Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

14.03.2023 представник позивача, адвокат Кузьменко Євгеній Анатолійович, звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що [PERSON] перебувала в з реєстрованому шлюбі з [PERSON] . 16.08.2002 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 29.10.2009. На підставі рішення Білоцерківської міської ради №1174 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №342482. яка розташована за адресою [ADDRESS] . Державний акт на право власності на земельну ділянку було видано [PERSON] , а [PERSON] є співвласником даної земельної ділянки, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №342482, виданий 12.08.2010. 17.10.2007 [PERSON] придбав автомобіль марки Ford Transit, д.н.з. [NUMBER] . 10.02.2010 шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №84. Однак, після розірвання шлюбу, [PERSON] разом з [PERSON] продовжили спільно проживати однією сім`єю як чоловік та дружина в будинку під [ADDRESS] , у них був спільний бюджет, вони вели спільне господарство, виконуючи права та обов`язки подружжя. 23.09.2017 вони разом придбали квартиру під [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міською нотаріального округу Київської області Кривеньким С.А. від 23.09.2017 року за реєстром №1196, право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.09.2017, номер запису 22487026. Дана квартира була оформлена на [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер та після його смерті відкрилась спадщина, у тому числі і на спірну квартиру. 14.10.2022 приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Губенко Т.А. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки квартира [ADDRESS] , була придбана 23.09.2017 на ім`я [PERSON] , після розірвання шлюбу 10.02.2010, тому, законних підстав для видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя на квартиру, яка була придбана не за час перебування у зареєстрованому шлюбі, не має. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є їхні сини, а саме: [PERSON] та [PERSON] . Позивач наголошує, що під час спільного проживання однією сім`єю як чоловік і дружина з [PERSON] вони піклувалися один про одного, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, мали спільні грошові кошти, всі проблеми, які виникали, вирішували спільно як дружина та чоловік, кожен працював для родини. При цьому, плоди своєї праці кожен приносив додому для спільного користування. [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 24.09.2002 по 07.05.2022 та [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою з 24.09.2002, тобто вони після розірвання шлюбу залишилися зареєстрованими за однією адресою. 29.08.2017 [PERSON] взяла в борг в інтересах сім`ї 10000 доларів США у [PERSON] , з метою придбання квартири під [ADDRESS] та зобов`язалася повернути їх до 01.10.2018, що підтверджується розпискою від 29.08.2017. Однак, вище зазначені кошти до 01.10.2018 [PERSON] не змогла повернути, тому 29.10.2018 [PERSON] звернувся із вимогою до [PERSON] , з якої вбачається, що 29.08.2017 [PERSON] разом із своїм чоловіком було отримано у нього, [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 доларів США на придбання квартири, які вони запевняли разом зі своїм чоловіком, що повернуть до 01.10.2018 та зобов`язалися у випадку прострочення повернути з відсотками. На даний час прострочено виконання вже на 28 днів, тому вимагав негайно повернути кошти та відсотки. В зв`язку з цим позивач вимушена була поїхати за кордон на роботу, що підтверджуються договорами про тимчасову працю від 05.11.2019 та від 11.12.2019 та трудовим договором від 31.12.2020. З розписок від 01.02.2020 та від 28.12.2020 вбачається, що [PERSON] повернула [PERSON] кошти в сумі 10000 доларів США, які вона брала у нього 29.08.2017 на придбання квартири під [ADDRESS] . Окрім того, 01.07.2017 [PERSON] уклала із [PERSON] договір про надання поворотної фінансової допомоги №3, з якого вбачається, що [PERSON] отримала поворотну фінансову допомогу в розмірі 200000,00 грн., яка використовується для потреб позичальника відповідно до цілей його діяльності. 26.05.2021 між ТОВ «Білоцерківвода» та [PERSON] був укладений договір №591202213 про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем) з індивідуальним споживачем, на обслуговування квартири [ADDRESS] .В даному договорі вказано номер контактного телефону споживача ( [NUMBER] ) та цей номер телефону належить [PERSON] , тобто даний факт підтверджує, що [PERSON] проживав з [PERSON] як чоловік та дружина, оскільки він вказав в договорі її номер телефону як споживача даної квартири. Також, позивач як доказ спільного проживання з [PERSON] як чоловіка та дружини, надає спільні фотографії із відпочинку за кордоном та спільного святкування дня народження, з яких вбачається, що вони разом відпочивали у відпустках та разом святкували день народження. А також позивачем надається фотокартка, як вони разом із чоловіком у 2019 році забирали онука із пологового будинку. Окрім того, як вбачається з роздруківки AT «Приватбанк» [PERSON] здійснювала оплату за комунальні послуги квартири [ADDRESS] . Також, зазначає, що [PERSON] працював приватним підприємцем, а саме займався роздрібною торгівлею з лотків і на ринках іншими товарами. [PERSON] постійно працювала із своїм чоловіком [PERSON] . За весь період подружнього життя [PERSON] була працевлаштована та мала постійний дохід, тому нею особисто був внесений фінансовий вклад, для придбання нерухомого майна для сім`ї. Шлюб не реєстрували так як за життя чоловіка в цьому не було жодної потреби, та вона не могла навіть подумати що чоловік раптово помре. За час спільного проживання із [PERSON] з 10.02.2010 позивачка не перебувала у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Позивачка займалася організацією похорону чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] у віці 50 років, оплатила поминальний обід в сумі 11 000,00 грн. Отже, на час придбання спірного нерухомого майна сторони проживали разом та вели спільний побут, мали спільний сімейний бюджет. Відтак, спірне майно набуте [PERSON] та [PERSON] в результаті спільної праці за спільні кошти під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 10.02.2010 по 07.05.2022 та є їх спільною сумісною власністю. Тому, враховуючи вище зазначене, просив у судовому порядку встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з 10.02.2010 по 07.05.2022 з [PERSON] , який помер [INFO] , визнати спільною власністю [PERSON] та [PERSON] майно, яке було набуто у період з 10.02.2010 по 07.05.2022, а саме квартиру [ADDRESS] та визнати за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідачів судові витрати. 31.03.2023 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 02.05.2023 представник відповідача - [PERSON] , адвокат Сологуб Артем Михайлович, подав до суду відзив на позовну заяву, мотивуючи тим, що позовна заява є необґрунтованою та безпідставною, а тому, не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В своєму позові позивач зазначає, що після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] продовжили спільно проживати однією сім`єю в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у них був спільний бюджет, вони вели спільне господарство, виконуючи права та обов`язки подружжя, були пов`язані спільним побутом, всі проблеми, які виникали, вирішували спільно як чоловік та дружина. Також, зазначає, що 23.09.2017 вони разом придбали квартиру за адресою [ADDRESS] , 29.08.2017 взяла в борг в інтересах сім`ї 10 000 доларів США з метою придбання вищевказаної квартири, які вони мали повернути разом із чоловіком до 01.10.2018, та у разі прострочення мали сплатити відсотки. Зазначає, що спірне майно набуте [PERSON] в результаті спільної праці за спільні кошти під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Однак, така позиція позивача є необґрунтованою, не підтверджується відповідними доказами та не відповідає дійсним обставинам справи. Щодо проживання однією сім`єю, то позивач та [PERSON] припинили шлюбні відносини та проживання однією сім`єю до розірвання шлюбу. Припинення шлюбних відносин, різні погляди на життя та непорозуміння стали причиною розірвання шлюбу. Позивачка зазначає, що після розірвання вони продовжили проживати однією сім`єю, але не вказує підстави розірвання шлюбу, що є нелогічним та суперечить позовній заяві. Після розірвання шлюбу [PERSON] проживав разом із своїми синами [PERSON] та [PERSON] , спільного бюджету та спільних витрат разом із позивачем не мав. В свою чергу, позивач, як співвласник будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , вільно користувалася своїм майном. [PERSON] не чинив перешкод в користуванні частиною майна. Долучені до матеріалів справи копії фотокарток не можуть бути доказом факту проживання однією сім`єю, оскільки неможливо встановити, в який період часу вони були зроблені. Роздруківка з AT«ПриватБанк» не може бути доказом у справі, оскільки платіж за комунальні послуги є разовим, також неможливо встановити, чи була згода власника майна на оплату таких послуг. Наявність номера телефону ( [NUMBER] ) в Договорі № № [NUMBER] не може бути доказом у справі, оскільки неможливо встановити належність позивачу вказаного номеру на момент укладання Договору. Надана копія квитанції до прибуткового касового ордера № 292 від 09.11.2022 не може свідчити про організацію похорон [PERSON] , оскільки оплата була здійснена лише за поминальний обід. Також, неможливо встановити, за який саме поминальний обід була проведена оплата. Щодо придбання квартири, то відповідно до Договору купівлі - продажу квартири від 23.09.2017, [PERSON] отримав у власність квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно Договору, єдиним власником квартири є [PERSON] , вказаний договір визнається позивачем та не оскаржувався нею. Надана позивачкою розписка від 29.08.2017 про отримання коштів в позику в розмірі 10 000 доларів США не може бути доказом придбання квартири за рахунок вказаних коштів. В розписці відсутній підпис [PERSON] , а отже відсутні підстави вважати, що спадкодавець отримував у борг та зобов`язувався повернути будь-які кошти. Розписка складена в довільній формі, а отже неможливо встановити, чи були отримані такі кошти та як вони були використані. Договір про надання поворотної фінансової допомоги № 3 від 01.07.2017 стосується лише позивача та жодним чином не доводить отримання вказаних коштів для придбання квартири. Долучені до позовної заяви: вимога про повернення коштів, розписки про повернення коштів, трудові договори стосуються виключно позивача та не можуть свідчити про те, що кошти були отримані в борг в інтересах сім`ї. Позивачкою також не надано доказів спільного користування вказаною квартирою, витрат на її утримання/ремонт. Натомість [PERSON] надано докази, що спростовують позицію позивачки. Так, розпискою від 23.09.2017 підтверджується, що [PERSON] особисто передав кошти в розмірі 13 000 доларів США продавцям з метою придбання квартири [ADDRESS] . Відповідно до Довідки про місце проживання та склад сім`ї № 536 від 23.01.2018, спадкодавець проживав сам в квартирі [ADDRESS] . Доданими заявами та показаннями свідків підтверджується той факт, що [PERSON] придбав вищезгадану квартиру за особисті кошти та не проживав однією сім`єю із позивачкою. Відповідно до Консультативного висновку психіатра позивачка не приймала участі у лікуванні [PERSON] . Згідно долучених договорів, споживачем комунальних послуг був [PERSON] . Враховуючи долучені копії чеків, оплату за комунальні послуги за останні 6 місяців здійснював [PERSON] , а позивач жодної участі в утриманні спірної квартири не приймала. В свою чергу позивачка незаконно заволоділа договором купівлі - продажу квартири від 23.09.2017. На даний момент відкрита кримінальна справа та проводиться досудове розслідування, що підтверджується витягом із ЄРДР. Тому, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивачки понесені [PERSON] судові витрати. 17.05.2023 представник позивача, адвокат Кузьменко Євгеній Анатолійович, подав до суду заперечення на відзив, в яких зазначив, що категорично не погоджується із доводами, які викладені в відзиві на позовну заяву, адже до відзиву не надано жодного належного та допустимого доказу, який спростував би доводи позивача у позовній заяві. До відзиву додані письмові пояснення свідків, які надруковані, але вважає, що суд не повинен дані пояснення свідків брати до уваги, оскільки такого порядку надання показань свідків цивільно-процесуальним законодавством не передбачено. Ст. 90-93 ЦПК України встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає їх виклик в судове засідання з наданням права задати їм питання усіма учасниками справи. До відзиву доданий витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що 21.04.2023 [PERSON] звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій повідомив, що [PERSON] привласнила правовстановлюючі документи на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дана заява 22.04.2023 внесена до ЄРДР, але вважає, що даний витяг не повинен бути взятий судом до уваги, оскільки він не стосується справи, яка розглядається, окрім того по даній заяві на даний час не відомо, яке прийняте рішення. До відзиву додано розписку від 23.09.2017, з якої вбачається, що [PERSON] та [PERSON] отримали від [PERSON] грошові кошти в розмірі 13000 доларів США за продану ними квартиру в [ADDRESS] , моральних і матеріальних претензій не мають і мати не будуть, але вважає, що дана розписка не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки з п.4 Договору купівлі-продажу квартири від 23.09.2017, який був укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що за погодженням сторін продаж квартири вчинено за 174425 грн., які повністю сплачена продавцем до підписання цього договору. Щодо консультативного висновку психіатра від 18.04.2023 зазначає, що в ньому вказаний тільки один випадок відвідування лікаря [PERSON] і цей висновок не спростовує факт проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] . Тому, просив позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі. 19.06.2023 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про виклик та допит свідків, заявлених відповідачем: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 12.07.2023 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про виклик та допит свідків позивачкою: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 12.07.2023 судом постановлено ухвалу, яка внесена протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. 11.10.2023 відповідач - [PERSON] подав до суду заяву про визнання позову, в якій зазначив, що дійсно їхня мати, яка є позивачкою по справі, проживала разом із їхнім покійним батьком [PERSON] , за спільною адресою по [ADDRESS] , хоч вони були розлучені, але їхні обов`язки на цьому не припинилися, разом вони працювали та вели спільне господарство, їздили торгувати на базари, де продавали шланги, ремні та ще якісь гумово-технічні вироби, разом їздили відпочивати в Україні і закордоном, спали в одній кімнаті, в одному ліжку, всі покупки робили спільно в інтересах сім`ї піклувалися один про одного, придбали автомобіль FordTransit, д.н.з. [NUMBER] , а згодом в 2017 році і квартиру по [ADDRESS] . Батько за життя матері все довіряв, кошти у них були спільні, які зберігалися в їхній кімнаті там де вони жили, коли мама їздила на заробітки закордон, то вона їздила щоб заробити коштів для погашення заборгованості, коштів які вони позичали на квартиру [ADDRESS] , яку вони купили, всі кошти які батько заробляв вони разом витрачали на придбання будівельних матеріалів та інше. Продукти харчування, одяг, купувалися за спільні кошти, готували їсти так само разом, а інколи по окремості. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не відвідували будинок та не володіють інформацією, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] їздили відпочивати на моря і в гості приходили і бачили як батько до матері відноситься як до дружини, а тому можуть підтвердити спільне проживання. Тому, він може сказати, що мати та батько жили спільно, як чоловік та дружина, вели спільне господарство. Позивачка - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що з [PERSON] жили в сусідніх під`їздах, її сестра з ним зустрічалася. З 1993 року вона почала з ним зустрічатися, 1994 року було весілля, народила дітей та жили на квартирі у батьків. У 2001 році взяли в кредит будинок по [ADDRESS] , оформили будинок на двох та кредит сплачували також вдвох. Працювали на базарах, їздили у Крим за товаром. Родичі позичали їм гроші на ремонт та інше. Розлучилися 10.02.2010, оскільки хотіли піти на шинний завод працювати, а там обіцяли дати квартиру, але коли пішли працювати, акції на квартири вже не було. Після того, як дізналися, що немає програми на отримання від заводу квартири, шлюб назад не оформили, так як були зайняті іншим справами і вважали це нормальним. Після розірвання шлюбу жили разом по [ADDRESS] і продовжили працювати на базарах. На придбання квартири позичали гроші у [PERSON] (10000 тисяч доларів США), вона була на заробітках, в той момент в м. Києві, а він купив квартиру у вересні-жовтні 2017 року. У квартирі ніхто не жив, там робили ремонт. Вона працювала за кордоном, заробляла гроші, щоб повернути борг і на ремонт квартири. В 2019 році працювала 3 місяці у Польщі, в 2021 році робота у в Польщі на заводі - 6 місяців, 500 та 1500 доларів США пішли на ремонт квартири. Після продажу товару з базару погашали борг за квартиру. Будинок по [ADDRESS] , належать їм по 1/2 частині на підставі договору дарування, але фактично будинок не був поділений. Оформили будинок по 1/2 частині на кожного, адже після одруження у кожного була своя сума коштів, тому на купівлю будинку витратили їх. Жили у будинку всі разом, вели господарство, але відповідачі почали між собою сваряться, створили в хаті бардак. Після розірвання шлюбу вони із чоловіком жили в одному будинку, мали стосунки як чоловік та жінка, мали спільний бюджет, кошти збирали разом, зберігали в квартирі для ремонтів та інших платежів. Комунальні послуги, купівля речей та продуктів відбувалася за спільні кошти. Коли брали кошти в борг, то домовлялися обоє, взяла гроші та передала їх чоловіку, це бачила [PERSON] , а сама поїхала по справах. На базарі вона займалася ФОП, а чоловік мав магазин. Коли чоловік був живий, то вона вільно користувалася будинком. В кого купували квартиру вона не знає, чоловік займався цим, а її повідомляв, що є продавці, яка квартира і де знаходиться. В договорі зазначено вартість квартири меншу, щоб зменшити податок на доходи, а купили квартиру за 13000 доларів США. Чоловік давав усно згоду на отримання нею позики, адже перед цим вона теж позичала гроші у родичів теж у борг. 10000 доларів США чоловік використав на купівлю квартири, він їх так повідомив, а 3000 доларів США у них були зібрані для придбання квартири. Щоб розрахуватися за борги, то вони продавали господарчий товар у магазині, частинами гроші приходили йому на картку, він їх їй передавав, а вона віддавала людині борг. Ремонт у квартирі робили до 2021 року. Вона давала чоловіку гроші, а він робив ремонт сам, також сам закуповував матеріали. Її дохід - це коли вона давала людям гроші під відсотки. 01.02.2020 - 5000 доларів США, вона їх збирала і повертала та 28.12.2020 - 5000 доларів США. Товар у магазині продали на 6000 доларів США за період 2-х років (бойлери, станки, шланги). Спільно купували необхідні речі, дітей підіймали, на відпочинок їздили, комунальні послуги сплачували і він і вона. За газ в опалювальний період сплачували 7-8 тисяч гривень, договори за комунальні послуги укладала вона. Доходи після розірвання шлюбу - вона торгувала на базарах, прибирала за гроші, їздила за кордон на заробітки, чоловік - робив ремонти, ставив вікна, заробітки були різні, інколи йому не платили, вона більше заробляла чим чоловік. Якби вони разом не проживали, вона б не пішла на свята, якби він там був. Фото від 08 листопада, це її день народження, невістка вагітна. Свої сварки на люди вони не виносили. З кумами були в Німеччині, на море їздили (фото). Представник позивача, адвокат Кузьменко Євгеній Анатолійович, у судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що батьки після розірвання шлюбу не жили однією сім?єю, спільних коштів не було. Батько купив за свої гроші квартиру, заробивши гроші на будівництві. Мати після розірвання шлюбу жила в орендованій квартирі зі своїм співмешканцем, це була причина розлучення батьків, дядя [PERSON] працював на таксі. Батько з 20 років тримав голубів, це було його хоббі, зараз вони на ньому, мати за ними не доглядала. Коли мати їздила в Польщу на заробітки, вона поїхала в Турцію, Єгипет , тому ці гроші вона витратила на себе, а не на погашення боргів чи ремонт. З матір`ю у нього погані, неприязні відносини, у їх сім`ї він був батьковим сином, а [PERSON] мамин син. Після розлучення він жив з батьком, а брат [PERSON] пішов жити до матері. На момент їх розлучення йому та брату було по 15-16 років, він навчався в школі, батько його одягав, та він з батьком працював. Батько з РТІ возив на продаж шланги на Крим, після цього він працював на будівництві. За одне відрядження в Крим, він міг привозити до 15000 доларів США. Купили Форд транзит за 7000 доларів США, для нього купили ВАЗ 2108, 2 роки тому, він з батьком скинулися, але авто оформили на матір. На батька не оформляли, бо на нього було оформлено вже багато автомобілів. За будинок (газ, світло, вода) платив батько, брат спочатку жив з нами, а потім вкрав докази зради матері і пішов жити до матері. Брат жив із матір`ю, одружився, розлучився і повернувся на Польову, 13 в 2019 році. Він працює не офіційно на базарі, на будівництві (кладе плитку), постійно живе у будинку. Мати його не забезпечувала, він собі сам усе купував. Щодо фото на кухні, то на ньому зображено матір, батька, та невістку, після одруження брата, мати з батьком на той момент помирилися і просто спілкувалися, але не жили разом. Представник відповідача - [PERSON] , адвокат Сологуб Артем Михайлович, у судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 2-4160 від 13.05.2005, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, під час розгляду вказаної справи, позивачка суду пояснила, що причиною розпаду їхньої сім`ї стало те, що вони з відповідачем люди надто різних характерів, поглядів на життя та звичок. Через це в сім`ї були часті сварки та скандали, вони ображали один другого та принижували, не могли дійти згоди навіть в дрібницях. Відповідач поводився з нею жорстоко, неодноразово бив її, не поважав ні як жінку, ні як матір їхніх дітей. Все це призвело до того, що між ними складалися вкрай неприязні стосунки, зникли почуття взаєморозуміння та взаємоповаги, стали чужими людьми, ведуть роздільне господарство, мають окремий бюджет, не підтримують подружніх відносин, не проживають разом. За час, що суд надав їм для примирення, на краще нічого не змінилося, подружні відносини не поновили, що не збігається з причинами розірвання шлюбу, які вказала позивачка у даному судовому засіданні. Допитані в судовому засіданні свідки сторони відповідача зазначили, що позивач не проживала з померлим та припинила буд-які шлюбні відносини. [PERSON] самостійно виховував дітей, вирішував побутові питання, займався підприємницькою діяльністю. Позивач, як співвласник будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , вільно користувалася своїм майном. Спадкодавець не чинив перешкод в користуванні частиною майна. Долучені до матеріалів справи копії фотокарток не можуть бути доказом факту проживання однією сім`єю, оскільки неможливо встановити, в який період часу вони були зроблені та під час дослідження доказів судом, позивач не надала оригінали долучених фотографій, за якими можливо було б ідентифікувати дату та місце створення таких фотографій. Також, зазначив, що фото у спільному будинку та присутність на святах та подіях що стосуються спільних родичів та близьких людей не доводять факту проживання однією сім`єю. Долучена до матеріалів справи відповідь лікаря-уролога на адвокатський запит є недопустимим доказом, оскільки такий доказ було отримано з порушенням законодавства України, враховуючи, що позивач та її представник не входять до кола осіб, що мають доступ до інформації що є «лікарською таємницею» відносно [PERSON] . Допитані в судовому засіданні свідки сторони позивача - [PERSON] та [PERSON] перебувають в родинних відносинах з позивачем, свідок [PERSON] - кума позивача та є заінтересованими особами. Показання інших свідків ( [PERSON] та [PERSON] ) сторони позивача суперечать одне одному та не узгоджуються з поясненнями позивача та іншими доказами у справі. Жоден із зазначених свідків не підтвердив ведення спільного господарства позивачки з померлим, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю. Ведення спільного господарства на думку деяких свідків - це догляд за тваринами на подвір`ї, однак наявність спільного догляду не доводять факт проживання вказаних осіб однією сім`єю. Зазначає, що під час надання пояснень суду, позивач зазначила, що мотивами звернення до суду стали сварки синів між собою. Щодо придбання квартири, то в своїх поясненнях позивач не може чітко зазначити обставини щодо придбання спірної квартири та пояснити походження коштів за рахунок яких було сплачено борг, який вона нібито брала для придбання квартири. Спочатку зазначає, що квартира була придбана за долари США - згодом зазначає, що долари були конвертовані в гривню «у валютників на Леваневського », в судовому засіданні не змогла чітко пояснити розмір та походження коштів, за рахунок яких було повернуто борг, 2 рази їздила в Польщу на роботу, зароблені кошти витратила на ремонт спірної квартири, але в позовній заяві зазначено, що у зв`язку із наявністю боргу в розмірі 10 000 доларів США вимушена була поїхати за кордон на роботу, не може чітко пояснити, які ремонтні роботи проводилися та назвати їхню вартість; приховує розмір свого доходу та не знає розмір доходу померлого. Такі пояснення позивача суперечать матеріалам справи та показанням свідків. Відповідно до наданої копії розписки, позивач 29.08.2017 отримала в борг кошти в розмірі 10000 доларів США в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] . В своїх поясненнях позивачка не зазначає про згаданих свідків. Ні [PERSON] ні вказані свідки не були допитані в судовому засіданні, що обґрунтовано ставить під сумнів доказ - розписку та сам факт отримання коштів в борг. Також, в розписці відсутня інформація про присутність свідка - [PERSON] ; розписка від 29.08.2017 не може бути доказом придбання квартири за рахунок вказаних коштів. В розписці відсутній підпис [PERSON] , а отже відсутні підстави вважати, що [PERSON] отримував в борг та зобов`язувався повернути будь-які кошти. Розписка складена в довільній формі, а отже неможливо встановити, чи були отримані такі кошти та як вони були використані;свідок [PERSON] зазначила, що позивач позичала в неї 2-3 тис. доларів США на придбання спірної квартири; в матеріалах справи відсутні докази факту передачі коштів в розмірі 10 тис. доларів США від позивача - [PERSON] ; у вимозі від 29.10.2018 про повернення боргу вказано, що позивачка має повернути борг та відсотки. Позивачка зазначає, що отримала кошти без умови сплати відсотків, але в тій же вимозі, вказується, що позивачка разом із померлим отримала кошти в борг та разом зобов`язувалися повернути такі кошти. Такі обставини є безпідставними, оскільки за словами позивачки, кошти вона отримала без померлого, також відсутні докази отримання ним коштів в борг; у п. 17 Договору купівлі-продажу квартири від 23.09.2017 зазначено, що [PERSON] , на момент укладення Договору в зареєстрованому шлюбі не перебував та ні з ким не проживав однією сім`єю без укладання шлюбу. Договір підписаний особисто [PERSON] . Також, за словами позивачки, кошти на придбання квартири були отримані 29.08.2017, а квартира придбана 23.09.2017, але позивачка не зазначила, де зберігалися дані кошти від моменту позики та до купівлі квартири (протягом 25 днів). В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав позов та зазначив, що позивач не брала участі в ремонті спірної квартири. Вважає що визнання позову останнім відбулося під впливом позивача, оскільки визнання позовних вимог грубо суперечить його інтересам. Інші долучені докази: копія договору про надання фінансової допомоги та документи що стосуються працевлаштування позивача за межами України не стосуються обставин справи та є неналежними доказами. Позивачкою також не надано доказів спільного користування вказаною квартирою, витрат на її утримання/ремонт, натомість [PERSON] надано докази, що спростовують позицію позивача, адже оплату за комунальні послуги за останні 6 місяців здійснював саме [PERSON] , а позивачка жодної участі в утриманні спірної квартири не приймала. Також, в судовому засіданні було допитано свідків, показання яких узгоджуються з між собою та з іншими доказами у справі. Показаннями свідків підтверджується той факт, що [PERSON] придбав вищезгадану квартиру за особисті кошти та не проживав однією сім`єю із позивачкою. Згідно долучених договорів, споживачем комунальних послуг був [PERSON] .. Тому, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивачки понесені [PERSON] судові витрати в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні 11.10.2023 підтримав заяву про визнання позову та зазначив, що батьки вели спільне господарство (собаки, кури, голуби), собак батьки продавали, а кошти йшли в спільний бюджет. Авто ВАЗ 2108 оформили на маму, обставини невідомі. Квартиру батьки купували разом, разом робили ремонт, заробляли гроші на базарах разом, батько був ПП, а мати за кордоном їздила, працювала нянькою, кошти зберігали спільно, у своїй кімнаті. Будинок по [ADDRESS] належить батьку та матері по 1/2 частині за кожним, мамі перешкод у користуванні будинком не було. На період купівлі квартири він жив окремо, він дізнався про її купівлю коли вже вона була куплена, але за які кошти він не знає, також не пам`ятає, коли купили квартиру. Балкони, перетяжки, шпалери, він брат та друзі допомагали, а мати контролювала. Вели спільне господарство, виноград вирощували, полуницю, тримали тварин, їздили разом на відпочинок в Одесу. Відносини батьків до розлучення він не пам`ятає. Суд, заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 08.06.2022 у справі № 1303/1459/12). Судом встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , з 24 вересня 2002 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де проживає і на даний час, з 08 жовтня 1994 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2005 року у справі №2-4160, яке набрало законної сили 13.06.2005, було розірвано, 10 лютого 2010 року відділом РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області було здійснено актовий запис про розірвання шлюбу №84 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Відповідачі у справі: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є синами [PERSON] та [PERSON] , з 24.09.2002 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджується матеріалами справи (Т. 1 а.с. 13-14, 16-17, 19-21, 23, 27, 89-90, 92-93, 96-98, 102, 115, 116, 127, 270) тане заперечуються сторонами. Також, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 50 років у місті Біла Церква Київської області, з 24.09.2002 по 07.05.2022 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено матеріалами справи (Т. 1 а.с.26, 52, 101). 16.08.2002 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір дарування жилого будинку, посвідчений державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Дворко Т.Г. та зареєстрований в реєстрі за №2-4236 (Т. 1 а.с. 30), відповідно до якого [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині, що визнається сторонами та відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. 29.10.2009 на підставі рішення Білоцерківської міської ради №1174 [PERSON] був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №342482, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та з даного акту вбачається, що [PERSON] є співвласником даної земельної ділянки, що підтверджується матеріалами справи (Т. 1 а.с. 28-29). З постанови приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Губенко Т.А. від 14.10.2022 за №77/02-31 (Т. 1 а.с. 48-49, 103) вбачається, що позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належала померлому [INFO] її колишньому чоловіку [PERSON] . Також, з даної постанови вбачається, що приватний нотаріусом було заведено спадкову справу №28/2022 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ст. 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Виходячи з наведених норм кожна людина має право на сімейне життя, при цьому укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов`язковою умовою для створення їхньої сім`ї. Сім`я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Цивільний шлюб це відносини жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю та при цьому не є одруженими. Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно із статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03 червня 2021 року у справі №748/1943/19). Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України та які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведене узгоджуються із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19, від 30.11.2022 у справі № 757/23617/15-ц та інших. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15ц вказувала на те, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 369/16486/18, від 24.02.2022 у справі № 761/4449/19. Позивач просила у судовому порядку встановити факт її проживання з [PERSON] однією сім`єю, як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, в період з 10 лютого 2010 року по 07 травня 2022 року. На підтвердження вказаних вимог позивач надала до суду письмові докази (Т. 1 а.с. 19, 31-47, 50-74) та посилалася на показання свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, з довідки Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області від 06.02.2023 №15.2-03/22 (т. 1 а.с. 52) вбачається, що [PERSON] , [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 24.09.2002 по 07.05.2022 та з витягу з реєстру територіальної громади №2023/001070212 від 06.02.2023 (Т. 1 а.с. 19) вбачається, що [PERSON] [INFO] з 24.09.2002 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання, що вона вийшла заміж за брата позивачки, з [PERSON] познайомилася на весіллі у вересні 2003 року, він був сватом, в гостях у них бувала на свята, і в будні і на вихідні дні. За період з 10.02.2010 по 07.05.2022 вони жили як чоловік та дружина, вона разом з ними їздила на відпочинок, про їхнє розлучення довідалася після смерті [PERSON] 2013 року вони їздили усі разом з дітьми у Крим, всі разом витрачали гроші на відпочинок. 3-5 разів на місяць до них приходили і вони приходили в гості, продукти завозили, могли чай попити, всі спілкувалися добре. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання, що позивачку знає з 2005 року, вони жили по [ADDRESS] . В період з 10.02.2010 по 07.05.2022 вони жили вони разом, вели спільне господарство, їздили разом на море. В 2019 році [PERSON] та [PERSON] їздили на заробітки до Польщі, в 2020 році [PERSON] та вона їздили на заробітки до Польщі. В 2021 році [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та вона їздили в Одесу на відпочинок, в них там було улюблене місце. В 2017 році вони купили квартиру, в 2018 році [PERSON] одружився, і далі вони заробляли гроші. Вона була з позивачкою на квартирі, оскільки остання укладала договори з комунальними установами, знімали показники лічильників. Про їхнє розлучення довідалася нещодавно, у них завжди були рівні відносини, спільний бюджет. В 2021 році [PERSON] сказав їй що зробить [PERSON] подарунок і показав авто ВАЗ 2108, яке їй подарував. [PERSON] та [PERSON] тримали собак породи алабай, яких розводили на продаж, голубів та курей. Позивач їздила в Польщу на заробітки для поповнення бюджету, ремонту у квартирі, передачі передавала. [PERSON] займався будівництвом із синами. Про купівлю квартири дізналася по факту, а за які кошти та яким чином їй невідомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання, що [PERSON] її двоюрідна сестра, а [PERSON] знала зі школи 9-10 клас, він був її однокласником. Вони були одружені, вона була у них на весіллі, вони жили разом постійно. Про їхнє розлучення їй стало відомо недавно. Один раз у місяць приїздила до них, один раз у два місяці вони приїздили до них на дні народження, інколи завозила їм продукти. Про їхні сварки їй невідомо, вони вели спільне господарство (кури, голуби, собаки, кролики), разом доглядали тварин. Їздили на закупи, торгували шлангами, гроші позичали на свій бізнес. В неї вони кошти позичали на квартиру у 2017 році і на шланги. У 2017 2-3 тисячі доларів США позичили у неї і віддали через півроку у 2018 році. [PERSON] брала кошти, а [PERSON] їх завозив. Також, гроші позичали на бізнес, [PERSON] просила, її чоловік давав гроші, вони разом приїздили. Кошти на квартиру також разом позичали, яку купили в 2018 році, розписку не писали, вона ж сестра. В квартирі не жили, робили ремонт, хотіли здавати в оренду. Їхні відносини були як чоловіка та дружини, спільно їздили на відпочинок. Авто ВАЗ купив їй [PERSON] , вона на ній не їздила, але і позивач на ній не їздила, бо прав не немає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання, що позивача [PERSON] знає з 15 років, вчилися і познайомилися і Училищі №9, а потім вчилися в технікумі. [PERSON] знала, позивач в училищі з ним познайомилася. 1994 року вони одружилися, вона була у них на весіллі. Жили на [ADDRESS]. В період з 10.02.2010 по 07.05.2022 жили у будинку з дітьми, вели спільне господарство, працювали разом. Вона бувала у них на свята та на Дні народження. Останній раз вона їх бачила в 2021 році на Дні народженні [PERSON] , були їхні діти, [PERSON] був також, як господар. [PERSON] в дворі порядки наводила, [PERSON] купував [PERSON] троянди для клумби, робив [PERSON] грядки, вони підтримували один одного. В них були собаки, для розведення, також були кури, курчата, [PERSON] тримав голубів, казав що це його душа. Вони займалися бізнесом, [PERSON] був ПП, [PERSON] за нього здавала звіти, в нього був магазин, торгував шлангами, а [PERSON] відповідала на дзвінки, приймала автобуси та людей. На своєму автобусі завозили разом шланги, купляли в Одесі дітям все необхідне, все у них було спільне, вона їм позичала гроші. [PERSON] їздив з дітьми на рибалку, [PERSON] рибу їй приносила. В них були дуже хороші, теплі відносини, як чоловіка та жінки, називав позивача «золотко», з повагою ставився до неї, обіймав. Авто ВАЗ [PERSON] оформив на [PERSON] , квартиру вони купували, щоб на старості здавати її в оренду. В них було двоспальне ліжко, газ переробляли, плитку купували, усе за спільні кошти. Меблі в спальню купувала, а потім [PERSON] їй повернула кошти. Зі слів [PERSON] відомо, як вони вели спільне господарство, а коли приїздила, вони разом показували. Що купити, куди поїхати, що дітям купити - разом приймали рішення, коли збиралися на Дні народження, вони разом розповідали про свої спільні поїздки. [PERSON] торгував шлангами, запчастинами для опалення, взимку займався будівництвом. Позичали гроші, приблизно 2000 доларів США, на закупівлю товару, [PERSON] її просив, а [PERSON] приїздила за ними, розписки не писали, адже вони рідні люди. За спільні кошти купували квартиру, в квартирі 1 кімната, [PERSON] робив своїми силами ремонт у квартирі. Свідок [PERSON] у судовому засідання дала показання, що позивачку знає 22 роки, [PERSON] знала, спілкувалася з ними, про їхнє розлучення довідалася після його смерті. Часто спілкувалися, на чай ходили, кошти один одному позичали. В будинку 3 кімнати, у них спільна спальня, одне ліжко у них, в залі диван, крісло, телевізор, в дитячій кімнаті двох спальне ліжко. Він завжди добре до неї ставився, вони вели спільне господарство, [PERSON] підтримувала його в усьому, тримали курей, голубів, собак. Продукти вони разом купували. Певний час [PERSON] з [PERSON] їздила продавати шланги, в них був магазин біля базару. Вони позичали у неї гроші в гривні і в доларах, розписки не писали. Вони також їй гроші позичали, коли потрібно було. Після продажу товару повертали борг, через 1-3 місяці. З наданих позивачем фотознімків (Т. 1 а.с. 36-44), вбачається, що [PERSON] та [PERSON] спільно відпочивали, були присутні на святах, здійснювали поїздки, однак дані фотознімки можуть свідчити лише про можливе існування між сторонами у певний період часу близьких дружніх стосунків, зокрема, як зазначає сама позивачка у період з 2018-2019 року, які не можна ототожнювати із подружніми/шлюбними відносинами. Крім того, дані фото не місять дати знімання, оригінали фотознімків до суду надані не були, тому суд не має змоги встановити їх зв`язок з вказаним позивачкою періодом, з 10 лютого 2010 року по 07 травня 2022 року. Представник відповідача, адвокат Сологуб Артем Михайлович, заперечуючи проти позову посилається на те, що позивач у своїх поясненнях вказувала на те, що розірвала із померлим [PERSON] шлюб у 10.02.2010 з метою працевлаштування на «Шинний завод» та отримання безкоштовних квартир, однак коли розлучилися «такої акції вже не було», новий шлюб не укладали, бо довіряла йому та не вважала за потрібне. Зазначала, що проживали разом, мали спільний бюджет, разом заробляли кошти, їздили разом на відпочинок, та вели спільне господарство. Водночас така позиція позивача повністю спростовується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 2-4160 від 13.05.2005, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивач, як співвласник будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , вільно користувалася своїм майном, померлий не чинив перешкод в користуванні частиною будинку. Долучені до матеріалів справи копії фотокарток не можуть бути доказом факту проживання однією сім`єю, оскільки неможливо встановити, в який період часу вони були зроблені. Під час дослідження доказів судом, позивачка не надала оригінали долучених фотографій, за якими можливо було б ідентифікувати дату та місце створення таких фотографій. Потрібно зазначити, що фото у спільному будинку та присутність на святах та подіях, що стосуються спільних родичів та близьких людей, не доводять факту проживання однією сім`єю. Суд враховує дане твердження, оскільки позивачка на підтвердження своїх вимог посилалася на покази свідків та спільні фото, проте, такі свідчення свідків та фото не дають підстав для визнання сторін такими, що проживали однією сім`єю та вели спільне господарство, адже до суду не надано інших доказів, якій б у своїй сукупності та взаємозв`язку дали змогу суду встановити вказані обставини. Показання свідків та спільні фотографії, не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання (зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц та від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20. Також, посилання позивачки на спільний відпочинок, не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18), в якій вказано, зокрема, що факт спільного відпочинку, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 15.07.2021 у справі №727/12480/17. Так, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2005 року, у справі №2-4160, яке набрало законної сили 13.06.2005, шлюб між [PERSON] , [PERSON] було розірвано, а 10 лютого 2010 року відділом РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області було здійснено актовий запис про розірвання шлюбу №84 та видано позивачці свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . З вказаного рішення вбачається, що позивачка надала в судовому засіданні свої пояснення, в яких зазначила, що причиною розпаду їхньої сім`ї стало те, що вони з відповідачем люди надто різних характерів, поглядів на життя та звичок. Через це в сім`ї були часті сварки та скандали, вони ображали один одного та принижували, не могли дійти згоди навіть в дрібницях. Відповідач поводився з нею жорстоко, неодноразово бив її, не поважав ні як жінку, ні як матір їхніх дітей. Все це призвело до того, що між ними складалися вкрай неприязні стосунки, зникли почуття взаєморозуміння та взаємоповаги, стали чужими людьми, ведуть роздільне господарство, мають окремий бюджет, не підтримують подружніх відносин, не проживають разом. За час, що суд надав їм для примирення, на краще нічого не змінилося, подружні відносини не поновили. Вважає, що налагодження подружніх стосунків неможливе, просила шлюб розірвати. Суд у справі №2-4160, даючи оцінку встановленим обставинам справи, відносинам, що склалися між сторонами, дійшов висновку, що сім`ю зберегти неможливо, надавати сторонам строк для примирення повторно недоцільно, оскільки це лише затягне розгляд справи. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду,що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, установленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалисяі встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Крім того, згідно положень ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Тобто, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 13 червня 2005 року, з дня набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Також, позивачка на підтвердження позовних вимог, посилається на те, що 26.05.2021 між ТОВ «Білоцерківвода» та [PERSON] був укладений договір №591202213 про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем) з індивідуальним споживачем, на обслуговування квартири [ADDRESS] та в даному договорі вказано номер контактного телефону споживача ( [NUMBER] ), який належить [PERSON] . З роздруківки AT «Приватбанк» видно, що [PERSON] здійснювала оплату за комунальні послуги квартири [ADDRESS] . [PERSON] працював приватним підприємцем, а саме займався роздрібною торгівлею з лотків і на ринках іншими товарами та вона постійно працювала зі своїм чоловіком , також за весь період подружнього життя вона була працевлаштована та мала постійний дохід, тому нею особисто був внесений фінансовий вклад, для придбання нерухомого майна для сім`ї. Також, зазначає, що вона займалася організацією похорону чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] та оплатила кошти за поминальний обід. Однак, суд критично оцінює зазначені твердження позивача виходячи з наступного. Так, дійсно 26.05.2021 між ТОВ «Білоцерківвода» та [PERSON] був укладений договір №591202213 про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем) з індивідуальним споживачем, на обслуговування квартири [ADDRESS] , та в даному договорі вказано номер контактного телефону споживача ( [NUMBER] ), однак, достеменно стверджувати, що це є номер телефону позивачки, підстав немає. З виписки по картковому рахунку позивача за період з 21.10.2020 по 21.10.2022 (Т. 1 а.с. 45-47) вбачається, що за оплату комунальних послуг по [ADDRESS] , було здійснено лише два платежі: 27.05.2021 на суму 1500,00 грн по особовому рахунку № [NUMBER] та 22.10.201 на суму 1000,00 грн по особовому рахунку № [NUMBER] , а всі інші платежі стосувалися сплати комунальних послуг по [ADDRESS] , тому, стверджувати, що позивачка утримувала квартиру [ADDRESS] , підстав немає, крім того, враховуючи, що саме [PERSON] , укладав договори на отримання комунальних послуг, що підтверджується матеріалами справи (Т. 1 а.с. 156, 157) та згідно копій чеків за період з листопада 2022 по квітень 2023 року (Т. 1 а.с. 158-173), саме відповідач [PERSON] сплачував комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] . Також, надана позивачкою копія квитанції до прибуткового касового ордера № 292 від 09.11.2022 (Т. 1 а.с. 53) не може свідчити про організацію похорон [PERSON] , оскільки оплата була здійснена за поминальний обід та не може свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний період. Доданий до відзиву [PERSON] витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань (Т. 1 а.с. 138), з якого вбачається, що 21.04.2023 [PERSON] звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій повідомив, що [PERSON] привласнила правовстановлюючі документи на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дана заява 22.04.2023 внесена до ЄРДР, суд оцінює критично, оскільки даний витяг не стосується предмету спору. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] у період з 10 лютого 2010 року по 07 травня 2022 року. Відповідач - [PERSON] заперечуючи проти позову посилався на показання свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та представник відповідача вказував на недоведеність позивачем доводів поданими нею доказами, однак, суд критично оцінює показання вказаних свідків та приймає до уваги доводи щодо поданих позивачем доказів. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання, що позивачку знає, є сусідкою через хату. Він 7 років живе на [ADDRESS] , а бачив позивачку не більше 4 разів. В будинку по [ADDRESS] він не бував. Відповідача [PERSON] знає, він допомагав йому крити кришу, як сусіду. [PERSON] знав, сусід через хату. З [PERSON] спілкувалися, авто ремонтували, мало зустрічалися, один раз на рік. Влітку [PERSON] викликав таксі, вони їхали на сватання, чи була позивачка він не пам`ятає. 20.04.2023 він нічого нікому не писав, на поясненнях (Т. 1 а.с. 147) його підпис, обставини підтримує, коли вони розірвали шлюб йому невідомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання, що позивачку вона не знає, відповідача [PERSON] знає 2,5 роки. Його батько купив квартиру, як сарай, в якій робив сам ремонт. Вона з ним познайомилася, [PERSON] сказав, що квартира буде старшому сину, а другий одружився. [PERSON] постійно робить ремонт у квартирі, вже 2,5 роки, робив балкон, обкладав кахель у ванній. Коли спілкувалися з [PERSON] , то він розповідав, що живе з батьком на посьолку, дружини немає, але має двох синів, один одружений живе у жінки, дитину має та старший син. Коли чула на площадці шум, то чула, що продавала квартиру за 13000 доларів США, а [PERSON] купував, казав що з жінкою давно розвівся, це було в 2017 році. З 2017 року [PERSON] бачила постійно, робив ремонт у квартирі, решту він не встиг, зараз [PERSON] робить ремонт. Вона заходила в квартиру - там євроремонт, кухня є, бойлер є. [PERSON] зняв підлогу, а [PERSON] залив підлогу, поклав лінолеум, плитку на кухні поклав, двері встановив, зі слів [PERSON] , то він по будівництвах працює, гроші заробляє. Джерело коштів, які заплатив [PERSON] за квартиру їй невідомо. Про купівлю авто їй невідомо. На квартирі приїздив [PERSON] із [PERSON] , а іншого сина вона не бачила. В березні 2022 року позивачку не бачила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання, що позивачку знає приблизно 25 років. [PERSON] його товариш. Позивачка та [PERSON] були одружені, жили разом в будинку по [ADDRESS] , розлучилися в 2010 році, але з яких причин невідомо. [PERSON] йому казав про розлучення, розповідав про їхні відносини з позивачем, після розлучення вони не жили разом приблизно 8 років. Після одруження [PERSON] , вони проживали в будинку, але як йому невідомо. [PERSON] довго збирав кошти на квартиру, все життя, займався ПП (встановлення вікон), а [PERSON] йому допомагав, інколи [PERSON] . Він повертав [PERSON] борг, щоб той міг купити квартиру. Позивач участі в купівлі квартири не приймала, ремонт не робила. Авто ВАЗ купив [PERSON] для [PERSON] , але чомусь оформили на позивачку, вона на ній не їздила. [PERSON] їздив на авто, коли автобус став. В будинку по [ADDRESS] він бував, кури, голуби тримав, [PERSON] ними займався, а зараз [PERSON] . Про поїздки на відпочинок в 2019-2021 роках нічого невідомо. З 2016-2018 роках він 10 разів на місяць (різні дні тижня) працював з ними, їздили один до одного додому на обід. [PERSON] 15 років тому займався шлангами, 14 років тому він їздив з [PERSON] на море, один раз їздили сім`ями. [PERSON] хати тримається, а [PERSON] ні періодично пропадає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання, що позивачку знає, вони сусіди через дорогу навпроти, з 2000 року. [PERSON] знав. З 2008 року позивачка покинула [PERSON] та дітей, він сам жив, доглядав дітей, жалівся, що важко. Покинула їх без поважної причини. В дворі будинку бував, [PERSON] бачив майже щодня, синів його бачив, друзів його по роботі. В період з 2010 по 2022 року позивача не бачив. Мав господарство: голуби, собаки, яких розводив і для себе тримав, друзям роздавав. [PERSON] турбувався про дітей, харчування, школа, одяг. Авто ВАЗ 2108 ніби батька [PERSON] , батько його жив на Ковалевського , він не бачив, щоб на авто їздила позивачка. З 2010-2022 роки він працював і зараз працює в Сільгосптехніці. На роботу йду на 8 ранку, з 12-13 год. обід, приїжджає додому. В 7:45 год виходить на роботу, після 17 год. В хату до [PERSON] не заходив. [PERSON] постійно працював, підробляв, діти допомагали доглядати за господарством, діти їздили з батьком на заробітки після закінчення школи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання, що він є сусідом, проживає по [ADDRESS] . У 2000 роках вони переїхали в будинок з двома дітьми. До 2010 року жили разом, а потім він перестав бачити [PERSON] , [PERSON] сказав, що розлучилися, причини розлучення йому невідомі. До 2016 року [PERSON] не бачив, з 2016 року в будинку вона була. 5-6 разів на місяць бував у них з [PERSON] спілкувався, періодично бачив позивача. З 2010 по 2017 рік не бачив позивача, а після одруження їхнього сина, [PERSON] почала з`являтися в будинку. Курей, голубів тримали, ними займався [PERSON] , діти йому допомагали. Спільного перебування [PERSON] та [PERSON] він не бачив. Чим займалася позивач в будинку невідомо, паркан високий. Авто ВАЗ користувався [PERSON] , позивач ним не користувалася. [PERSON] їздив на Крим за товаром, діти тоді були малі. Тоді [PERSON] займався пластиковими вікнами, офіс був на Леваневського , потім почав займатися будівництвом. Відомо, що [PERSON] купив квартиру на Леваневського , він його туди завозив з інструментами, але він в квартирі не був. [PERSON] розповідав, що купив квартиру, робив там ремонт. але про позивача нічого не казав. В 2009-2010 року [PERSON] залишила [PERSON] . Коли [PERSON] одружився, то він пішов з будинку (приблизно 2017-2018 рік), але до цього він жив із батьком. На поясненнях які містяться в матеріалах справи (Т. 1 а.с. 148) його підпис, обставини викладені зі слів [PERSON] . Про їхні відносини невідомо, так як він працює добово, він не міг знати чи була [PERSON] в будинку. Знає лише, що [PERSON] їздила на заробітки в Польщу , [PERSON] з нею не їздив. Авто ВАЗ оформив на [PERSON] , так як у [PERSON] були проблеми та не на себе так як бізнес був не певний. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання, що позивачку знає з 1988-1990 років, жили по сусідству, вона з [PERSON] переїхала на посьолок, в них в будинку бував часто, 3-4 рази на тиждень. З 2010-2022 роки [PERSON] жив з [PERSON] , [PERSON] не жив з ними, і позивач також. З 2010-2020 року жіночих речей в будинку не бачив. Позивач з [PERSON] розлучилися в 2010 році. Голуби , кури, собаки, ними займався [PERSON] з [PERSON] . Останній раз [PERSON] на будівництві працював, позивач участі в ПП [PERSON] не брала, син [PERSON] йому допомагав. Авто 2108 [PERSON] купував [PERSON] , сам за свої кошти з [PERSON] купив, позивач авто не користувалася. Квартиру купив [PERSON] за свої кошти, він з ним їздив оформляти до ріелтора, потім до нотаріуса їздили на Гординського . Ріелтор [PERSON] показувала їм квартиру. [PERSON] [PERSON] купував квартиру за 13000 доларів США, так і передавали продавцю. Ремонт в квартирі він з [PERSON] починав, а потім [PERSON] закінчував ремонт. Позивач участі в купівлі квартири і ремонті не брала. В 2020 році бачив позивача у будинку, він саме приїхала до [PERSON] , вони ніби помирилися, були [PERSON] зі своєю дитиною. [PERSON] сказав, що [PERSON] повернулася до хати, але не однією сім?єю, таке враження склалося. В будинку 3 кімнати: зал, дитяча, спальня. Останній раз був у будинку перед війною, а потім був на похороні [PERSON] . У [PERSON] позичав кошти і відробляв їх. На поясненнях, які містяться в матеріалах справи (Т. 1 а.с. 143) його підпис, обставини підтримує, відомості відповідають дійсності. Авто ВАЗ купував для [PERSON] і [PERSON] , чому оформили на [PERSON] йому невідомо. Також, у даній позовній заяві позивач просила визнати квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного майна. Положеннями п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. У постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 588/350/15, від 15.07.2021 у справі №727/12480/17 вказано, що за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 08.12.2021 у справі №531/295/19 У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, необхідно встановити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін (правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 26.06.2019 у справі № 442/2219/11, від 23.09.2021 у справі № 204/6931/20 та від 08.06.2022 у справі № 1303/1459/12). Встановлено, що 23.09.2017 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області та зареєстрований в реєстрі за №1196 (Т. 1 а.с. 24, 25), відповідно до якого [PERSON] набув у приватну власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] . В п. 17 Договору купівлі-продажу квартири від 23.09.2017 зазначено, що [PERSON] , на момент укладення Договору в зареєстрованому шлюбі не перебував та ні з ким не проживав однією сім`єю без укладання шлюбу. Договір підписаний особисто [PERSON] . Згідно Договору, єдиним власником квартири є [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Позивачка в підтвердження позовних вимог щодо визнання майна спільною сумісною власністю та його поділу надала розписку про взяття коштів в розмірі 10000 доларів США у борг та про повернення коштів [PERSON] , договори про тимчасову працю від 05.11.2019, від 11.12.2019 та трудовий договір від 31.12.2020 та копію договору про надання поворотної фінансової допомоги №3 від 01.07.2017. Однак, суд критично оцінює зазначені докази позивача, виходячи з наступного. Так, з копії розписки від 29.08.2017 (Т. 1 а.с. 56) вбачається, що 29.08.2017 [PERSON] взяла в борг в інтересах сім`ї 10000 доларів США, в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] , у [PERSON] , з метою придбання квартири [ADDRESS] та зобов`язалася повернути їх до 01.10.2018. З вимоги [PERSON] від 29.10.2018 до [PERSON] (Т. 1 а.с. 59) вбачається, що 29.08.2017 року [PERSON] разом із своїм чоловіком було отримано у [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 доларів США на придбання квартири, які вони запевняли разом зі своїм чоловіком, що повернуть до 01.10.2018 та зобов`язалися у випадку прострочення повернути з відсотками. На даний час прострочено виконання вже на 28 днів, тому [PERSON] вимагав негайно повернути кошти та відсотки. З розписок [PERSON] від 01.02.2020, 28.12.2020 (Т. 1 а.с. 57, 58) вбачається, що [PERSON] повернула [PERSON] кошти в сумі 10000 доларів США, які вона брала у нього 29.08.2017. Борг в сумі 10000 доларів США погашено повністю, претензій останній не має. Однак, надана позивачем розписка від 29.08.2017 про отримання коштів в розмірі 10000 доларів США не може бути доказом придбання спірної квартири за рахунок вказаних коштів, оскільки в розписці відсутній підпис [PERSON] , тим самим відсутня його згода на отримання вказаних коштів у борг та відсутні підстави вважати, що [PERSON] отримував дані кошти та зобов`язувався повернути їх, враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбу у вказаний період. Також, правовий аналіз ч. 4 ст. 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. За таких обставин суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший ж подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 28 серпня 2019 року (справа № 638/20603/16, провадження № 61-26089св18), від 08 квітня 2020 року (справа № 361/7130/15-ц, провадження № 61-1843св20) та від 21 липня 2021 року у справі №361/5840/19. 01.07.2017 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №3 (Т. 1 а.с. 54-55), згідно якого [PERSON] отримала поворотну фінансову допомогу в національній валюті в розмірі 200000 грн на безоплатній основі та згідно п. 2.5 вище зазначеного договору, поворотна фінансова допомога використовується для потреб позичальника відповідно до цілей його діяльності, однак, вказаний договір стосується лише позивачки та жодним чином не доводить отримання вказаних коштів для придбання спірної квартири чи в інтересах сім`ї. Щодо договорів, укладених позивачем [PERSON] , про тимчасову працю від 05.11.2019, від 01.12.2019 та від 31.12.2020 (Т.1 а.с. 60-74), то дані договори лише підтверджують факт праці позивачки за кордоном у Польщі, оданак не підтверджують факт використання зароблених коштів в інтересах сім`ї. Отже, позивач інших належних та допустимих доказів в підтвердження зазначених нею обставин, щодо використання коштів отриманих в борг, по договору чи внаслідок роботи за кордоном, для придбання квартири, її ремонту чи їх використання в інтересах сім`ї [PERSON] та [PERSON] , до суду не надано, а свідчення свідків не є такими доказами в розумінні положень ЦПК України. Крім того, вказані доводи не узгоджується з іншими доказами. Водночас, з копії розписки від 23.09.2017, яка надана відповідачем [PERSON] (Т. а.с. 142) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] отримали від [PERSON] грошові кошти в розмірі 13000 доларів США за продану ними квартиру [ADDRESS] , моральних і матеріальних претензій не мають і мати не будуть. Позивачка, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що вказана розписка не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки з п.4 Договору купівлі-продажу квартири від 23.09.2017, який був укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що за погодженням сторін продаж квартири вчинено за 174425 грн., які повністю сплачені продавцем до підписання цього договору. Однак, факт купівлі квартири [ADDRESS] , за 13000 доларів США підтверджується матеріалами справи, визнається сторонами у справі та показами свідків. Отже, у даному випадку надані позивачкою докази не можуть достеменно свідчити про те, що спірне майно було придбано внаслідок їхньої з [PERSON] спільної праці та за рахунок спільних коштів. Крім того, позивачка будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що зазначене майно було набуте нею та [PERSON] внаслідок їх спільної праці або доказів укладення між ними письмової угоди про створення спільної сумісної власності, до суду не надала. Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначене майно є особистою приватною власністю [PERSON] , адже набуте ним за кошти, які належали йому особисто, тому, позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, шляхом визнання права власності на 1/2 частину цього майна, не підлягають задоволенню, враховуючи також, що дані вимоги є похідними та ґрунтуються на позовній вимозі про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, яка також не підлягає до задоволення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, встановивши, що позивач не довела факт спільного проживання з [PERSON] у період з 10.02.2010 по 07.05.2022, ведення спільного бюджету, господарства та побуту, наявності між ними відносин притаманних подружжю, а спірне майно придбано за спільні кошти та спільними зусиллями, суд прийшов до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed