Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

21 квітня 2023 року представник позивача ТОВ «Теплопостачсервіс» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за централізоване опалення у розмірі 18215,21 грн, 3% річних - 113,35 грн, інфляційні витрати - 413,46 грн; а також заборгованість за постачання гарячої води в сумі 118,31 грн та судові витрати у розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири [ADDRESS] в зазначеному будинку та споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які постачає позивач. 12.12.2018 року між ТОВ «Теплопостачсервіс» та [PERSON] укладено договір № 10/1/116 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в якому погодили всі істотні умови. Однак, відповідач не виконує належним чином своїх зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг, не сплачуючи їх у повному обсязі, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість з централізованого опалення з січня 2021 року по лютий 2023 року у розмірі 18215,21 грн, з постачання гарячої води з грудня 2022 року по лютий 2023 року у розмірі 118,31 грн, на які позивачем нараховано 3 % річних та інфляційні втрати. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд стягнути вказану заборгованість із відповідача в примусовому порядку, а також судовий збір. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28.04.2023 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. У червні 2023 року відповідач надіслав до суду відзив на позов у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що ще 22.07.2017 року в квартирі був встановлений лічильник теплової енергії. У лютому 2021 року виявлено підтікання лічильника, а тому було складено акт знаття/встановлення пломб вузла обліку тепла від 02.02.2021 року з фіксацією даних лічильника. Після повірки, актом від 22.12.2021 лічильник введений в експлуатацію. У зв`язку з сімейними обставинами відповідач не мав змоги звернутися до позивача з вимогою прийняти лічильник на облік. 23.02.2023 року позивач подав заяву про перерахунок, однак ТОВ «Теплопостачсервіс» відмовило в такому перерахунку. У додатковий поясненнях по справі ТОВ «Теплопостачсервіс» зазначило, що з 01.01.2021 року по 30.04.2021 року нарахування плати за послуги з централізованого опалення провадилося за показниками встановленого в квартирі відповідача теплолічильника ULTRAHEAT T230 зав. № 69170876. У зв`язку з закінченням у теплолічильника міжповірочного інтервалу (14.06.2021 року) та не надання відповідачем позивачу документів, які б підтверджували проходження теплолічильником чергової повірки, 01.10.2021 року теплолічильник було знято з абонентського обліку. Після проведення повірки (у період з 16.12.2021 до 22.02.2023 року) від відповідача не надходило звернень щодо взяття на облік зазначеного теплолічильника. Акт введення в експлуатацію вузла обліку теплової енергії від 22.12.2021 року не є належним та допустимим доказом оскільки не засвідчений стороною позивача. Нарахування плати за послуги з централізованого опалення у період з 01.10.2021 по 23.02.2023 року проводилися за показниками будинкового засобу теплової енергії. Протягом спірного періоду відповідач жодного разу не звернувся до позивача зі скаргами стосовно обсягів та вартості послуг, періодично частково погашав заборгованість за послуги з централізованого опалення, що свідчить про визнання відповідачем заборгованості. Відповідач, надіславши до суду відзив на позов, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не звертався. Представник позивача ТОВ «Теплопостачсервіс» у судове засідання не з`явися, до суду надійшла заява останнього про розгляд справи за його відсутності, повідомив також, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав. Стверджував, що позивач був обізнаний з тим, що ним було проведено повірку лічильника, однак продовжував нарахувати вартість постачання тепла за показниками загально будинкового лічильника. У той же час відповідач визнав, що він не мав можливості подати позивачу акт повірки лічильника обліку тепла одразу по завершенню повірки, що позивач не має технічної можливості у повному обсязі виконувати свої зобов`язання перед ним , що стосується постачання гарчої води до його квартири та тепла. Суд, заслухавши відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01.07.2014 є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . ТОВ «Теплопостачсервіс» як юридична особа здійснює діяльність з постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.04.2018. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору про бронювання квартири для передачі у власність № 3077/BD-116 від 07.07.2015, додаткового договору № 1 до Договору про бронювання квартири для передачі у власність від 18.09.2017 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6), а тому є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які постачає позивач за вказаною адресою. Відповідач від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався) та фактично споживав їх. Жодного разу не звернувся до позивача із запереченнями щодо боргу, що кожного місяця вказується в рахунках. Матеріали справи не містять доказів ненадання позивачем послуг відповідачу, так само як і звернень останнього з приводу відмови від отримання таких послуг, або ж надання послуг не належної якості. 10 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ (Закон), яким регулюються відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуги з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до споживачів житлово-комунальних послуг відносяться індивідуальний та колективний споживачі. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 7, 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановленні відповідними договорами (пункт 1 та пункт 5 частина 2 статті 7 Закону), а обов`язком виконавця забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов їх виконання згідно типовим договором ( п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону). Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною 1 ст. 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно п. 8 Правил, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої воді і водовідведення. 12.12.2018 року між ТОВ «Теплопостачсервіс» та [PERSON] укладено договір № 10/1/116 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно з яким виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені договором. Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків. Згідно з ч. 6 ст. 19, ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Правовідносини з постачання фізичними особами центрального опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року (далі - Правила). Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивача. Це підтверджується правовою позицією, яка викладена в постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1192ц15 та № 6-1706ц15, відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Підведення централізованого опалення до точки розподілу, свідчить про виконання послуг постачальником. Згідно п. 12 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Плата за послугу нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягають усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до п. 18 Правил. Відповідно до пункту 20 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Відповідно до Договору 10/1/116 від 12.12.2018 року про надання послуг у разі виявлення несправності засобів обліку, закінченням міжповіркового інтервалу та не проведення споживачем періодичної повірки засобів обліку, здійснювати нарахування плати за послуги з постачання теплової енергії відповідно до методики нарахування розміру плати, встановленої Правилами, з моменту виявлення (або настання) одного з таких випадків до моменту його усунення споживачем з обов`язковим наданням виконавцеві підтверджуючих документів (п. 9.1). З матеріалів справи вбачається, що належна квартира відповідача [ADDRESS] обладнана індивідуальним засобом обліку теплової енергії - теплолічильник типу Ultraheat Т230 заводський номер 69170876 з грудня 2018 року. Як зазначає позивач нарахування плати за послуги з централізованого опалення у період з 01.01.2021 року по 30.04.2021 року включно проводилося за показниками теплолічильника № 69170876. Як вбачається зі змісту паспорту теплолічильника, дата його виготовлення та повірки - 14.06.2017 року, міжповірочний інтервал становить 4 роки, а тому у зв`язку з закінченням міжповірочного інтервалу (14.06.2021 року) і не надання відповідачем документів, які б підтверджували проходження зазначеним теплолічильником чергової повірки, позивач 01.10.2021 року правомірно зняв його з абоненського обліку. Згідно з абз. 6 пункту 16, укладеного між сторонами Договору, споживач зобов`язаний контролювати міжповірчий інтервал, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку теплової енергії. Так, відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П33М020664332752021 від 16 грудня 2021 року, який відповідач надав суду, теплолічильник Ultraheat Т230 заводський номер 69170876 відповідає вимогам ДСТУ ЕN 1434, строк чинності свідоцтва до 16 грудня 2025 року. Однак, як вбачається зі змісту Акту введення в експлуатацію вузла обліку теплової енергії від 22.12.2021 року і підтверджено позивачем у відповіді на відзив, після чергової повірки теплолічильник типу Ultraheat Т230 заводський номер 69170876 не було прийнято на комерційний облік, що підтверджується відсутністю підпису представника постачальника послуг ТОВ "Теплопостачсервіс". Згідно з ч.4 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» прийняття приладу обліку на абонентський облік здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 270 від 12.10.2018 року затверджено порядок прийняття приладу обліку на абонентський облік. Цей порядок встановлює процедуру прийняття на абонентський облік вузлів комерційного обліку та вузлів розподільного обліку теплової енергії та водопостачання. Зокрема розподілювач теплової енергії приймається на облік виконавцем відповідної комунальної послуги протягом 14 календарних днів з дня надходження відповідного звернення від власника (співвласника) будівлі (для приміщення у будівлі, яке не є самостійним об`єктом нерухомого майна) або власника відповідного приміщення (якщо окреме приміщення у будівлі є самостійним об`єктом нерухомого майна). В матеріалах справи відсутні докази того, що після проведення повірки, у період з 16.12.2021 по 22.02.2023 року, відповідач звертався до позивача з заявою про взяття на абонентський облік теплолічильника № 69170876. Таким чином, нарахування плати за послуги з централізованого опалення у період з 01.10.2021 по 23.02.2023 року проводилися за показниками будинкового засобу теплової енергії. Згідно ст. 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (ст.360 ЦК України). Відповідно до статей 156, 162 Житлового кодексу України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Вбачається, що відповідач належним чином не виконує свій обов`язок щодо оплати за послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання внаслідок чого утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.01.2021 року по 21.03.2023 в розмірі 18215,21 грн, з постачання гарячої води за період з 01.12.2022 року по 21.03.2023 року у розмірі 118,31 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідкою та деталізованим розрахунком заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача нараховані інфляційні втрати на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованості за централізоване опалення у розмірі 413,46 грн, три відсотки річних нарахованих на суму заборгованості у розмірі 113,35 грн. Перевірячи обґрунтованість позовних вимог суд бере до уваги те, що відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц). З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене вище, позовні вимоги ТОВ «Теплопостачсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальні послуги, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як власнику квартири, і так як фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved