Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

30.10.2023 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] в с. Кінецьпіль Первомайського району Миколаївської області помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , що належав померлому на підставі договору дарування житлового будинку від 13.05.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського та районного нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А., реєстровий №1477, та земельної ділянки розміром 0,2421 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії МК, виданого Кінецьпільською сільською Радою 28.02.1995 та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №239, яка була надана [PERSON] (матері померлого чоловіка позивачки [PERSON] ) для обслуговування будинку за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, 10.06.199 року померлий чоловік позивачки на підставі зазначеного договору дарування зареєстрував своє право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, про що свідчить виписка підтвердження чинності запису щодо реєстрації права власності від 19.01.2023 року. Однак не оформив право власності на вищевказану земельнц ділянку на своє ім`я відповідно до ст.ст. 120, 125 ЗК України в редакції чинній на момент виникнення відповідного права. Згодом, [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на її майна, зокрема на вищевказану земельну ділянку. [PERSON] після смерті матері не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав себе єдиним спадкоємцем на вищевказане майно. Інші спадкоємці відсутні, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Померлий чоловік позивачки вважав себе повноцінним власником зазначеної земельної ділянки, так як на ній розташований житловий будинок, що йому належав. Однак, на теперішній час право власності на земельну ділянку не переоформлено. Спадщину після смерті чоловіка [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , яка проживала разом з ним на момент його смерті, та їх діти, відповідачі по справі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які у встановленому законодавством порядку подали відповідні заяви до приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Мовчана А.С.. Між спадкоємцями існувала домовленість про поділ спадкового майна, тому від прийняття спадщини, а саме від вказаного житлового будинку та земельної ділянки для обслуговування, відповідачі відмовилися на користь позивачки. Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що належало [PERSON] , позивачці згідно постанови від 28.04.2023 було відмовлено в зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадкове майно за спадкодавцем. Крім того, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії МК, виданого Кінецьпільською сільською Радою 28.02.1995 та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №239, земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, площею 0,2421 га, була надана померлій матері померлого чоловіка позивачки [PERSON] , яка згідно свідоцтва про смерть вказана як [PERSON] . Тобто, ймовірно при отриманні паспорту [PERSON] при перекладі її імені з російської мови на українську було допущено помилку та зазначено ім`я як " [PERSON] " замість вірного " [PERSON] ". Правильність написання імені " [PERSON] " підтверджується заповітом від 13.05.1999 року, технічним паспортом на житловий будинок, договором дарування житлового будинку від 13.05.1999 року, пенсійним посвідченням № [NUMBER] від 01.02.1984 року, посвідченням учасника війни серії [NUMBER] від 05.06.2000 року. Саме ці розбіжності в написанні імені спадкодавиці у правовстановлюючому документі на земельну ділянку спричиняють перешкоди в оформленні спадщини. З урахуванням зазначених обставин позивачка просить визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку для його обслуговування в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] та встановити факт належності [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю серії МК, виданого Кінецьпільською сільською Радою 28.02.1995 та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №239. В судове засідання позивачка не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити у повному обсязі. Від відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до суду надійшли заяви, відповідно до яких відповідачі проти задоволення позову не заперечують, вимоги позову визнають та просять розглянути справу у їх відсутність. Відповідно до ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в с. Кінецьпіль Первомайського району Миколаївської області у віці 70 років помер [PERSON] , про що 09.12.2021 року Первомайським відділом державної реєстрації актів громадянського стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис №335, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , що належав померлому на підставі договору дарування житлового будинку від 13.05.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського та районного нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А., реєстровий №1477 (а.с. 14), та земельної ділянки розміром 0,2421 га, для його обслуговування, право власності на яку він не встиг оформити. [INFO] в с. Кінецьпіль Первомайського району Миколаївської області у віці 89 років померла [PERSON] , про що 23.09.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Первомайському району Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області складено відповідний актовий запис №31, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.02.2006 року (а.с. 10). Спадщину після її смерті фактично прийняв її син [PERSON] . Заяву про прийняття спадщини не подавав, спадкова справа не заводилась, оскільки останній вважав себе повноцінним власником зазначеної земельної ділянки, яка мала перейти у його власність на підставі договору дарування житлового будинку. Земельна ділянка площею 0,2421 га для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] , належала [PERSON] , яка була рідною матір`ю [PERSON] , що підтверджується копіями державного акту на право приватної власності на землю серії МК без номеру, виданого на підставі рішення Кінецьпільської сільської Ради народних депутатів 2 сесії 22 скликання від 29.12.1994 року та зареєстрованого в книзі записів актів на право приватної власності на землю за МК №239 (а.с. 14). За життя [PERSON] не встиг зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку. Позивачка є єдиною спадкоємцею, оскільки діти померлого спадкодавця [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відмовились на її користь від прийняття спадщини після смерті батька, що підтверджується копіями їх заяв, які знаходиться в матеріалах спадкової справи №16/2022, заведеної після смерті [PERSON] .. Отже, звернувшись до приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Мовчана А.С. за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини, позивачці на підставі ст. 49 Закону України "Про нотаріат" відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують право власності на майно, яке належить [PERSON] , що підтверджується постановою від 28.04.2023 року (а.с. 12). Крім того, позивачу необхідно встановити факти належності [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю серії МК без номеру, виданого на підставі рішення Кінецьпільської сільської Ради народних депутатів 2 сесії 22 скликання від 29.12.1994 року та зареєстрованого в книзі записів актів на право приватної власності на землю за МК №239. Зазначені обставини визнанні сторонами, підтверджені дослідженими судом доказами та вважаються судом доведеними в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до статті 293 ЦПК України, суди розглядають справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст. 315 ЦПК України, суди розглядають справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а згідно п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України - належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії МК без номеру, виданого на підставі рішення Кінецьпільської сільської Ради народних депутатів 2 сесії 22 скликання від 29.12.1994 року та зареєстрованого в книзі записів актів на право приватної власності на землю за МК №239, дійсно належала [PERSON] на праві приватної власності земельна ділянка, площею 0,2421 га, для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам статей 203, 275 ЦПК (чинних за Кодексом 2004 р.) Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт. Проаналізувавши п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 № 5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлений факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Копіями пенсійного посвідчення № [NUMBER] , виданого 04.02.1994 року Первомайським Райсобесом, посвідченням учасника війни серії [NUMBER] , виданого 05.06.2000 року Управлінням СЗН Первомайського району, технічного паспорту на житловий будинок, складений Первомайським МБТІ 20.06.1987 року, заповіту та договору дарування житлового будинку, посвідчених 13.05.1999 року приватним нотаріусом Первомайського міського та районного нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А. та зареєстрованих за реєстровими №1480 та №1477 відповідно, державного акту на право приватної власності на землю серії МК без номеру, виданого на підставі рішення Кінецьпільської сільської Ради народних депутатів 2 сесії 22 скликання від 29.12.1994 року та зареєстрованого в книзі записів актів на право приватної власності на землю за МК №239, підтверджено факт помилки в написані імені померлої матері померлого чоловіка заявниці, що є наслідком довільного перекладу з російської, а тому державний акт на право приватної власності на землю серії МК без номеру, виданого на підставі рішення Кінецьпільської сільської Ради народних депутатів 2 сесії 22 скликання від 29.12.1994 року та зареєстрованого в книзі записів актів на право приватної власності на землю за МК №239, потребує підтвердження належності його померлій [PERSON] , так як у вказаному документі її ім`я зазначено не вірно як " [PERSON] " , замість " [PERSON] ". Тому, враховуючи зазначене, суд вважає за можливе, в силу ст. 293 ч. 2 п. 5 ЦПК України, встановити факт належності [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю серії МК без номеру, виданого на підставі рішення Кінецьпільської сільської Ради народних депутатів 2 сесії 22 скликання від 29.12.1994 року та зареєстрованого в книзі записів актів на право приватної власності на землю за МК №239. Щодо позовних вимог в частині визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. За ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, позивачка є єдиною спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] , оскільки її діти, відповідачі по справі, відмовились від прийняття спадщини на її користь. Для оформлення спадщини в нотаріальній конторі нотаріусу необхідно надати оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку для її обслуговування. У позивачки такий оригінал документу відсутній, а отримати його дублікат на померлих осіб неможливо, оскільки органи, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, видають дублікати лише власникам або уповноваженим ними особам за довіреністю. Згідно роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснив Пленум ВСУ у пункті 23 своєї постанови № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗК України (18 грудня 1990 року), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Згідно з ст. 67 згаданого ЗК України розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільских населених пунктах - 0,25 гектара. Згідно з роз`ясненнями, наведеними Пленумом Верховного Суду України в пп. ґ) п.18 Постанови від 16 квітня 2004 року №7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Отже, вищенаведені норми законодавства закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Таким чином, [PERSON] набув право власності на зазначену земельну ділянку на законних підставах. Станом на день розгляду справи державний акт на земельну ділянку, наданий позивачкою, є чинним. Докази здійснення [PERSON] будь-яких дій щодо відчуження земельної ділянки відсутні. Враховуючи вищезазначене, суд вважає доведеним, що до [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,2421 га , розташованої по [ADDRESS] , при переході права власності на житловий будинок за зазначеною адресою за договором дарування, укладеного 13.05.1999 року з [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського та районного нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А. та зареєстрованого за реєстровим №1477. Таким чином, враховуючи, що позивачка є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , в даному випадку не має іншої можливості, а ніж у судовому порядку, встановити своє право на спадщину, яке у неї виникло у зв`язку із смертю [PERSON] , позов в цій частині також є законним і обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню. Стосовно визнання відповідачами позову, то відповідно до ст. 206 ч.4 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних пістав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачами даного позову слід прийняти, так як воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, оцінивши в сукупності докази по справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України. Судові витрати за клопотанням позивачки суд не стягує. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved