Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що між сторонами було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якої 17.07.2020 відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 704282 грн., які зобов`язався повернути до 24.07.2020. Свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів за розпискою відповідач не виконав, тому позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 704282 грн., проценти за користування грошовими коштами в розмірі 5541 грн. 89 коп., нараховані у порядку ч. 1 ст. 1048 ЦК України, та 3% річних в розмірі 2770 грн. 95 коп., нараховані за період з 25.07.2020 по 10.09.2020. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2020 головуючим суддею у справі визначено [PERSON] . Ухвалою суду від 28.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Розпорядженням керівника апарату Подільського районного суду міста Києва від 26.05.2021 призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді Подільського районного суду міста Києва у відставку. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2021 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 15.06.2021 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 08.12.2021 представником відповідача - адвокатом Волощуком В.В. подано до суду клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, в обґрунтування якого зазначено, що відповідачем заперечується написання власноручно розписки про отримання грошових коштів від позивача. Ухвалою суду від 15.09.2022 клопотання представника відповідача задоволено та призначено у справі судову почеркознавчу експертизу. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 18.09.2023 провадження у справі поновлено. У судове засідання представник позивача не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Правом на подачу заяви про визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог вони не скористались. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 17.07.2020 між сторонами було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 704282 грн., з кінцевим строком повернення до 24 липня 2020 року, що підтверджено відповідною розпискою. Оригінал вищевказаної розписки безпосередньо було досліджено судом та встановлено, що вона ідентична копії, яка додана стороною позивача до матеріалів справи в підтвердження позовних вимог. Отже, з досліджених фактичних обставин справи судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу захисту позивачем свого права власності на грошові кошти, які останній передав відповідачу відповідно до договору позики. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України). Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України 18.01.2017 у справі №6-2789цс16. У постанові від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) та від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц (провадження №14-360цс19). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-63цс13, від 18.01.2017 у справі №6-2789цс16, від 12.04.2017 у справі 442/8157/15-ц, а також у постановах Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14.04.2020 у справі №628/3909/15 (провадження № 61-42915св18), від 21.07.2021 у справі №758/2418/17 (провадження № 61-9694св20). Із урахуванням наведених вище положень законодавства та судової практики, суд приходить до висновку, що власноручне написання і підписання відповідачем боргової розписки від 17.07.2020 із зобов`язанням повернути суму позики у розмірі 704282 грн. до 24.07.2020 підтверджує як факт укладення між сторонами договору позики, так і факт отримання відповідачем від позивача обумовленої у такій розписці грошової суми. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 у справі №154/3443/18 Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, встановивши наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній повернення оспорюваної суми відповідачем, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики від 17.07.2020 у розмірі 704282 грн. Жодних доказів на спростування вищезазначених обставин, зокрема, доказів на підтвердження факту виконання відповідачем умов вказаного договору позики та про фактичне повернення останнім суми грошових коштів, отриманих в позику від позивача, відповідачем суду не надано. Стосовно заперечень представника відповідача щодо написання власноручно відповідачем розписки від 17.07.2020 суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. Ухвалою суду від 15.09.2022 було задоволено клопотання представника відповідача та призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання - чи виконаний підпис від імені [PERSON] у розписці від 17.07.2020 [PERSON] чи іншою особою? Відповідно до висновку експертів №15406/15407/23-32 від 17.08.2023, складеного за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, «….Підпис від імені [PERSON] у розписці від 17 липня 2020 року, виконаний [PERSON] ». Отже, висновок експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 17.08.2023 №15406/15407/23-32 містить категоричне твердження, що в розписці від 17.07.2020 підпис виконаний саме [PERSON] . Водночас, стороною відповідача не наведено обґрунтованих доводів, які ставили б під сумнів достовірність результатів експертизи. При цьому суд також враховує, що висновок експертів №15406/15407/23-32 від 17.08.2023 є достатньо обґрунтованим, логічним та об`єктивним, з урахуванням виду дослідження, наданий в межах компетенції експертів, порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи, не встановлено. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій за неналежне виконання умов договірного зобов`язання у виді 3% річних та процентів за користування позикою, суд керується наступним. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З матеріалів справи вбачається, що кінцевим терміном погашення заборгованості за договором позики від 17.07.2020 є 24.07.2020. Враховуючи те, що вказану обставину відповідачем не спростовано, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що початком прострочення виконання зобов`язань за договором позики є 25.07.2020. Розмір 3% річних за період з 25.07.2020 по 10.09.2020 становить 2770 грн. 95 коп., зокрема: період розрахунку: з 25.07.2020 по 10.09.2020 - 48 днів 704282 грн. (сума боргу) ? 3 % (процентна ставка) / 100% ? 48 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 2770 грн. 95 коп. Що стосується процентів за користування позикою, то позикодавець має право отримати відсотки від суми позики відповідно до статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період від дня отримання коштів позичальником до дня фактичного повернення позики, якщо інше не встановлено укладеним між сторонами договором, тобто їхній розмір не передбачений жодним з договорів. Таким чином, в даному випадку розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України - 6 %. Розмір процентів, обчислені у відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, на рівні облікової ставки НБУ (6%) за період з 25.07.2020 по 10.09.2020 становить 5541 грн. 89 коп. Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі та необхідність стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за договором позики від 17.07.2020 у розмірі 704282 грн. (грошові кошти, позичені за розпискою), 5541 грн. 89 коп. процентів, обчислених на рівні облікової ставки НБУ, та 3 % річних у розмірі 2770 грн. 95 коп. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 7125 грн. 95 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved