Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ прибутку, як фізичної особи підприємця. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 02 лютого 2020 року між [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] було украдено шлюб. 16 грудня 2021 року - Рішенням Приморського районного суду міста Одеси у справі № 947/18777/21 шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано. Позивач вказує, що за час перебування у шлюбі Відповідач обіймав посаду доцента на кафедрі геодезії Одеського державного аграрного університету. Крім того, Відповідач також здійснював підприємницьку діяльність за основним кодом КВЕД-2010 «71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах», яку припинив 30 листопада 2021 року, оскільки в цей період в суді розглядався спір про стягнення з Відповідача аліментів на утримання доньки у частці від його доходу, і закриттям своєї підприємницької діяльності Відповідач намагався зменшити розмір аліментів. Позивач вказує, що відповідач за період з 01.10.2020 року по 30.11.2021 року отримав дохід в розмір 4 502 455,65 грн. Виходячи з викладеного позивач просив суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП з ДРФО: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , 50% прибутку Фізичної особи-підприємця [PERSON] за період з 01.10.2020 року по 30.11.2021 року, що складає 2 251 227,82 грн. 18 жовтня 2022 року справу прийнято до провадження та призначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. 21 листопада 2022 року до суду надійшло клопотання адвоката Власюк Катерини Петрівни, яка представляє інтереси позивачки [PERSON] про витребування доказів, а саме: витребувати з Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) інформацію/довідку про розмір доходу фізичної особи підприємця [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) від здійснення підприємницької діяльності за період з 02 лютого 2020 року по 16 грудня 2021 року. Ухвалою суду від 22 листопада 2022 року вирішено витребувати з Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) інформацію/довідку про розмір доходу фізичної особи підприємця [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) від здійснення підприємницької діяльності за період з 02 лютого 2020 року по 16 грудня 2021 року. 02.01.2023 року з Головного управління ДПС в Одеській області до суду надійшли документи на виконання вимог ухвали від 22.11.2022 року. 20.01.2023 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог якою розмір вимоги що підлягає стягненню з відповідача складає 3114062,82 грн. 20.01.2023 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до вказаного відзиву відповідач вказує ,що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з 22 грудня 2020 року, а тому всі доходи отримані відповідачем після 22 грудня 2020 року є особистою приватною власністю відповідача. Також відповідач зазначив, що сума яка визначена позивачем як дохід не враховує видатків для здійснення підприємницької діяльності, а тому не є належним доказом. Відповідач заперечує проти задоволення позову, вказує на необгрунтованість позовних вимог, просить відмовити в задоволенні позову. 14.03.2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Відповідно до наданої відповіді позивач зазначає, що відзив на позов не може прийнятий судом з підстав порушення відповідачем процесуальних норм. Стосовно суті позиції викладеної у відзиві позивач вказує, що відповідачем не спростовані підстави звернення до суду з вимогою про стягнення 50% доходу відповідача як фізичної особи-підприємця. Стосовно припинення фактичних відносин між сторонами, позивач вказує, що такий факт можливо встановити виключно встановивши режим окремого проживання подружжя. Однак такий режим встановлено не було. Також позивач вказав, що докази надані на підтвердження витрат під час здійснення підприємницької діяльності є неналежними доказами, так як містять помилки. Під час судового засідання призначеного на 27.04.2023 року судом вирішено відзив на позовну заяву приєднати до матеріалів справи. 19.05.2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву та заяву про збільшення позовних вимог. 30.05.2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву про збільшення позовних вимог. Протокольною ухвалою суду від 31.05.2023 року судом вирішено закрити підготовче провадження по справі та призначити справу до судового розгляду по суті. 08.08.2023 року від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. Під час судового засідання призначеного на 03.08.2023 року суд вирішив заперечення на відповідь на відзив долучити до матеріалів справи, однак докази долучені до вказаного заперечення повернути без розгляду з підстав порушення строків на подання доказів. 23.08.2023 року від відповідача до суду надійшло клопотання про долучення доказів. Під час судового засідання призначеного на 30.10.2023 року судом вирішено вказане клопотання залишити без задоволення у зв`язку з пропущенням строку на подання доказів, поважність причин пропуску строку судом визнані неповажними. При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. (Постанова ВСУ від 01 листопада 2021 року справа № 405/3360/17 провадження № 61-9545сво21). 29 листопада 2023 року до суду надійшла заява представника [PERSON] [PERSON] про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси Абухіна Р.Д.. Ухвалою суду від 30.11.2023 року вирішено Заяву представника [PERSON] [PERSON] про відвід судді визнати необґрунтованою. Заяву про відвід судді Абухіна Руслана Дмитровича (справа № 522/10191/23) передано на вирішення іншому судді, в порядку визначеному в порядку ч.1\~ст. 33 ЦПК України. Ухвалою суду від 05.12.2023 року (головуючий суддя Бондар В.Я.) вирішено відмовити в задоволенні заяви про відвід судді Абухіна Р.Д. 05.12.2023 року від позивача до суду надійшли письмові дебати. У судове засідання призначене на 05.12.2023 року з`явились представник позивача [PERSON] , відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] . Під час судового засідання сторона позивача наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Сторона відповідача заперечували проти задоволення позову в повному обсязі. Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 02 лютого 2020 року між [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] було украдено шлюб. 16 грудня 2021 року - Рішенням Приморського районного суду міста Одеси у справі № 947/18777/21 шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано. Матеріалами справи установлено та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] працює в Одеському державному аграрному університеті на посаді доцента кафедри геодезії та природокористування. Також як вбачається з відповіді наданої Головним управлінням ДПС в Одеській області №18017/5/15-32-51-06 від 23.12.2022, вбачається, що [PERSON] перебував на обліку як фізична особа підприємець. Згідно даних поданої декларації [PERSON] обсяг доходу за період з 02.02.2020 по 16.12.2021 становить 6228125,65 грн. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц). Позивач вказує ,що має право на 50% від 6228125,65 грн., тобто на 3114062,82 грн. в порядку поділу прибутку від підприємницької діяльності, що і є предметом розгляду вказаної справи. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. В свою чергу, слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Крім того, як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України від 25.11.2015 року по справі №6-2333цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за яке таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Аналогічна правова позиція також викладена й в постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 року по справі №6-79цс13. Норми ст.ст. 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Таким чином, суд встановлює, що позивач обґрунтовано звертається до суду про стягнення прибутку відповідача як фізичної особи підприємця. На майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому, у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 504/1126/19. Суд встановлює, що сторони проживали разом з 02.02.2020 року по 22.12.2020 року, що підтверджується рішенням суду у справі № 947/18777/21 від 16.11.2021 року про розірвання шлюбу між сторонами. З тексту рішення вбачається, що про те, що фактичні шлюбні відносини припинились 22.12.2020 року зазначив особисто позивач. Відповідач також не спростовував вказаний факт. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином суд вбачає, що стягненню підлягає прибуток відповідача з 02.02.2020 року по 22.12.2020 року. Суд приймає до уваги суму доходу яку отримав відповідач як фізична особа-підприємець за період з 02.02.2020 року по 22.12.2020 року у сумі 3610131,00 грн. Згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Відповідач зазначає, що сума у 3610131,00 грн. є лише доходом від підприємницької діяльності, однак вказана сума не включає в себе видатки на здійснення підприємницької діяльності. Згідно з п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Дохід розраховується як загальна сума грошей, отримана від реалізації товарів або послуг, а прибуток це дохід з вирахуванням податків, витрат на виробництво, придбання і збут товарів або послуг. Відповідно, не підлягають стягненню валові доходи, які надходять на рахунок, а підлягає розподілу прибуток, тобто гроші, які ФОП отримував у вигляді надлишку після сплати всіх податків, зборів і платежів. Ця обставина підлягає доказуванню на загальних підставах. Так, потрібно навести докази того, який дохід отримала особа, які податки, інші збори сплачено, вирахувати чистий прибуток. І саме він буде тим майном, яке підлягає поділу. Відповідну позицію висловив КЦС у постанові від 30.09.2021 (справа №755/20605/15-ц). Суд сказав, що вимога про стягнення доходу від підприємницької діяльності не підлягає задоволенню з огляду на те, що звітність, на яку посилається особа, відображає валовий дохід фізичної особи підприємця. Для цілей оподаткування такий дохід розраховується як загальна сума грошей, отримана в результаті реалізації товарів або послуг, у той час як прибуток це дохід з відрахуванням витрат на виробництво, придбання та збут товарів або послуг. Таким чином, суд погоджується з позицією відповідача стосовно різниці між доходом та прибутком. Так, відповідачем надано до суду надано належні докази на підтвердження понесених ним витрат на здійснення підприємницької у загальній сумі 2054233 грн. ( Отже чистий дохід відповідача від здійснення підприємницької діяльності за період з 02.02.2020 року по 22.12.2020 року склав 1555898,00 грн. (3610131,00 грн 2054233,00 грн), а тому суд приходить до висновку що на користь позивача підлягає стягнення 50% від вказаної суми, а саме: 1555898, 00 грн. / 2 = 777949,00 грн. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), у якому, серед іншого, звертається увага, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, судовий збір в сумі 7779,49 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial