Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Зміст позовних вимог. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення моральної шкоди, спричиненою втратою працездатності. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.12.2019 року перебував у трудових відносинах з відповідачкм, працював гірником очисного забою підземним з повним робочим днем у шахті. Наказом № 2910/к від 09.11.2021 року був звільнений за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. У зв`язку із хворобливим станом Лікарсько-експертною комісією при «Інституті медицини праці ім. Ю.І. Кундієва» встановлено наявність хронічного професійного захворювання. На підставі повідомлення, комісією було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та складено акт за формою П-4, який затверджено начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці 30.09.2022 року, яким встановлено позивачу професійне захворювання, яке виникло вперше у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. Висновком МСЕК м. Покровська від 13.09.202 року позивачу було встановлено безстроково 65 % втрати працездатності та III групу інвалідності. Позивач зазначає, що внаслідок професійного захворювання йому заподіяні, насамперед, фізичний біль, і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. У зв`язку з захворюванням цілком порушена його нормальна життєдіяльність, оскільки продовжує періодично проходити курс лікування. Позивач зазначає, що йому заподіяна істотна моральна шкода, яку він оцінює в сумі 241200,00 гривень і яку просить суд стягнути з відповідача на його користь. Аргументи інших учасників справи. З відзиву відповідача вбачається, що останній позовні вимоги не визнає посилаючись на те, що позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я під впливом шкідливих факторів. Крім того, вказує, що позивач навмисно сприяв розвиненню професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, оскільки хронічна хвороба має довготривалий повільний процес. Тобто у шкідливих умовах праці стан здоров`я робітника буде погіршуватися поступово. Крім того, за усі періоди роботи на підприємстві позивач жодного разу не скаржився на стан здоров`я, що підтверджується довідкою медичних оглядів у 2019 та 2021 р. Піж час трудової діяльності позивач забезпечувався санітарно-побутовими приміщеннями, спецодягом, спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту відповідно до галузевих норм. Крім того вказує, що позивач не надав доказів, які б свідчили про те, що внаслідок протиправних дій відповідача йому було завдано моральну шкоду, оскільки останній не позбавлений можливості виконувати роботу, не пов`язану з такими умовами праці, які йому протипоказані, а отже є повноцінною особою, яка в змозі реалізувати своє право на працю. Вважає, що розмір моральної шкоди заявлений позивачем є непідтвердженим та необґрунтованим. Рух справи у суді. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2023 року, вказану справу передано для розгляду судді Левченко А.М. Ухвалою від 22.08.2023 року відкрито спрощене позовне провадженняз викликом сторін. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2023 року, вказану справу передано для розгляду судді Здоровиці О.В. Поизвач в судове засідання не зявився. Про тедь та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином. Звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином. Звернувся до суду з заявою про розгляд справи у відсутність представника відповідача та просить винести рішення по суті справи у відповідності до норм чинного законодавства. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Встановлені судом обставини та факти. [PERSON] працював у Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська» з 05.12.2019 року по 09.11.2021 року гірником очисного забою підземним з повним робочим днем у шахті. (а. с. 5-6). Звільнений за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю ( ч. 3 ст. 38 КЗпП України). Під час виконання трудових обов`язків позивач отримав професійні захворювання. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 30.09.2022 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Король В.І. в пункті 17 вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на різних підприємствах вугільної промисловості України, а саме - шахти «Білицька» ЛКХ «Добропіллявугілля», ВАТ ШУ Донбас, ДП «ВК «Краснолиманська» - в умовах дії шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Причиною виникнення професійного захворювання є фізичне динамічне навантаження: потужність зовнішньої роботи при роботі за участю м`язів рук та плечового поясну 68.1-197,3 Вт при нормативному значенні 45 Вт; фізичне динамічне навантаження: потужність зовнішньої роботи при роботі за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба 74,0-195,8 Вт при нормативному значенні 90 Вт; пил переважно фіброгенного впливу - фактична величина 13,9-93,1 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3. (а.с.9-12). Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який затверджений 30.09.2022 року, [PERSON] були встановлені діагнози: хронічна радикулопатія L5,S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого - другого ст.). Вказані захворювання є професійними та встановлені вперше. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 953 [PERSON] проходив стаціонарне лікування в Покровській міській лікарні з 28.06.2019 року по 10.07.2019 року з діагнозом хронічний бронхіт 2 ст, фаза загострення, дифузний пневмосклероз. ЛН1-2 ст., хронічна правобічна люмбоішалгія. (а.с.19) Згідно виписки із медичної карти амбулаторного(стаціонарного) хворого № 1034 [PERSON] проходив стаціонарне лікування з 19.08.2021 року по 26.08.2021 року у Покровській міській лікарні з діагнозом хронічний вертеброгений (остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, протрузія дисків Л2-Д4, кила диску Л5-s1, з компресією дуального мішка за даними МСКТ 09.08.2021 р.) попереково-крижовий радикуліт, з вираженим больовим, м`язово-тонічним та правобічним корінцевим синдромом, вираженим порушенням статико-динамічної функції хребта, ст. загострення.(а.с.14) В період з 05.09.2022 року по 16.09.2022 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань ДУ "Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України" з діагнозом хронічна радикулопатія L5, S1праворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамичними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами Захворювання професійні, встановлені вперше (а. с. 15). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 502 [PERSON] проходив стаціонарне лікування у Покровській міській лікарні з 19.08.2022 року по 29.08.2022 року з діагнозом хронічний бронхіт, 2 стадія, фаза загострення, дифузний пневмосклероз. ДН-2 ст., хронічний попереково-крижовий радикуліт з вираженим больовим, м`язово тонічним правобічним корінцевим с-м, вираженим порушенням статико динамічної функції хребта(а.с.20) Згідно виписного епікризу № 110/6 [PERSON] знаходився на лікуванні в поліклінічному відділенні № 2 КНП «Добропільська ЛІЛ» з 19.12.2022 року по 28.12.2022 року з діагнозом хронічний вертеброгений радикуліт, з вираженим больовим, м`язово-тонічним та правобічним корінцевим синдромом, вираженим порушенням статико-динамічної функції хребта (захворювання професійне) (а.с.18) Довідкою МСЕК серія 12 ААА № 119802 від 13.10.2022 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ № 217804 від 13.10.2022 року підтверджується, що [PERSON] вперше та безстроково за наслідками медичного огляду через профзахворювання з 13.10.2022 року встановлено третю групу інвалідності із втратою 65 % професійної працездатності. Норми законодавства, що застосовані судом та висновки суду. Згідно з нормами Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. В судовому засіданні встановлено, що професійне захворювання позивач отримав під час виконання трудових обов`язків на підприємствах вугільної промисловості, працюючи на підземних роботах в шахті. Вказані роботи супроводжувалися об`єктивними факторами, які створюють загрозу для здоров`я та життя працівників, тобто умови праці позивача були небезпечними та шкідливими. Наявність шкідливих умов праці позивача підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного проіфесійного захворювання. Так, відповідно до п.17 акту вбачається, що хронічне професійне захворювання позивача виникло внаслідок тривалого періоду роботи на різних підприємства вугільної промисловості України, в тому числі і в ДП "ВК "Краснолиманська" - в умовах дії шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Причиною виникнення хронічного профзахворювання є важкість праці, пил (п.18 акту). Наведене свідчить про те, що саме роботодавець, який зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, такі умови праці позивачу не зробив і тому саме він несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Судом також встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача, що підтверджується висновком МСЕК від 13 жовтня 2022 року, яким позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності вперше та безстроково та у зв`язку з профзахворюванням він визнаний інвалідом 3 групи (інвалідність встановлена безстроково). Внаслідок професійного захворювання позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та стану його здоров`я. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненнь Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, яке потребує додаткових грошових коштів. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, тривалості праці в умовах шкідливих факторів на підприємстві відповідача суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач з відповідача, надмірна та не відповідає принципам розумності та справедливості, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 150000,00 гривень. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст. 141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1500,00 грн.

Outcome: partial