Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

позивач звернувся у суд із позовом до відповідача у якому просить визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сторони є членами наймача [PERSON] у вищевказаної квартири та зареєстровані у спірному житлі. Однак, починаючи з жовтня 2008 року відповідач не проживає за вказаною адресою. Будь-яких домовленостей щодо зберігання за ними місця проживання між сторонами не було. Реєстрація відповідача створює перешкоди у користуванні майном. У відповідності до ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, просить позов задовольнити. Відповідачем не подано відзиви, які би містили заперечення на позов. 28 листопада 2023 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивача підтримав позов та просить такий задовольнити повністю. У судовому засіданні третя особа [PERSON] позов підтримала та просить такий задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце цього засідання, що підтверджено матеріалами справи. Не подав відзив на позовну заяву. Тому зі згоди сторони позивача, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] (дочка основного квартиронаймача), [PERSON] (дочка основного квартиронаймача) та [PERSON] (основний квартиронаймаа), що підтверджено доказами, які містяться у матеріалах справи. Між сторонами виникли житлові відносини щодо захисту права користування житловим приміщенням шляхом втрати такого права у членів сім`ї наймача, у зв`язку з тимчасовою їх відсутністю, які регулюються нормами статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно з ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Повертаючи до матеріалів справи суд установив, що відповідач з жовтня 2008 року фактично не проживає за адресою - квартира [ADDRESS] , тобто понад встановлені строки. Дані обставини підтверджено актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 02.04.2023 органу самоорганізації населення комітету міськрайонну міста Києва « Рада житлового масиву «Виноградар». Такі обставини також підтверджено даними у судовому засіданні показаннями свідка [PERSON] , який є сусідом позивача, та такі суд бере до уваги, адже дані обставини свідку відомо особисто та такі мають значення для справи, а відтак суд визнає такі показання допустимими доказами факту не проживання відповідача за спірною адресою понад встановлені строки. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання, що оскільки відповідач добровільно залишили зареєстроване місце проживання, не проживає у ній понад встановлений строк збереження права користування такою без поважних причин; жодних поважних причин відсутності відповідача за вказаною адресою суд не встановив; відповідач не несе обов`язків тимчасово відсутнього члена сім`ї, які покладені законом, а тому суд прийшов до висновку про те, що відповідача необхідно визнати таким, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Суд приймає аргументи позивача, які підтверджені доказами, що містяться у матеріалах справи, та такі відповідають вимогам закону. Суд застосовує спеціальні норми права, передбачені у статтях 71, 72 ЖК УРСР, адже саме вони регулює спірні відносини, що склались між сторонами, та на які поряд із загальними нормами права вірно покликався позивач у позовній заяві. Інших обставини справи, які б мали вирішальне значення для правильного вирішення справи та на які сторони не покликались, суд не встановив. Таким чином, враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved