Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, свої вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем був укладений кредитний договір шляхом підписання заяви б/н від 18.03.2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. У зв?язку з невиконанням відповідачем зобов?язань за кредитним договором станом на 21.03.2023 виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 58982,25 грн., з яких: 51080,71 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4904,54 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості, а також понесені судові витрати. Заочним рішенням суду від 20.07.2023 позов задоволено. Ухвалою суду від 12.10.2023 заочне рішення скасовано та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням учасників. Протоколом автоматизованого розподілу справи від 14.11.2023 здійснено повторний розподіл справи у зв?язку з тривалою відсутністю головуючого судді Северинової А.С., справу розподілено судді Ніколаєнко О.О. У судове засідання сторони повторно не з?явились. Представник позивача у позовній заяві просив справу слухати за його відсутності. Відповідач повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи за адресою її реєстрації, однак до суду повернувся конверт у зв?язку з відмовою адресата від одержання. Вказане є належним повідомленням відповідача про дату, час та місце розгляду справи. У заяві про перегляд заочного рішення відповідачка зазначила, що надана копія заяви анкети не є доказом ознайомлення відповідачки з умовами та правилами надання банківських послуг та істотних умов кредитного договору. Позивач без її згоди збільшив кредитний ліміт до 50\~000 грн, що суперечить вимогам законодавства. Позивачем пропущено строки позовної давності. З 2011 року картка перевипускалася 6 раз. Позивачем не надано доказів, що при цьому укладався новий кредитний договір. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, які суми відповідачкою вносились на погашення боргу та витрачалися, коли виникла заборгованість. Заборгованість розрахована неправильно. За період з 18.03.2011 відповідачкою було витрачено 297\~664,34 грн., а повернуто 280\~952,5 грн., баланс на кінець періоду, тобто сума боргу, становить 16\~711,8,3 грн. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 18.03.2011 відповідач підписав заяву - анкету №б/н про приєднання до умов і правил надання банківськи послуг в ПриватБанку, якою виявив бажання оформити на своє ім?я платіжну картку кредитка «Універсальна»(а.с. 19 т. 1). 31.05.2021 складено паспорт споживчого кредиту, яким передбачено розмір процентної ставки поза межами пільгового періоду 42%, 40,8%, 36% (в залежності від типу картки), встановлено суму кредитного ліміту в залежності від типу картки та пільговий період до 55 днів. У графі «підпис споживача» міститься відмітка про підписання паспорту [PERSON] 31.05.2021, проте сам підпис споживача відсутній. Також відсутні докази підписання паспорту за допомогою електронного цифрового підпису або одноразового цифрового ідентифікатора (а.с. 20-23 т.1) Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 21.03.2023 року становить 58\~985,25 грн. грн., з яких: 51080,71 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7904,54 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 7-16 т. 1). Відповідно до виписки з карткового рахунку протягом усього дії картки відповідачка користувалася грошовими коштами. За період з 18.03.2011 по 16.05.2023 усього витрат по картці було на суму 297\~664,34 грн., усього надходжень було 280\~952,51 грн. Баланс на кінець періоду склав -16\~711.83 грн (а.с. 159-229 т. 1). Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На переконання суду підстави для стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами відсутні. Умови заяви анкети, яка була підписана відповідачем, не містять інформації про процентну ставку, яка погоджена сторонами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та правил надання банківських послуг та Тарифи банку, як невід`ємної частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять інформації про Умови та правила надання банківських послуг, які діяли на момент підписання заяви анкети. Також відсутні докази того, що відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву - анкету про надання банківських послуг, а також те, що згадані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та порядку їх нарахування. Паспорт споживчого кредиту, який складений у травні 2021 року, не містить підпису відповідача. Надані розрахунки не дають можливості встановити, яка сума відсотків за договором була нарахована відповідачу з травня 2021 року. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, процентна ставка стосовно використання кредитних коштів змінювалась банком неодноразово протягом строку дії договору. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачем було погоджено підвищення процентної ставки та застосування підвищених процентних ставок на прострочений кредит АТ КБ «ПриватБанк» всупереч положеннями ст. 81 ЦПК України суду не надано. Враховуючи вкладене, суд дійшов висновку, що банком не доведено належними доказами існування у відповідача заборгованості по процентам, тому у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Банк при зверненні до суду ставив питання про стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 51080,71 грн. З наданого позивачем розрахунку заборгованості та наданої відповідачем виписки вбачається, що банк погашав відсотки за рахунок тіла кредиту. Всього шляхом погашення відсотків за рахунок тіла кредиту банк безпідставно збільшив тіло кредиту. Доказів погодження сторонами договору в письмовій формі такого порядку погашення відсотків позивачем не надано. Такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами. Враховуючи викладене, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача різниця між фактично отриманими та не повернутими коштами за період з 18.03.2011 по 21.03.2023. З виписки по картковому рахунку вбачається, що за період з 18.03.2011 по 16.05.2023 усього витрат по картці було на суму 297\~664,34 грн., усього надходжень було 280\~952,51 грн. Баланс на кінець періоду склав -16\~711.83 грн. У періоді з 21.03.2023 (дата, станом на яку позивач просить стягнути заборгованість) по 16.05.2023 відповідачка активно користувалася карткою, нею як використовувались кредитні кошти, так і вносились кошти на картку. За цей період відповідачкою було витрачено коштів банку на суму 25477.91. Внесено на карту коштів на суму 7091.20 грн. Тобто станом на 21.03.2023 баланс на карті становив -35098.54 грн. (-16711,83 грн.+(-25477,91 грн.+7091,20 грн.) Саме ці кошти за тілом кредиту як такі, що фактично використані відповідачем, однак не повернуті за період з 18.03.2011 по 21.03.2023 підлягають стягненню з відповідача. Відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків строку позовної давності, мотивоване тим, що з 2011 року декілька разів перевипускались картки, позивачем не надано доказів згоди відповідачки на це. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна\~давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частиною другою статті 258\~ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253\~ЦК України перебіг\~строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Аналогічні правової позиції\~викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 279/476/17, від 17 лютого 2021року у справі № 761/32244/17, від 03 березня 2021\~року у справі № 173/436/18. Враховуючи те, що строком дії останньої перевипущеної картки є серпень 2023 року (а.с. 18), банк звернувся до суду із вказаним позовом в межах строку позовної давності. Окрім того, з виписки по картковому рахунку відповідача\~вбачається, що відповідачка активно користувалася усіма перевипущеними картками, як використовуючи кредитні кошти, так і погашаючи заборгованість. Такі її дії свідчать про визнання факту перевипуску карток та необхідності повернення одержаних від банку коштів. Відтак, суд вважає необгрунтованим посилання відповідача на пропуск банком строку позовної давності за вимогами\~про стягнення заборгованості за кредитним договором. Підстави для відмови у позові з мотивів пропуску строку позовної давності відсутні. Враховуючи викладене, наявні підстави для стягнення з відповідача коштів за тілом кредиту в сумі 35098.54 грн. як таких, що фактично використані відповідачем, однак не повернуті за період з 18.03.2011 по 21.03.2023. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв?язку із частковим на 59% задоволенням позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1583.56 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial