Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

в жовтні 2023 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Морозова О.В. звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила визнати право спільної сумісної власності із зазначенням в технічному паспорті позивача на автомобіль «Рено», 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , набутим у власність за договором купівлі-продажу НЧ172699 від 04.10.2019 року. В обґрунтування позову зазначено, що із 14.07.2001 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2022 року у справі № 761/15788/22. Позивач вказує, що в період шлюбу сторонами було придбано автомобіль «Рено», 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , на підставі договору купівлі-продажу № НЧ172699 від 04.10.2019 року. З огляду на те, що зазначене нерухоме майно придбано в період шлюбу, а відтак наявні підстави для визнання зазначеного автомобіля після розірвання шлюбу між сторонами спільною сумісною власністю, в зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.10.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач та її представник після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач відзив на позов до суду не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що із 14.07.2001 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2022 року у справі № 761/15788/22. На підставі договору купівлі-продажу НЧ172699 від 04.10.2019 року, [PERSON] набув право власності на автомобіль «Рено», 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Однак, позивач вказує, що зазначене рухоме майно було придбано в період шлюбу, а відтак після його розірвання наявні підстави для визнання цього майна спільною сумісною власністю. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, та доказів того, що зазначене майно є його особистою приватною власністю до суду не надав. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що згідно ч.ч. 1,2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, що передбачено ч.1 ст. 61 СК України. Згідно із ч.1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, що передбачено ч. 3 ст. 368 ЦК України. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що із липня 2001 року по грудень 2022 рік сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в період якого на ім`я відповідача було оформлено право власності на спірний автомобіль. Доказів того, що зазначене нерухоме майно є особистою власністю відповідача та/або придбано за особисті кошти, стороною відповідача суду надано не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що спірне рухоме майно було придбано сторонами в період перебування в зареєстрованому шлюбі, а відтак наявні підстави для визнання за позивачем права спільної сумісної власності на зазначене майно, яке набуте у власність на підставі договору купівлі-продажу, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Поруч із цим, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині зазначення позивача, як співвласника, в технічному паспорті, слід відмовити, оскільки, зазначені вимоги є передчасними та ухвалене у справі рішення про визнання за позивачем права спільної сумісної власності на рухоме майно є підставою для здійснення відповідної реєстрації компетентними органами, та, відповідно, видачі належних документів про власність всіх співвласників цього майна. В порядку ст. 141 ЦПК України, розподіл судових витрат слід здійснити пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відтак із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 4170,00 грн.

Outcome: partial