Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом про зміну розміру аліментів на утримання малолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач та відповідачка є батьками дітей [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). Діти перебувають на утриманні відповідачки. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 15.03.2022 року у справі № 570/655/22 було стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання кожної дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) позивача, тобто разом на двох дітей у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходів) позивача. З часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів змінилось матеріальне становище позивача, а саме, на даний час він перебуває на примусовому лікуванні, доходів не має взагалі. З огляду на зазначене позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, визначивши їх розмір - 1/3 частина від всіх його доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача не з`явилася в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без її участі. В разі неявки відповідачки не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Відповідачка не з`явилася в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідачка є належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідачка мала можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Відзив на позов до суду не подала. Судом враховується практика ЄСПЛ, зокрема позиція, викладена у справі "Пономарьов проти України", в межах якої Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також враховуються висновки у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", де зазначено: заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). Суд вважає, що така поведінка відповідачки свідчить про те, що вона не має інтересу до справи. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь відповідачки у справі не є обов`язковою. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено судом, відповідно до рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 15.03.2022 року у справі № 570/655/22 з позивача було стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання малолітніх дітей, у розмірі по 1/4 частки від усіх доходів позивача, щомісячно. Тобто на утримання двох дітей з батька дітей на користь позивачки у справі № 570/655/22 були стягнуті аліменти у розмірі 1/2 частини заробітку (доходів) [PERSON] . За положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Позивач у справі не відмовляється від утримання дітей, проте зазначає, що не має змоги сплачувати 1/2 частини від заробітку (доходів). На даний час позивач не працює, відповідно до ухвал Рівненського районного суду Рівненської області від 23.05.2023 року (справа № 570/3717/22 та справа № 570/4102/22) до нього застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. З часу постановлення судового рішення про стягнення аліментів пройшов час, змінилося матеріальне становище позивача, а саме: він перебуває на примусовому лікуванні, не має доходів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Дана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 462/4973/15-ц. Таким чином судом встановлені обставини, що дають змогу для задоволення позову про зміну розміру аліментів. Щодо визначення розміру аліментів, суд враховує наступне: При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182\~«Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів»,\~стаття 183 «Визначення\~розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»,\~стаття 184 «Визначення\~розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20). За положеннями ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За положеннями ч.2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За положеннями п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. За положеннями ч.5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Отже законодавець поряд із нормою про те, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом у той же час орієнтує на те, що на двох дітей може бути стягнено третину від заробітку (доходів) платника аліментів. Ураховуючи наявні у справі докази суд вважає, що стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили, і до досягнення старшою дитиною повноліття, буде компромісним, відповідатиме нормам СК України, враховуватиме баланс інтересів сторін та інтереси дітей. Адже обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків. У той же час суд зазначає, що максимальний розмір аліментів законодавством визначений лише в разі, якщо їх стягнення здійснюється за судовим наказом. Суть стягнення аліментів у наказному провадженні полягає у тому, що судом розглядається справа без виклику сторін, та без перевірки майнового стану сторін. Якщо ж справа розглядається у позовному провадженні, то максимальний розмір аліментів не передбачений. Тому покликання представника позивача про те, що максимальний розмір аліментів має бути не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину - не заслуговують на увагу. Зважаючи на наведене не підлягають до задоволення заявлені вимоги щодо визначення у рішенні суду максимального розміру стягнення аліментів. Позивач не заявив про те, щоб понесені ним судові витрати були стягнуті з відповідачки на його користь. Адже кожна із сторін має право розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. І в даному випадку позивач не бажає відшкодовувати понесені ним судові витрати. А суд не може прийняти рішення, вийшовши за межі заявлених позивачем вимог. Таким чином понесені позивачем судові витрати залишаються покладеними на нього ж. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved