Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання. В обґрунтування поданого позову позивачка зазначила, що 18.08.2021 між нею (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Чигиринським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 43. Від шлюбу сторони мають одну спільну малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає із позивачкою та знаходиться на її утриманні. На час подання вказаної позовної заяви до суду у судовому порядку також розглядається питання про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини. На час звернення до суду позивачка перебуває у декретній відпустці до досягнення дитиною трирічного віку та отримує відповідну грошову допомогу у розмірі 860,00 грн щомісячно. Оскільки [PERSON] доглядає та виховує дитину самостійно вона позбавлена можливості одержувати будь-які додаткові види доходів. У свою чергу відповідач участі у вихованні доньки та догляду за нею не приймає. Відповідач отримує постійний дохід, стягнення із нього на користь інших осіб не проводяться, відповідно має можливість надавати матеріальну допомогу позивачці, проте не бажає цього родити добровільно. Тому просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 5\~000,00 грн щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду і до досягнення малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 23.11.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду з повідомленням сторін. У визначений ухвалою про відкриття провадження строк відповідач подав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого у задоволенні позову просив суд відмовити повністю. В обґрунтування поданого відзиву зазначив, що він систематично надавав матеріальну допомогу на утримання їх спільної дитини, на підтвердження чого до відзиву долучив відповідні докази. Також зазначив, що він дійсно був протягом певного періоду часу відсутній за їх місцем проживання через проходження військової служби, з якої він звільнений 27.10.2023. Після звільнення з військової служби [PERSON] не отримує грошового забезпечення як військовослужбовець. З попереднього місця роботи, де він працював до призову на військову службу, відповідач був звільнений ще у травні 2022 року під час проходження військової служби по мобілізації. На момент розгляду справи судом [PERSON] не працевлаштований, пенсії не отримує, жодних джерел доходів не має. Ураховуючи судовий наказ Чигиринського районного суду Черкаської області від 22.11.2023 по справі № 708/1332/23 із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання їх спільної дитини у розмірі частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Оскільки відповідач не працевлаштований із нього аліменти будуть стягуватися з урахуванням середньої заробітної плати по Черкаській області, яка наразі становить 13\~417 грн. Відповідно розмір аліментів на дитину буде складати 3\~354,25 грн. У випадку стягнення із нього ще й аліментів на утримання дружини в сумі 5\~000,00 грн загальний розмір таких стягнень буде становити 8\~354,25 грн, що у свою чергу перевищує мінімальний розмір заробітної плати, визначений ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» в сумі 6\~700,00 грн, та ЗУ «Про Державний бюджет на 2024 рік» в сумі 7\~100,00 грн. Також вказаний розмір стягнень у випадку задоволення позову буде перевищувати 50 % середньої заробітної плати по регіону, що матиме наслідком покладення на [PERSON] непомірного фінансового тягаря. Позивачка правом подання відповіді на відзив не скористалась. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та просила суд його задовольнити. Додатково пояснила, що визначений нею розмір аліментів обґрунтований наявними потребами у забезпеченні себе та дітей усім необхідним, зокрема сплатою комунальних платежів, придбання одягу та продуктів харчування. Також зазначила, що наразі вона отримує лише допомогу при народженні дитини в сумі 860,00 грн щомісячно, та за її зверненням виконавча служба повідомила, що розмір аліментів на її користь на утримання дитини орієнтовно буде складати 3\~300,00 грн, натомість наразі лише комунальні платежі становлять близько 5\~000,00 грн. На її переконання [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на її утриманні у визначеному розмірі. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду позов визнав частково, а саме на суму 3\~000,00 грн щомісячно. В обґрунтування власних розрахунків повідомив, що доходів наразі він не має, розмір аліментів на дитину буде становити близько 3\~350,00 грн щомісячно, також він відвідує та планує у майбутньому відвідувати дитину, у свою чергу для кожного відвідування він купує фрукти, цукерки та ін. необхідне, оскільки на його переконання він як батько не може приходити до своєї дитини без гостинців. Розмір таких витрат орієнтовно буде становити 2\~000,00 3\~000,00 грн щомісячно. Наразі він має незначні власні заощадження, яких має вистачити на певний час, також активно шукає роботу, тому більше 3\~000,00 грн без джерел доходів не зможе сплачувати. Суд, заслухавши учасників, дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, встановив наступне. Правовідносини сторін стосуються питань утримання членами подружжя один одного, тому до їх правового регулювання застосуванню підлягають норми Глави 9 Сімейного кодексу України «Права та обов`язки подружжя по утриманню». Відповідно до вимог статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному із подружжя, як правило у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно (ст. 77 СК України). Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини регламентовано статтею 84 Сімейного кодексу України, з аналізу якої вбачається, що дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Приписами ч. 6 ст. 84 СК України визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком дитини у випадку проживання із нею дитини до досягнення нею трирічного віку незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. У свою чергу вирішальним при вирішенні даного питання є наявність у чоловіка платника аліментів можливості надавати таку матеріальну допомогу. У Сімейному кодексі України не встановлено мінімального та максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. У першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст. 80 Сімейного кодексу України). При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Чигиринським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 92 (а.с. 5). Судом також встановлено та визнано сторонами, що Чигиринським районним судом Черкаської області 22.11.2023 року винесений судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь позивачки аліментів на утримання дитини у розмірі частини від його заробітку (доходу) щомісячно. Позивачка зазначає, що не працює у зв`язку із перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення донькою трирічного віку, відповідач матеріальну допомогу на утримання дружини не надає. Відповідно до акту обстеження умов проживання жителів населених пунктів Чигиринської міської територіальної громади від 14.11.2023 [PERSON] , [INFO] , проживає разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). З довідки від 14.11.2023 № 1097/06.06/11, виданої Управлінням соціального захисту населення Черкаської РДА Черкаської області, вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Черкаської райдержадміністрації (7124) та отримує допомогу при народженні дитини з 01.11.2021 по даний час, утриманець: [PERSON] , [INFO] , згідно о/р [NUMBER] . Розмір допомоги 860,00 гривень на місяць (а.с. 8). Відповідач [PERSON] до 27.10.2023 був військовослужбовцем, звільнений у запас за сімейними обставинами, на підтвердження чого надана копія військового квитка на його ім`я та довідка від 01.11.2023 (а.с. 47-48). З наданої суду копії трудової книжки на його ім`я судом встановлено, що з останнього місця роботи відповідач був звільнений 23.05.2022 за угодою сторін (а.с. 49). Таким чином, аналізуючи заявлені позовні вимоги, їх правове обґрунтування та надані суду докази, наявна підстава для додаткового аналізу гарантованих державою прав і свобод людини і громадянина у частині соціального забезпечення, що може впливати на визначення розміру аліментів на утримання дружини. Вказані висновки суду обґрунтовуються тим, що норми права, якими регламентовано порядок стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, визначає мінімальний їх розмір з прив`язкою до прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Тому, на переконання суду, за аналогією закону мінімальний розмір аліментів на утримання дружини також може бути визначено із врахуванням прожиткового мінімуму, визначеного державою. Відповідно до статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім, що включає достатнє харчування, одяг, житло. У вказаній нормі законодавцем закріплено одне із найважливіших конституційних соціальних прав людини і громадянина - право на достатні життєвий рівень, та є яскравим прикладом впровадження в національну правову систему міжнародних правових стандартів щодо прав особи, оскільки ст. 11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права встановлює, що держави, які беруть участь у цьому Пакті, визначають право кожного на достатній життєвий рівень для нього і його сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг і житло та неухильне поліпшення умов життя. Закріплене в ст. 48 Конституції України право кожного на достатній життєвий рівень належить до другого покоління прав людини, тобто до основних соціально-економічних прав. Сама природа права на достатній життєвий рівень безпосередньо пов`язує його реалізацію з виконанням Українською державою відповідних зобов`язань у галузі соціальної політики. Соціально-економічні права мають специфічні особливості, що робить їх досить залежними від сталої економічної політики держави. Це стосується і характеристики права, закріпленого в коментованій статті Конституції. У соціально-економічних правах, в тому числі і в праві кожного на достатній життєвий рівень, розкривається важливий аспект соціальної, правової держави. Вона не може і не повинна роздавати всім громадянам матеріальні блага, але держава зобов`язана забезпечувати їм можливість захищати своє право на гідне життя. Якщо держава не зробить цього, то суспільство функціонуватиме в умовах гострих соціальних конфліктів. Встановлене в ст. 48 Конституції України право кожного на достатній життєвий рівень є своєрідним стандартом, до якого повинна у своїй політиці прагнути держава. При цьому соціальний захист включає право на забезпечення громадян у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Право на соціальний захист громадян гарантовано статтею 46 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Визначення прожиткового мінімуму, правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень урегульовано Законом України «Про прожитковий мінімум» (Закон № 966-XIV). Із наданого у вказаному Законі визначення вбачається, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону № 966-XIV). Сфера застосування прожиткового мінімуму визначена статтею 2 Закону № 966-XIV, відповідно до якої прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім`ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; визначення права на призначення соціальної допомоги; визначення державних соціальних гарантій і стандартів обслуговування та забезпечення в галузях охорони здоров`я, освіти, соціального обслуговування та інших. Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» регламентовано, що з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлено у розмірі 2 684 гривні. В силу частини першої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення позивачкою розмір аліментів у сумі 5\~000,00 грн. не є обґрунтованим з урахуванням обставин справи, та є завищеним, при його визначенні не враховано відсутність джерел доходу у відповідача та наявність у нього обов`язку щомісячно сплачувати аліменти на утримання доньки. Задоволення позову за досліджених судом обставин справи буде порушувати права відповідача, оскільки у такому разі він буде зобов`язаний утримувати дружину не маючи власних джерел доходів. Натомість, ураховуючи визначений державою розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також часткове визнання [PERSON] позову у межах 3\~000,00 грн щомісячно, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково. При зверненні до суду позивачка відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору за подання даного позову, тому відповідно до положень ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід державного бюджету у сумі 1 073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial