.08.2021 № 814-Н/К «Про припинення трудового договору (контракту)» (далі - оскаржуваний наказ) з [PERSON] як незаконний; -поновити [PERSON] на посаді провідного економіста відділу інформаційного забезпечення та навігації управління майнових та земельних ресурсів КП «Київський метрополітен» з 12.08.2021; -стягнути з КП «Київський метрополітен» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.08.2021 по день ухвалення рішення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у трудових відносинах із відповідачем, зокрема, з 06.07.2020 по 11.08.2021 працювала у відповідача на посаді провідного економіста відділу інформаційного забезпечення та навігації управління майнових та земельних ресурсів КП «Київський метрополітен». Вказує, що згідно з наказом (розпорядженням) КП «Київський метрополітен» від 11.08.2021 № 814-Н/К «Про припинення трудового договору (контракту)» вона була звільнена з посади провідного економіста відділу інформаційного забезпечення та навігації управління майнових та земельних ресурсів КП «Київський метрополітен» у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним оскільки відповідач жодним чином не обґрунтував необхідність скорочення штатної одиниці провідного економіста відділу інформаційного забезпечення та навігації управління майнових та земельних ресурсів, яка була єдиною у вказаному відділі, та звільнення позивача не є наслідком ані змін в організації виробництва і праці, ані ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, ані скорочення чисельності або штату працівників, що встановлено та передбачено вимогами п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України). Підставою звільнення у оскаржуваному наказі зазначено наказ від 20.05.2021 № 116-Н «Про скорочення посади в адміністрації КП «Київський метрополітен». Однак, в наказі від 20.05.2021 № 116-Н «Про скорочення посади в адміністрації КП «Київський метрополітен» не відображено жодної інформації щодо змін в організації виробництва та праці, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників у відповідача, відповідно в оскаржуваному наказі жодним чином не відображено та не підтверджено факту скорочення чисельності або штату працівників відповідача. Вказує, що відповідно до Наказу від 20.05.2021 № 116-Н «Про скорочення посади в адміністрації КП «Київський метрополітен» основною підставою для скорочення є лише посилання на подання начальника управління майнових та земельних ресурсів КП «Київський метрополітен» [PERSON] від 26.04.2021 № 39/03-308, в якому [PERSON] повідомляє про наступне: «Відділ інформаційного забезпечення та навігації в складі управління майнових та земельних ресурсів створений на підставі наказу «Про удосконалення організаційної структури КП «Київський метрополітен» від 02.07.2020 № 239-Н у кількості 6 штатних одиниць: начальник відділу - 1 шт. од., заступник начальника відділу - 1 шт. од., провідний економіст - 1 шт. од., провідний інженер - 3 шт. од. Станом на 01.04.2021 КП «Київський метрополітен» не отримує доходів за договорами тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу на транспорті. За результатами аналізу анкет щодо розподілу робочого часу на виконання основних робіт працівниками відділу інформаційного забезпечення та навігації, які формувались на виконання окремого доручення директора фінансового [PERSON] від 21.12.2020 № 123-НДФ на підставі інформації, наданої начальником зазначеного відділу стосовно об`єму навантаження провідного економіста відділу інформаційного забезпечення та навігації, вбачається, що об`єм виконаних завдань протягом 1 кварталу 2021 року не відповідає навантаженню на одну штатну одиницю та функціональні обов`язки можуть бути розподілені між працівниками відділу». Однак, термін виконання окремого доручення директора фінансового [PERSON] від 21.12.2020 № 123-НДФ було встановлено - до 20.01.2021 року, отже, інформація за результатами аналізу анкет щодо розподілу робочого часу на виконання основних робіт працівниками відділу інформаційного забезпечення та навігації не могла бути зібрана, проаналізована за 1 квартал 2021 року. Стверджує, що обставини, викладені начальником управління майнових та земельних ресурсів КП «Київський метрополітен» [PERSON] в поданні від 26.04.2021 № 39/03-308 не відповідають дійсності оскільки начальником відділу інформаційного забезпечення та навігації було проаналізовано анкети розподілу робочого часу на виконання основних робіт працівниками відділу інформаційного забезпечення та навігації, та надано начальнику управління майнових та земельних ресурсів КП «Київський метрополітен» [PERSON] інформацію стосовно об`єму навантаження лише провідного економіста відділу інформаційного забезпечення та навігації, а не усіх працівників відділу. Вважає, що проведення за 1 квартал 2021 року аналізу робочого часу на виконання основних робіт провідним економістом відділу інформаційного забезпечення та навігації управління майнових та земельних ресурсів, жодним чином ніяк не відносилось до виконання окремого доручення директора фінансового [PERSON] від 21.12.2020 № 123-НДФ, а начальником відділу інформаційного забезпечення та навігації [PERSON] на власний розсуд взято період - 1 квартал 2021 року, та проаналізовано тільки одну посаду - провідного економіста відділу інформаційного забезпечення та навігації управління майнових та земельних ресурсів. Зазначає, що протягом 1 кварталу 2021 року вона перебувала у відпустках та мала лікарняні по догляду за дитиною. Вказує, що відповідачем порушено по відношенню до позивача вимоги ст. 2-1 КЗпП України, що підтверджується оскаржуваним наказом в якому є посилання на наказ від 20.05.2021 № 116-Н «Про скорочення посади в адміністрації КП «Київський метрополітен», в наказі від 20.05.2021 № 116-Н є посилання на подання від 26.04.2021 № 39/03-308 начальника управління майнових та земельних ресурсів, в поданні від 26.04.2021 № 39/03-308 є посилання на інформацію начальника відділу інформаційного забезпечення та навігації [PERSON] стосовно об`єму навантаження провідного економіста відділу інформаційного забезпечення та навігації та подальшим незаконним звільненням. Вважає аналіз робочого часу на виконання основних робіт провідного економіста відділу інформаційного забезпечення та навігації управління майнових та земельних ресурсів за 1 квартал 2021 року є необ`єктивним, неповним та не може слугувати підставою для проведення роботодавцем скорочення посади позивача. Зазначає, що твердження начальника управління в поданні від 26.04.2021 № 39/03-308 про те, що станом на 01.04.2021 КП «Київський метрополітен» не отримує доходів за договорами тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу на транспорті (вказаним твердженням роботодавець обґрунтовує скорочення посади позивача) спростовується тим, що: - відповідно до п.3.1.1. розділу III Порядку розміщення реклами в м. Києві, затвердженого Рішенням Київської міської ради від 22.09.11 № 37/6253.3 14.02.2012 року договори на право розміщення реклами на транспорті комунальної власності територіальної громади м. Києва укладає КП «Київреклама». - КП «Київський метрополітен» не отримує доходів з 2016 року за договорами тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу на транспорті, що підтверджується п. 21 Рішення Київської міської ради від 22.12.2015 N 61/61 «Про бюджет міста Києва на 2016 рік»: «п. 21. Установити, що до 1 березня 2016 року комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» не пізніше наступного робочого дня: після зарахування коштів від плати за розміщення реклами на транспорті комунальної власності територіальної громади міста Києва перераховує 87,5 відсотка отриманих коштів (без податку на додану вартість) відповідним комунальним підприємствам транспорту загального користування та метрополітену, на балансі яких знаходяться території, транспортні засоби, споруди, будівлі, устаткування транспорту, що є комунальною власністю територіальної громади міста Києва». Згідно з рішеннями Київської міської ради: - від 12.12.2016 №554/1558 «Про бюджет міста Києва на 2017 рік»; - від 21.12.2017 № 1043/4050 «Про бюджет міста Києва на 2018 рік»; - від 13.12.2018 № 416/6467«Про бюджет міста Києва на 2019 рік»; - від 24.12.2020 №24/24«Про бюджет міста Києва на 2021 рік»; - від 12.12.2019 № 456/8029 «Про бюджет міста Києва на 2021 рік»; до КП «Київський метрополітен» після 1 березня 2016 р. не перераховуються (не виділяються) кошти від плати за розміщення реклами на транспорті комунальної власності територіальної громади міста Києва. Вказує, що жодних об`єктивних, законних обґрунтувань, підстав та причин про проведення скорочення в Наказі від 20.05.2021 № 116-Н «Про скорочення посади в адміністрації КП «Київський метрополітен» немає, а також відсутні будь-які належні та достовірні техніко-економічні обґрунтування скорочення посади відповідача, зміни в організації виробництва та праці роботодавця. Посилається також на те, що відповідачем порушено вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 492 КЗпП України в частині обов`язку відповідача запропонувати всі вакантні посади. Зазначає, що 21.05.2021 відповідач попередив її про те, що відповідно до наказу від 20.05.2021 №116-Н «Про скорочення посади в адміністрації КП «Київський метрополітен» її посада підлягає скороченню з 11.08.2021 і одночасно з попередженням їй запропоновано 2 (дві) посади - провідний економіст відділу спрощених закупівель (тимчасово, на соцвідпустку) та касир станції метрополітену. 08.06.2021 відповідач повторно (вдруге) попередив позивача про те, що відповідно до наказу від 20.05.2021 № 116-Н «Про скорочення посади в адміністрації КП «Київський метрополітен» її посада підлягає скороченню з 11.08.2021 і одночасно з попередженням запропоновано їй 3 (три) посади, а саме: повторно - провідний економіст відділу спрощених закупівель (тимчасово, на соцвідпустку), провідний економіст з договірних та претензійних робіт відділу з організації договірної роботи (тимчасово, на соцвідпустку), та економіст І категорії відділу земельних ресурсів (тимчасово, на соцвідпустку). Стверджує, що від запропонованих посад вона відмовилась, оскільки посада касира станції метрополітену не відповідає її освіті, досвіду роботи та кваліфікації, а інші запропоновані посади не є вакантними, оскільки вони є декретними. Стверджує, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа. Відповідно до частини третьої статті 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується, зокрема, гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом. Таким чином вважає, що якщо працівник відсутній у зв`язку із хворобою, відрядженням, відпусткою, посада, яку він займає, не є вакантною. Вказує, що посада жінки, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не є вакантною і прийняття працівників на таку посаду можливе лише за строковим трудовим договором на період до виходу з відпустки для догляду за дитиною основного працівника. Також посилається, що згода профспілкової організації на розірвання трудового договору з ініціативи власника зі мною, що оформлена протоколом від 11.08.2021 № 7 є такою, що не має юридичного значення з огляду на те, що з 2019 року по лютий 2021 року (до закінчення повноважень та обрання нового складу профспілкового комітету) вона була головою цехкому профспілкової групи технологічного управління та управління майнових та земельних ресурсів профспілкового комітету адміністрації КП «Київський метрополітен», та із моменту закінчення її повноважень голови цехкому не пройшло року, що є порушенням вимог ч. 4 ст. 252 КЗпП. Також просила суд стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.08.2021 по день ухвалення рішення у справі. 13.09.2021 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.09.2021 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 25.01.2022 позивачем було подано до суду два клопотання про доручення доказів у справі. 25.01.2022 позивачем було подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог. 28.01.2023 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечував. В обґрунтування своїх заперечень проти позову вказує, що з метою удосконалення штатної чисельності працівників, окремим дорученням директора фінансового КП «Київський метрополітен» від 21.12.2020 №123-НДФ було доручено структурним підрозділам надати заповнені відповідно до зазначеної форми безпосередньо працівниками структурних підрозділів анкети, в яких відображалась робота за посадою, орієнтовні витрати часу та результати за місяць. Анкети були сформовані на виконання цього доручення всіма працівниками управління майнових та земельних ресурсів. Начальниками відділів та начальником управління був проведений аналіз фактичного об`єму роботи в порівнянні з орієнтовними витратами часу, зазначеними особисто кожним працівником в анкеті. Враховуючи, що дані анкет зазначені у відсотковому співвідношенні і є актуальними для будь-якого періоду часу, для більш об`єктивного аналізу був визначений період роботи працівників - І квартал 2021 року. Саме після проведеного аналізу анкет всіх працівників управління, була надана пропозиція керівництву щодо скорочення посади провідного економіста відділу інформаційного забезпечення та навігації у зв`язку із відсутністю навантаження на цю штатну одиницю та можливістю перерозподілу функціональних обов`язків між працівниками відділу. Підстави скорочення посади провідного економіста відділу інформаційного забезпечення та навігації управління майнових та земельних ресурсів були викладені в поданні начальника управління майнових та земельних ресурсів адміністрації КП «Київський метрополітен» від 26.04.2021 №39/03-30 за результатами досконалого аналізу фактичного об`єму роботи в порівнянні з орієнтовними витратами часу провідного економіста відділу інформаційного забезпечення і навігації [PERSON] за період роботи І квартал 2021 року, враховуючи дані анкети, яка заповнювалась особисто [PERSON] , про що засвідчує її особистий підпис, погоджена начальником відділу інформаційного забезпечення і навігації управління майнових та земельних ресурсів. Вказує, що протягом І кварталу 2021 року провідним економістом [PERSON] на виконання своїх функціональних обов`язків було витрачено лише 27 годин робочого часу (в перерахунку на 8-годинний робочий день приблизно 3,5 робочих дні), а фактичне перебування на робочому місці - 33 робочих дні. Таким чином, навантаження на штатну одиницю - провідного економіста відділу інформаційного забезпечення і навігації у І кварталі 2021 склало приблизно 10% від загального об`єму робочого часу. Враховуючи вищенаведене, вважає рішення щодо скорочення посади провідного економіста відділу інформаційного забезпечення та навігації управління майнових та земельних ресурсів адміністрації КП «Київський метрополітен» обґрунтованим, виваженим та яке базується на об`єктивних підставах. Також зазначає, що 21.05.2021 та 08.06.2021 позивачу, у відповідності до ст. 492 КЗпП України були запропоновані вакантні посади, які остання могла б зайняти з урахування її освіти, кваліфікації і досвіду тощо, серед яких: провідний економіст відділу спрощених закупівель; касир станції метрополітену; провідний економіст відділу спрощених закупівель; провідний економіст з договірних та претензійних робіт відділу з організації договірної роботи; економіст І категорії відділу земельних ресурсів, однак позивач відмовилася від запропонованих вакантних посад, про що засвідчує її особистий підпис. Посилається, що 14.07.2021 позивач була ознайомлена з довідкою вакансій станом на 14.07.2021 та їй було запропоновано вакансію економіста І категорії відділу з договірної роботи дирекції будівництва метрополітену, від якої вона відмовилася, про що складено відповідний акт посадовими особами КП «Київський метрополітен». Враховуючи наведене вважає, що КП «Київський метрополітен» належним чином виконано обов`язок щодо попередження позивача про скорочення посади та запропоновано всі вакантні посади на підприємстві, які вона могла зайняти з урахування її освіти та кваліфікації, а відтак звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства. Окрім цього вказує, що КП «Київський метрополітен» листом від 11.05.2021 №59-НЗ звернулося до Об`єднаної профспілкової організації КП «Київський метрополітен» з повідомленням про скорочення посад в адміністрації, а саме посади провідного економіста відділу інформаційного забезпечення та навігації управління майнових та земельних ресурсів адміністрації КП «Київський метрополітен». Лист отримано Об`єднаною профспілковою організацією КП «Київський метрополітен» 11.05.2021 Вх.№118, про що свідчить відмітка на листі, проте відповіді на лист від 11.05.2021 №59-НЗ КП «Київський метрополітен» не отримувало, тому вважає, що Об`єднана профспілкова організація КП «Київський метрополітен» не заперечувала щодо скорочення посади, яку займала [PERSON] . Також копія наказу начальника метрополітену від 20.05.2021 №116-Н «Про скорочення посади а адміністрації КП «Київський метрополітен», а саме провідного економіста у відділі інформаційного забезпечення і навігації управління майнових та земельних ресурсів адміністрації КП «Київський метрополітен» також направлялася Об`єднаній профспілковій організації КП «Київський метрополітен», про що свідчить розсилка наказу. Листом від 26.07.2021 №3-Н КП «Київський метрополітен» звернулося до Голови профспілкового комітету адміністрації КП «Київський метрополітен» про надання згоди на звільнення [PERSON] згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Протоколом від 11.08.2021 №7 засідання профспілкового комітету Адміністрації метрополітену надано згоду на звільнення провідного економіста у відділі інформаційного забезпечення і навігації управління майнових та земельних ресурсів [PERSON] згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. З урахуванням викладеного вище просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 16.02.2022 позивачем було подано відповідь на відзив відповідача у якій остання на спростування тверджень відповідача у відзиві вказує, що жодним чином не обґрунтував необхідність скорочення штатної одиниці провідного економіста відділу інформаційного забезпечення та навігації управління майнових та земельних ресурсів, яка була єдиною у вказаному відділі, також, звільнення [PERSON] не є наслідком ані змін в організації виробництва і праці, ані ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, ані скорочення чисельності або штату працівників (що встановлено та передбачено вимогами п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України). Вказує, що твердження відповідача про те, що 14.07.2021 [PERSON] була ознайомлена з довідкою вакансій станом на 14.07.2021 та їй було запропоновано вакансію економіста 1 категорії відділу з договірної роботи дирекції будівництва метрополітену, від якої вона відмовилась, про що складено відповідний акт посадовими особами КП «Київський метрополітен» є суперечливим та таким, що не відповідає дійсності оскільки, відповідач не пропонував [PERSON] ні 14.07.2021, ні в інший час вакантну посаду економіста 1 категорії відділу з договірної роботи дирекції будівництва метрополітену, а також всі наявні вакантні посади на підприємстві шляхом вручення довідки вакансій станом на 14.07.2021, про які йде мова в Акті від 14.07.2021. Вказує, що Акту від 14.07.2021 не додано відповідачем до відзиву. Зазначає, що в листі КП «Київський метрополітен» від 26.07.21 № 3-Н «Про надання згоди на звільнення за скороченням штату працівників», який адресований Голові профспілкового комітету адміністрації КП «Київський метрополітен» (далі - лист від 26.07.21 № 3-Н) роботодавець зазначив про те, що позивачу були запропоновані посади 21.05.21 та 08.06.21, що підтверджується письмовими попередженнями в яких є особистий підпис Позивача про ознайомлення та відмову від запропонованих посад: провідний економіст відділу спрощених закупівель (тимчасово, на соцвідпустку) (посадовий оклад 15680 грн.); касир станції метрополітену (посадовий оклад 8494 грн.); повторно - провідний економіст відділу спрощених закупівель (тимчасово, на соцвідпустку) (посадовий оклад 15680 грн.); провідний економіст з договірних та претензійних робіт відділу з організації договірної роботи (тимчасово, на соцвідпустку) (посадовий оклад 14748 грн.); економіст І категорії відділу земельних ресурсів (тимчасово, на соцвідпустку) (посадовий оклад 13010 грн.). Звертає увагу на те, що в листі КП «Київський метрополітен» від 26.07.21 № 3-Н серед перерахованих запропонованих вакантних посад позивачеві немає посади - економіст 1 категорії відділу з договірної роботи дирекції будівництва метрополітену. 16.02.2022 позивачем було подано до суду клопотання про визнання доказів недопустимими. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.10.2023 розгляд справи було призначено у судовому засіданні з повідомленням сторін. 07.11.2023 представником відповідача було подано до суду заперечення на клопотання представника позивача про визнання доказів недопустимими. 08.11.2023 представником відповідача було подано до суду додаткові пояснення. 22.11.2023 представником позивача було подано до суду додаткові пояснення У судому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах із КП «Київський метрополітен» з 11.12.1997 по 11.08.2021, зокрема, з 06.07.2020 по 11.08.2021 працювала у відповідача на посаді провідного економіста відділу інформаційного забезпечення та навігації управління майнових та земельних ресурсів КП «Київський метрополітен», що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 20-25 т. 1). Наказом (розпорядженням) КП «Київський метрополітен» від 11.08.2021 № 814-Н/К «Про припинення трудового договору (контракту)» [PERSON] була звільнена з посади провідного економіста відділу інформаційного забезпечення та навігації управління майнових та земельних ресурсів КП «Київський метрополітен», причина звільнення: п. 1 ст. 40 КЗпП України, розірвання трудового договору за ініціативи власника (скорочення чисельності або штату працівників) (а.с. 27 т. 1). Відповідно до Наказу (розпорядження) КП «Київський метрополітен» від 11.08.2021 № 814-Н/К «Про припинення трудового договору (контракту)» підставою звільнення зазначено Наказ від 20.05.2021 №116-Н «Про скорочення посади в адміністрації КП «Київський метрополітен»». Наказом від 20.05.2021 № 116-Н від 20.05.2021 № 116-Н «Про скорочення посади в адміністрації КП «Київський метрополітен»» було скорочено з 11.08.2021 у відділі інформаційного забезпечення та навігації управління майнових та земельних ресурсів КП «Київський метрополітен» посаду провідного економіста (а.с. 28 т. 1). Даний Наказ від 20.05.2021 № 116-Н від 20.05.2021 № 116-Н було видано відповідно до подання управління майнових та земельних ресурсів адміністрації КП «Київський метрополітен» від 26.04.2021 №39/03-308. Таким чином, у відповідача відбулися реорганізація структури підприємства, зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності та штату працівників. Однією із трьох підстав заявлених вимог позивач зазначає те, що жодних об`єктивних, законних обґрунтувань, підстав та причин про проведення скорочення в Наказі від 20.05.2021 № 116-Н «Про скорочення посади в адміністрації КП «Київський метрополітен» немає, а також відсутні будь-які належні та достовірні техніко-економічні обґрунтування скорочення посади відповідача, зміни в організації виробництва та праці роботодавця. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору. Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією. При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури. Відповідно до статті 64 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Згідно з позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18 (провадження № 61-393св19), від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17 (провадження № 61-8393св20), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення. Як було встановлено судом вище, у відповідача відбулися реорганізація структури підприємства, зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності та штату працівників. При цьому, судом під час розгляду даного трудового спору не може надаватися правова оцінка питанню доцільності і правомірності скорочення штату та чисельності працівників відповідача, а тому позовні вимоги саме із цієї підстави задоволенню не підлягають. Другою підставою даного позову є те, що відповідачем не були виконані вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За положеннями частини першої та третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Згоду на переведення на іншу роботу працівник підтверджує письмово заявою про таке переведення. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстави, передбаченої пунктом 1 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. 21.05.2021 [PERSON] було попереджено, що відповідно до наказу від 20.05.2021 № 116-Н «Про скорочення посади в адміністрації КП «Київський метрополітен» буде скорочено посаду [PERSON] з 11.08.2021 (а.с. 29 т. 1). Разом із даним попередженням [PERSON] було запропоновано вакантні посади на підприємстві, а саме: провідного економіста відділу спрощених закупівель (тимчасово на соцвідпустку) та касира станції метрополітену. Від переведення на запропоновані вакантні посади позивач відмовилася, що підтверджується її підписом на попередженні (а.с. 29 т. 1). 08.06.2021 [PERSON] було вдруге попереджено, що відповідно до наказу від 20.05.2021 № 116-Н «Про скорочення посади в адміністрації КП «Київський метрополітен» буде скорочено посаду [PERSON] з 11.08.2021 (а.с. 30 т. 1). Разом із даним попередженням [PERSON] було запропоновано вакантні посади на підприємстві, а саме: провідного економіста відділу спрощених закупівель (тимчасово на соцвідпустку), провідного економіста з договірних та претензійних робіт відділу з організації договірної роботи (тимчасово на соцвідпустку) та економіста І кат. Відділу земельних ресурсів (тимчасово на соцвідпустку). Від переведення на запропоновані вакантні посади позивач відмовилася, що підтверджується її підписом на попередженні (а.с. 30 т. 1). 14.07.2021 начальником відділу кадрів управління кадрової роботи [PERSON] , ст. інспектором з кадрів відділу кадрів [PERSON] , начальником відділу інформаційного забезпечення та навігації [PERSON] було складено та підписано Акт яким останні засвідчили факт про те, що 14.07.2021 [PERSON] була ознайомлена з довідкою вакансій станом на 14.07.2021 та їй було запропоновано вакансію економіста І категорії відділу з договірної роботи ДБМ, від якої [PERSON] відмовилася (а.с. 157 т. 1). Позивач у позовній заяві вказує, що 14.07.2021 її із довідкою про наявність вакантних посад на підприємстві ознайомлено не було та вакантну посаду економіста І категорії відділу з договірної роботи ДБМ їй запропоновано не було. Проте, у судовому засіданні представник позивача зазначив, що за умови повідомлення позивача про наявність вакантної посади економіста І категорії відділу з договірної роботи ДБМ, вона б беззаперечно погодилася на її зайняття. Відповідно до наданої відповідачем Довідки про наявність вакансій станом на 01.06.2021, у відповідача були вакантні посади, зокрема, провідного економіста відділу з договірної роботи у Дирекції будівництва метрополітену (кількість - 1, оклад - 15 043) та економіста І категорії відділу з договірної роботи у Дирекції будівництва метрополітену (кількість - 1, оклад - 13 301) (а.с. 163 т. 1). Дані посади не є тимчасовими та як свідчать матеріали справи не були запропоновані позивачу. Досліджуючи на предмет належності, допустимості, достовірності та достатності наданий відповідачем Акт від 14.07.2021, суд зазначає наступне. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Як було вказано судом вище, 14.07.2021 начальником відділу кадрів управління кадрової роботи [PERSON] , ст. інспектором з кадрів відділу кадрів [PERSON] , начальником відділу інформаційного забезпечення та навігації [PERSON] було складено та підписано Акт яким останні засвідчили факт про те, що 14.07.2021 [PERSON] була ознайомлена з довідкою вакансій станом на 14.07.2021 та їй було запропоновано вакансію економіста І категорії відділу з договірної роботи ДБМ, від якої [PERSON] відмовилася. При цьому, 26.07.2021 т.в.о. начальника КП Київський метрополітен» Гавриленко В.В. було складено та скеровано голові профспілкового комітету адміністрації КП Київський метрополітен» [PERSON] лист «Про надання згоди на звільнення за скороченням штату працівників» (а.с. 179 т. 1). У даному листі було вказано, що [PERSON] одночасно з ознайомленням з наказом про скорочення 21.05.2021 відповідно до вимог ч. 2 ст. 49-2 КзПП України було запропоновано посади провідного економіста відділу спрощених закупівель (тимчасово, на соцвідпустку основного працівника) та касира станції метрополітену комерційної служби, проте остання від переведення відмовилася. Крім того, 08.06.2021 [PERSON] було запропоновано наступні посади: провідного економіста відділу спрощених закупівель управління з організації процедур закупівель (тимчасово, на соцвідпустку основного працівника), провідного економіста з договірних та претензійних робіт відділу з організації договірної роботи юридичного управління (тимчасово, на соцвідпустку основного працівника) та економіста І кат. відділу земельних ресурсів управління майнових та земельних ресурсів (тимчасово, на соцвідпустку основного працівника), проте остання від переведення відмовилася. При цьому, даний лист не містить інформації про те, що 14.07.2023 [PERSON] була ознайомлена з довідкою вакансій станом на 14.07.2021 та їй було запропоновано вакансію економіста І категорії відділу з договірної роботи ДБМ, від якої [PERSON] відмовилася. Не зазначення у листі «Про надання згоди на звільнення за скороченням штату працівників» інформації про ознайомлення позивача 14.07.2021 із довідкою про наявність вакансій у відповідача станом на 01.06.2021 та пропонування їй вакансії економіста І категорії відділу з договірної роботи ДБМ, ставить під сумнів сам факт ознайомлення 14.07.2021 позивача із довідкою про наявність вакансій у відповідача станом на 01.06.2021 та пропонування їй вакантної посади економіста І категорії відділу з договірної роботи ДБМ. Суд окремо звертає увагу на ту обставину, що у травні та червні 2021 року позивачу були запропоновані вакантні посади для переведення шляхом письмового повідомлення та остання від них відмовлялася у письмовому вигляді. При цьому, 14.07.2021 позивачу таке переведення було запропоноване в усній формі. Отже, враховуючи наведені норми права та фактичні обставини, суд вважає, що у даному випадку наданий відповідачем акт від 14.07.2021 не є належним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження факту ознайомлення позивача із довідкою про наявність вакантних посад на підприємстві станом на 01.06.2021 та пропонування позивачу переведення на посаду економіста І категорії відділу з договірної роботи ДБМ, яка була на той час вакантною. За вказаних вище обставин, суд вважає встановленим той факт, що звільняючи позивача з займаної посади, відповідачем не було запропоновано позивачу вакантні станом на 01.06.2021 посади, зокрема, провідного економіста відділу з договірної роботи у Дирекції будівництва метрополітену (кількість - 1, оклад - 15 043) та економіста І категорії відділу з договірної роботи у Дирекції будівництва метрополітену (кількість - 1, оклад - 13 301). Наведене вище свідчить про невиконання відповідачем вимог ч. 2 ст. 40, ч. 2 та 3 ст. 49-2 КЗпП України при звільненні позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання незаконним наказу (розпорядження) КП «Київський метрополітен» від 11.08.2021 № 814-Н/К «Про припинення трудового договору (контракту)» та поновлення [PERSON] на посаді провідного економіста відділу інформаційного забезпечення та навігації управління майнових та земельних ресурсів КП «Київський метрополітен» з 12.08.2021. Щодо стосується доводів позивача в обгрунтування позову в частині порушення відповідачем ч. 3 ст. 252 КзПП України,яким передбачено не допущення звільнення з ініціативи роботодавця працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад. Аналізуючи матеріали справи, суд вважає, що вимоги в цій частині не обґрунтовані належними та допустимими доказами, оскільки матеріали справи не містять доказів тщодо обрання позивача до складу профспілкових органів, а також інформації щодо строку повноважень позивача у складі таких профспілкових органів. Щодо стосується заявлених вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), згідно з пп. "з" п. 1 якого, цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу. Відповідно до абз.абз. 1 - 4 п. 2 Порядку (у редакції чинній на момент звільнення позивача), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Згідно з абз.абз. 1 - 3 п. 4 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); г) премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо; е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором; ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; и) виплати, пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо; і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством); й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства; л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Відповідно до виданої відповідачем довідки про суми виплаченої заробітної плати позивачу № 127 від 19.08.2021 встановлено, що двома повними останніми місяцями, які позивач працювала на підприємстві є червень та липень 2021 року, а її заробітна сплата за цей період склала: червень 2021 року - 24 294,68 грн., липень 2021 року - 16 340,06 грн. (а.с. 113 т. 1). Відповідно до наданих відповідачем розрахункових листів за період червень 2021 року - липень 2021 року, позивач фактично відпрацювала 25 днів, а саме: червень 2021 року - 13 днів, липень 2021 року - 12 днів (а.с. 111-112 т. 1). Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає 1 625,38 грн. (16 340,06 грн. + 36 210,30 грн. = 40 634,74 грн.; 40 634,74 грн. / 25 днів = 1 625,38 грн.). Період вимушеного прогулу позивача складає з 12.08.2021 по день ухвалення рішення - 29.11.2023 574 робочих днів. З урахуванням викладеного вище, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.08.2021 по 29.11.2023 у розмірі 932 968,12 грн. (1 625,38 грн. * 574 робочих днів = 932 968,12 грн.). Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Статтею 430 ЦПК України визначено у вичерпний перелік справ, в яких рішення підлягає негайному виконанню. Так, згідно пунктів 2 та 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. З огляд на наведене, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць. Щодо витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача такі докази було подано разом із позовною заявою. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». 11.08.2021 між АО «ОСА ЛЕКС» та [PERSON] (Клієнт) було укладено Договір про надання професійної правової (правничої) допомоги № 1 (далі - Договір № 1) (а.с. 38-46 т. 1). Відповідно до п. 1.1. Договору № 1, АО зобов`язується здійснювати захист клієнта та надавати інші види правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 11.08.2021 між АО «ОСА ЛЕКС» та [PERSON] (Клієнт) було підписано додаток № 1 до Договору № 1 від 11.08.2021 (а.с. 46-47 т. 1). 06.09.2021 АО «ОСА ЛЕКС» та [PERSON] було підписано Акт № 1 примання-передачі правової (правничої) допомоги до Договору № 1 від 11.08.2021, відповідно до якого АО були надані позивачу послуги загальною вартістю 5 000,00 грн. (а.с. 49-50 т. 1). 07.09.2021 [PERSON] було сплачено на корить АО «ОСА ЛЕКС» грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн. за Актом № 1 від 06.09.2021 (а.с. 51 т. 1). Суд вважає, що витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. є обґрунтованими та співмірними із складністю даної справи. Тому, враховуючи надані послуги, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Щодо судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При зверненні до суду із позовом позивач судовий збір не сплачувала, оскільки остання звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». З урахуванням викладеного, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10 237,68 грн. (908,00 грн. за вимогу немайнового характеру; 9 329,68 грн. - за вимоги про стягнення середнього заробітку). Враховуючи викладене,

Outcome: approved