Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] , вказуючи на те, що 08.05.2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2008701268 від 08.05.2014 року, у відповідності до якого останній отримав кошти в сумі 73404,44 грн. 13.06.2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 13/06/13, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги від боржника за кредитним договором грошових коштів. 29.01.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу № 29/01/19-2, відповідно до якого, ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів, право на одержання яких належить Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. За час дії кредитного договору № 2008701268 відповідач не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом і має заборгованість в сумі 41823,79 грн., яка, згідно з уточненими позовними вимогами, складається з: заборгованість за основною сумою кредиту 31803,51 грн.; заборгованість за відсотками 3,583 грн., 3% річних з урахуванням індексу інфляції 10016,70 грн. А тому позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 41823,79 грн., сплачений по цьому позову судовий збір в сумі 2684,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу, яка згідно орієнтовного розрахунку складає 10736 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Даний позов зареєстровано в суді 05.07.2023 року. Згідно ухвали Коропського районного суду Чернігівської області від 19.07.2023 року відкрито провадження у справі та призначене спрощене позовне провадження. 09.10.2023 року представник відповідача направив до суду відзив на позов. 31.10.2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, а 07.22.203 року заява про збільшення позовних вимог. У відзиві на позов сторона відповідача просить застосувати до позовних вимог строки позовної давності, які на її думку минули, і на підставі цього відмовити в позові повністю. У відповіді на відзив сторона позивача стверджує, що строки позовної давності не пропустила. Вивчивши позиції сторін, дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 08.05.2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2008701268 від 08.05.2014 року на загальну суму 73404,44 грн., з них на споживчі цілі 69086,53 грн. Відповідно до заяви на отримання готівки № 1, [PERSON] отримав у відділенні АТ «ОТП Банк» м. Чернігів 69086,53 грн. Згідно п. 1.4.2 Кредитного договору: сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному в графіку платежів. Пункт 1.5 Договору передбачає відповідальність за несплату кожного щомісячного платежу. 13.06.2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 13/06/13, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги від боржника грошових коштів. 29.01.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу № 29/01/19-2, відповідно до якого, ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів, право на одержання яких належить Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. Згідно позиції позивача, за час дії кредитного договору № 2008701268 відповідач не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого виникла заборгованість. Сторона відповідача не надала суду жодних доказів на спростування даної позиції, а також на спростування факту укладання кредитного договору і отримання кредитних коштів. Згідно ст. 1077 ЦК України: За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 512 ЦК України: Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України: До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.\~610\~ЦК України: Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України: За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України: Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України: Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 256-257 ЦК України: Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У Постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18 Велика Палата Верховного Суду зробила наступні правові висновки: «Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування, право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів». Згідно графіку платежів, який є невід`ємною частиною Кредитного договору, відповідач мав вносити кошти на погашення кредиту щомісяця, у визначену Графіком дату, у рівних частинах. Отже, строк позовної давності необхідно визначати за кожним окремим платежем, вказаним у Графіку. Згідно з Графіком, перший платіж по кредиту мав бути внесений 10.06.2014 року, а останній 08.05.2019 року. Позивач у своїх вимогах, посилаючись на пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України стверджує, що починаючи з 12 березня 2020 року (час введення карантину) було продовжено строки позовної давності, а тому просить стягнути заборгованість по тілу кредиту за період з 10.04.2017 року по 08.05.2019 року. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже, з встановленням карантину 12.03.2020 року в Україні продовжено строки позовної давності. Виходячи із загального строку позовної давності у три роки, у березні 2020 року кредитор за Договором кредиту мав право звернутися до боржника (в межах строку позовної давності) про стягнення кредитних платежів, починаючи з квітня 2017 року. За таких обставин, позовна вимога про стягнення заборгованості за основною сумою кредиту 31803,51 грн. та процентів у сумі 3,58 грн. підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд звертає увагу на наступне. У Постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року справа № 602/1082/19 провадження № 61-7521св22 зазначено: «У постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за весь час прострочення. Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Установивши, що Відповідач неналежним чином виконує грошове зобов`язання за рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 13 липня 2010 року, вчасно не повертає належні позивачу кошти, які були надані їй у кредит, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про стягнення з Відповідача на користь Банку трьох процентів річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України у розмірі 5 025,28 доларів США, які нараховані за період з 20 жовтня 2016 року до 21 жовтня 2019 року, тобто за останні три роки, які передували подачі цього позову. Як вже зазначалося, відповідно до п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, в Україні продовжуються строки позовної давності. Продовжується означає діє на майбутнє. У свою чергу, Верховний Суд, сформувавши судову практику про застосування позовної давності щодо інфляційних втрат та 3% річних на три останні роки, що передували зверненню до суду, звернув увагу на ретроспективний характер позовної давності у вказаних правовідносинах. Отже, факт продовження законодавцем дії позовної давності на час карантинних обмежень, не є підставою для застосування позовної давності до вказаних вимог не на три роки, що передували зверненню до суду, а на більший термін. Позов у справі, що розглядається, зареєстровано в суді 05.07.2023 року. Таким чином, право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникло з цієї дати по 05.07.2020 року включно. Таким чином, у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за період з 29.01.2019 року по 04.07.2020 року слід відмовити через пропуск строку позовної давності. В той ж час, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тому суд вважає, що задоволенню підлягає позовна вимога про стягнення трьох процентів річних за період з 04.07.2020 року по 23.02.2022 року, а саме: 31807,09 грн Х 3 Х 599 (кількість днів прострочення) : 365 : 100 = 1565,95 грн. Також, задоволенню підлягає позовна вимога про стягнення інфляційних втрат за вказаний період у сумі 5259,73 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України: Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги у числовому виразі задоволено на 92%. У такій же пропорції з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору. Сторони подали попередні (орієнтовні) розрахунки судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial