Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

У червані 2023 року позивач звернулась з позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення безпідставно набутих коштів, пені, моральної шкоди. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що [PERSON] є клієнтом АТ «Райффайзен Банк" та обслуговується на підставі договору від 11.02.2013 року №0851577000. Так, 31 березня 2023 близько 12 год.40 хв. позивач зайшла на сайт онлайн банкінгу Банку для приватних осіб. Після введення логіна та пароля з`явилось віконце з написом «перевірка» «код смс», після чого їй на мобільний номер телефона надійшло повідомлення з кодом, який вона написала, і потім прийшло нове повідомлення, з якого вона дізналась, що їй змінено фінансовий номер телефона. Позивачка стверджує, що після цього одразу зателефонувала до банку та під час розмови з оператором колл-центру банку дізналася, що по її рахунку було проведено дві транзакції по 25 000 грн кожна, свою участь у проведенні яких вона заперечує. Позивачка заблокувала свої картки та вхід у приватний кабінет та оформила заяву на спірні транзакції № 469724. Позивачка стверджує, що в цей же день, 31.03.2023 відвідала відділення банку, замовила нові картки і повернула свій фінансовий номер телефона. Під час відвідування відділення банку дізналась, що кошти з її рахунку ще не були списані і платежі знаходяться в «обробці». В подальшому позивач звернулась до відділення поліції з заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, зазначивши, що 31.03.2023 невстановлена особа шахрайським способом заволоділа її грошовими коштами у сумі 50 510,00 грн, чим завдала майнової шкоди. Заяву позивачки внесено до ЄРДР 08.04.2023, номер кримінального провадження 12023105080000780. За результатами розгляду заяви позивача на спірну транзакцію №469724, Банк листом від 06.04.2023 повідомив про відсутність у Банку підстав для повернення коштів по спірним транзакціям по її рахунок з огляду на те, що всі операції здійснені з використанням платіжної картки (далі-ПК) були здійснені з правильним введенням реквізитів ПК та введенням підтверджуючого коду 3D-Secure (у смс повідомленні), та згідно укладеного договору визнаються Клієнтом як такі, що здійснені ним свідомо, особисто підписані та спрямовані Клієнтом на вчинення правочину. Не погоджуючись з позицією банку, позивач направила претензію від 18.05.2023 щодо повернення коштів, у відповідь на яку банк листом від 26.05.2023 повідомив про відсутність підстав для задоволення претензії та з метою відшкодування завданого збитку порадив звернутися в межах кримінального провадження до винної особи. Вважаючи відмову банку у поверненні коштів неправомірною позивач і звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на Цивільний кодекс України (статті 16,23, 549, 611), Закон «Про платіжні послуги» (статті 1, 38, 45, 86,87, 42, 45, 86), Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затверджене постановою Правління НБУ №164 від 29.07.2022. Також, позивач вказує, що протиправними діями відповідача, їй було завдано моральної шкоди. Таким чином, позивач просить суд: - зобов`язати Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» повернути [PERSON] безпідставно списані з її карткового рахунку грошові кошти у розмірі 50 510 гривень 00 копійок шляхом їх відновлення на рахунку [PERSON] ; - стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на користь [PERSON] пеню в розмірі 5 120 гривень 19 копійок; - стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на користь [PERSON] суму моральної шкоди в розмірі 15 000 гривень 00 копійок; - стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) суму витрат на правову допомогу в розмірі 14 500 гривень 00 копійок. 22.06.2023 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 01.08.2023 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що станом на 31.03.2023 діяла редакція Правил банківського обслуговування розміщена на сайті Банку за посиланням https://raiffeisen.ua/storage/files/rules-270323.pdf . Відповідно до ст.1 Правил: ОТП-пароль - оригінальний одноразовий числовий пароль, що направляється на номер мобільного телефону Держателя ПК , відносно якої активовано 3D-Secure та введенням якого здійснюється завершення операції оплати товарів, робіт та послуг з використанням Реквізитів ПК в мережі Інтернет. 3-D Secure - процедура електронної ідентифікації ПК, яка передбачає здійснення операції оплати товарів, робіт та послуг з використанням Реквізитів ПК в мережі Інтернет лише після введення ОТП-пароля. Відповідно до п. 8.2.1 Правил: Всі операції, здійснені з фізичним пред`явленням ПК/без фізичного пред`явлення ПК із застосуванням/без застосування ПІНкоду, у тому числі ПІН-коду платіжного гаманця та/або Реквізитів ПК, із введенням ОТП-паролю, у тому числі Довіреними особами Клієнта, безумовно визнаються Клієнтом як такі, що здійснені ним свідомо, особисто підписані та спрямовані Клієнтом на вчинення правочину та/або розпорядження коштами на Картковому рахунку. Відповідно до п. 8.7.Правил: 8.7.1. У разі втрати (крадіжки тощо) ПК/мобільного телефону із SIM-картою/із Фінансовим номером Клієнта, компрометації ПК (розголошення ПІН-коду /ОТП-паролю/Реквізитів ПК, виникнення підозри, що ПІН-код /Реквізити ПК сталі відомі третім особам,зокрема під час здійснення операції з ПК тощо), а також у разі виявлення Спірних операцій, Банк має бути Негайно повідомлений:(а) шляхом звернення Клієнта до Інформаційного центру з обов`язковим проходженням Процедури ідентифікації. З повідомленням про необхідність заблокувати ПК Клієнта мають право звернутися до Інформаційного центру Банка треті особи, які знайшли ПК Клієнта або які повідомляють про неможливість Клієнта особисто зателефонувати до Інформаційного центру (за станом здоров`я, з причин технічної неспроможності тощо). При такому зверненні Клієнт/треті особи мають назвати номер ПК або іншу інформацію на вимогу Банку з метою визначення ПК, яку необхідно заблокувати;(б) шляхом звернення Клієнта до відділення Банку з відповідною письмовою заявою;(в) шляхом надання Клієнтом Банку розпорядження щодо внесення ПК до Стоп-списку за допомогою Системи «Райффайзен Онлайн» (відповідно до пункту 5.1. Статті 5 Розділу 4 Правил). Після отримання Банком передбаченого цим пунктом повідомлення, Банк вносить ПК до Стоп-списку, в результаті чого ПК Блокується для здійснення операцій (крім операцій, які не потребують Авторизації). До моменту повідомлення Банка про визначені цим пунктом факти, ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на Клієнта. З моменту повідомлення Клієнтом Банка про визначені цим пунктом факти ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на Банк. Така відповідальність Банку настає з моменту внесення Банком ПК до Стоп-списку. У разі отримання Банком у порядку, визначеному цим пунктом, повідомлення від Клієнта про втрату (крадіжку тощо) мобільного телефону із SIM-картою, Блокування ПК здійснюється Банком за ініціативою Клієнта. Якщо Клієнт у порядку, визначеному цим пунктом, повідомив Банк про компрометацію ПК та/або про виявлення Спірної операції, Клієнт має негайно звернутися до найближчого відділення Банку, повернути ПК, а також на вимогу Банку надати інформацію та документи на підтвердження того, що Спірні операції здійснювалися без відома Клієнта. При цьому відповідно до п. 8.3.2 Правил Строки здійснення Банком видаткових операцій за Картковими рахунками, ініційованих із використанням ПК, визначаються правилами відповідної Платіжної системи. Окрім цього, представник відповідача вказав, що проведення операцій по платіжним карткам відповідно до Правил Міжнародних платіжних систем (в т.ч. VISA) має свої особливості, відповідно до яких дата фактичного проведення транзакції не співпадає з датою списання коштів по проведеній транзакції. Відтак, оскільки оспорювані позивачем операції були авторизовані раніше, а саме 31.03.2023 до моменту блокування, то списання коштів за цими авторизованими операціями відбулось пізніше - 01.04.2023, що вбачається з виписки по рахунку, що додана позивачем до позову. Так, по факту отримання вказаної вище заяви клієнта про спірні транзакції відповідальними підрозділами Банку було проведено перевірку та встановлено, що всі оскаржувані клієнтом транзакції були здійснені з використанням реквізитів ПК Клієнта № [NUMBER] . Вивченням історії авторизації по ПК позивача було встановлено, що оскаржувані операції проведені на сайті торговельного підприємства «WWW.IPAY.UA», що підтримує технологію захищеної електронної комерції 3-D Secure, тобто з введенням одноразових OTP- паролей, що унеможливлює процедуру оскарження таких операцій згідно Правил МПС, оскільки вважається що всі транзакції вчинені з вірним введенням OTP-паролей є операціями особисто санкціонованими клієнтом. Згідно договору, укладеного між клієнтом та АТ „Райффайзен Банк", передбачено, що всі операції, здійснені з використанням ПК із застосуванням реквізитів ПК та введенням підтверджуючого коду 3D-Secure (з смс-повідомлення), у тому числі довіреними особами Клієнта, безумовно визнаються Клієнтом як такі, що ним здійснені свідомо, особисто підписані, та спрямовані Клієнтом на вчинення правочину. Також, власник рахунку несе повну відповідальність за проведення всіх операцій по картці, здійснених після крадіжки або втрати картки до моменту повідомлення про це в Банк. Клієнт зобов`язаний забезпечити належне зберігання ПК, не розголошувати ПІН і не передавати ПК у користування третім особам. У випадку втрати/крадіжки ПК, розголошення ПІН-коду, а також в інших випадках, пов`язаних із необхідністю заблокувати ПК, негайно повідомити Банк за телефонами Інформаційного центру, з обов`язковим зазначенням своїх персональних даних (номер рахунку, номер картки, П.І.Б.) і слова-пароля. Враховуючи викладене за результатами розгляду заяви позивача на спірну транзакцію №469724 Банк повідомив позивачу листом від 06.04.2023 про відсутність у Банку підстав для повернення коштів по спірним транзакціям по її рахунок з огляду на те, що всі операції здійснені з використанням платіжної картки були здійснені з правильним введенням реквізитів ПК та введенням підтверджуючого коду 3D-Secure (у смс повідомленні), та згідно укладеного договору визнаються Клієнтом як такі, що здійснені ним свідомо, особисто підписані та спрямовані Клієнтом на вчинення правочину (пункт 8.2.1 Правил). Окрім цього, представник вказав, що вказаний позивачем пункт 143 Положення №164 не може бути застосований до спірних правовідносин оскільки оспорювані платіжні операції не є помилковими огляду на те, що вони проведені з вірним введенням всіх реквізитів ПК (електронного платіжного засобу) та з вірним введенням ОТП паролей та відповідно вважаються такими, що вчинені особисто клієнтом. Відповідно у банку немає підстав повертати кошти на рахунок позивача. Також, стороною позивача не доведено неправомірності поведінки Банку у спірних правовідносинах, не визначено в чому саме полягає шкода, а також не наведено жодних міркувань, на підставі яких зроблено розрахунок суми моральної шкоди, з огляду на що вимоги про відшкодування моральної шкоди не мають жодних підстав для задоволення. Відтак, позивач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, пеня не підлягає стягненню, правова допомога є не підтвердженою, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. 08.08.2023 представником позивача було подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідач у відзиві зазначає, що у разі втрати (крадіжки тощо) ПК/мобільного телефону із SІМ-карткою із фінансовим номером Клієнта, компромстанції ПК (розголошення ПІН-коду, ОТП-паролю, реквізитів І1К, виникнення підозри, що ПІН-код, реквізити ПК сталі відомі третім особам, зокрема під час здійснення операцій з ПК тощо), а також у разі виявлення спірних операцій, Банк має бути негайно повідомлений». Позивач вказує, що вона саме так і діяла, при виявленні спірних операцій, після отримання нею інформації, що їй було змінено фінансовий номер тtлефона вона одразу же повідомила Банк, також в цей же чає вона дізналась про транзакції, які вона не вчиняла і вона також повідомила, про це Банк. Одночасно була оформлена заява №469724, яка стосувалась оскарження транзакції. В той же день [PERSON] , відвідала відділення банку та замовила нові картки і відновила свій фінансовий номер телефона. Позивач стверджує, що здійснючи платіж не допускала інших осіб до використання електронного платіжного засобу, не втрачала картку не повідомляла іншим особам (в телефонному режимі чи іншим чином) персональний ідентифікаційний номер або інформацію, нанесену на карту і магнітну смугу, також вона своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Позивач посилаючись на ч. 17 ст. 86 Законe України «Про платіжні послуги» вказує, що отримавши повідомлення позивача про спірні операції, а саме несанкціоновану зміну фінансового коду, та виявлення після цього несанкціонованих транзакцій, до моменту списання коштів з рахунку, банк мав направити вимогу щодо блокування коштів в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача. Відтак, представник позивача вважає, щодо доводи відповідача є необґрунтованими, оскільки Банком не надано доказів, що саме користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІП-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, то і відсутні підстави для покладення на неї відповідальності. Окрім цього, представником позивача 26.10.2023 були подані письмові пояснення, на підставі письмового доказу «Довідкова Інформаці про надані послуги», яку було отримано позивачем. Так, з даної довідки наявна інформація, що позивач отримує повідомлення про зміну фінансового номеру о 12:39-12:40, о 12:41 дзвінок до Банку та повідомлення про дану ситуацію. Однак, о 12:47 відбувається перша транзакція,а о 12:48 друга, тобто через шість хвилин після інформування Банку, а о 12:55 картку було лише заблоковано. Відтак, за даний період відбулось списання коштів, про що було заявлено позивачем та подано заявку спірність транзакції. З врахуванням зазначеного, представник позивача підтримала позовні вимоги. 12.12.2023 представником позивача направлені письмові пояснення. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення поовних вимог. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зіст.1073 ЦК Україниу разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пунктів 136, 140, 143, розділу VIІ Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженогопостановою Правління Національного банку України №164 від 29.07.2022 року, користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень. Втратою платіжного інструменту є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за платіжним інструментом, неправомірне заволодіння та/або використання платіжного інструменту чи його реквізитів та/або індивідуальної облікової інформації; Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Відповідно до пункту 144 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженогопостановою Правління Національного банку України №164 від 29.07.2022 року, надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача. Надавач платіжних послуг, який обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції з використанням платіжного інструменту в разі опротестування неналежної платіжної операції власником рахунку та/або держателем та/або на вимогу емітента зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення негайно заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів. Згідно з п. 146 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Пунктом 147 Положення передбачено, що власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Згідно з положеннями частини другоїстатті 614 ЦК України, саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг. У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71цс15 зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженогопостановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61 -3239св 18), від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц, (касаційне провадження №61 -16504св 18) вказану правову позицію підтримав. Згідно з ч.5 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Під втратою індивідуальної облікової інформації розуміється неможливість здійснення платником використання індивідуальної облікової інформації, неправомірне заволодіння та/або використання чи загроза заволодіння та/або використання іншими особами індивідуальної облікової інформації або її компонентів. Згідно з ч.12 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Якщо всупереч наданого ініціатором розпорядження про відкликання платіжної інструкції суму платіжної операції списано з рахунку платника та переказано отримувачу, надавач платіжних послуг платника зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбулося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок платника та сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Згідно ч.20 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги», користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права, не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати,незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Так, судом дослідивши матерірали справи вважає, що в даному випадку, Банком в результаті перевірки було встановлено, що 31.03.2023 12:37:47 здійснено підключення до системи за обліковими даними Клієнта з нового для нього пристрою та змінено фінансовий номер Клієнта, зміна підтверджена одноразовим кодом, що був відправлений на фінансовий номер Клієнта. Встановлено факт перегляду реквізитів платіжних карт Клієнта та за допомогою сторонніх сервісів здійснено два платежі на суму 50 510 грн. Суд, вважає, що позивач здійснюючи платіж не допускала інших осіб до використання електронного платіжного засобу, не втрачала картку не повідомляла іншим особам (в телефонному режимі чи іншим чином) персональний ідентифікаційний номер або інформацію, нанесену на карту і магнітну смугу, також вона своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, оскільки позивачем одразу після отримання нею інформації, що їй було змінено фінансовий номер повідомила про це Банк. Окрім цього, була оформлена заява №469724, яка стосувалась оскарження транзакції. Таким чином, провівши аналіз норм матеріального права в системному зв`язку із встановленими по справі фактичними обставинами, суд дійшов висновку, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню списані з карткового рахунку грошові кошти у розмірі 50 510 гривень 00 копійок, шляхом їх відновлення на рахунку [PERSON] . Щодо стягнення пені, то суд погоджується з доводами представника відповідача, що позивачем не надавалось до Банку розпорядження про відкликання платіжної інструкції у порядку передбаченому договором, відповідно таке розпорядження не було зафіксовано в операційно-обліковій системі Банку. Окрім цього. позивачем необґрунтовано належним чином дану вимогу, а тому вона не підлягає задоволенню. Щодо моральної шкоди, суд звертає увагу, що відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Відтак, позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення грошових коштів на користь позивача, у сумі 50 510 грн. 00 коп. Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 14 500, 00 грн.суд звертає увагу, що Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Також, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як передбачено ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Так, суд при визначенні суми відшкодування має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Дана позиція узгоджується, з висновками Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial