Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

23 червня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні позивача [PERSON] про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності та просила суд визначити, що частки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] становлять по 1/3 частці від цілої квартири відповідно. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до свідоцтва №Дз-1129 на право власності на житло від 26.11.1999 року, виданого Органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] стали співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач за вказаною адресою не проживає, мешкає та зареєстрована з чоловіком за іншою адресою. У зв`язку з дорожчанням продуктів харчування, комунальних платежів та невеликим розміром пенсії сплатити за дві квартири стало надмірним тягарем для позивача. На варіанти щодо продажу квартири або здачі квартири в оренду відповідач відповідає категоричною відмовою. Участі у сплати комунальних платежів не приймає, вважає, що квартира повинна повністю перейти до нього. У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст. ст. 364, 367, 368, 369, 370, 392 ЦК України позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 червня 2023 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 19 липня 2023 року. (а.с. 18) У зв`язку з неявкою в судове засідання призначене на 19 липня 2023 року учасників по справі, судом було відкладено розгляд справи на 18 вересня 2023 року. У судове засідання призначене на 18 вересня 2023 року відповідач по справі [PERSON] не з`явився, однак, поза межами судового засідання 18 вересня 2023 року подав через канцелярію суду, особисто, клопотання про відкладення розгляду справи. В клопотанні про відкладення розгляду справи відповідач зазначив, що 18.09.2023 року він перебуває на денній зміні за місцем своєї роботи на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та не має можливості бути присутнім в судовому засіданні на розгляді вказаної справи. Докази щодо його знаходження на робочому місці можливо отримати лише через судовий запит, оскільки підприємством не передбачено надавати такі довідки працівникам на руки. У зв`язку з чим, просив суд у зв`язку з триваючими сиренами та обстрілами, відкласти розгляд справи на більш тривалий час. (а.с. 31) У зв`язку з поданим клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи, судом було відкладено розгляд справи на 16 жовтня 2023 року. У судове засідання призначене на 16 жовтня 2023 року відповідач по справі [PERSON] не з`явився, однак, поза межами судового засідання 16 жовтня 2023 року направив на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи. В клопотанні про відкладення розгляду справи відповідач зазначив, що 16.10.2023 року він перебуває на денній зміні за місцем своєї роботи на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та не має можливості бути присутнім в судовому засіданні на розгляді вказаної справи. Докази щодо його знаходження на робочому місці можливо отримати лише через судовий запит, оскільки підприємством не передбачено надавати такі довідки працівникам на руки. У зв`язку з чим, просив суд у зв`язку з триваючими сиренами та обстрілами, відкласти розгляд справи на більш тривалий час. (а.с. 34) Ухвалою суду від 16 жовтня 2023 року судом було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 16 листопада 2023 року. (а.с. 37) У судове засідання призначене на 16 листопада 2023 року відповідач по справі [PERSON] повторно не з`явився, поза межами судового засідання 16 листопада 2023 року направив на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи. В клопотанні про відкладення розгляду справи відповідач зазначив, що 16.11.2023 року він перебуває на денній зміні за місцем своєї роботи на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та не має можливості бути присутнім в судовому засіданні на розгляді вказаної справи. Докази щодо його знаходження на робочому місці можливо отримати лише через судовий запит, оскільки підприємством не передбачено надавати такі довідки працівникам на руки. У зв`язку з чим, просив суд у зв`язку з триваючими сиренами та обстрілами, відкласти розгляд справи на більш тривалий час. (а.с. 38) У зв`язку з поданим клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи, судом було відкладено розгляд справи на 12 грудня 2023 року. Присутня у судовому засіданні [PERSON] просила суд позов задовольнити посилаючись на обґрунтування наведені у позовній заяві. Відповідач по справі [PERSON] у судовому засіданні присутній не був, повторно звернувся до суду з клопотання про відкладення розгляду справи, яке особисто здав до канцелярію суду 08 грудня 2023 року. В обґрунтування клопотання відповідач зазначив, що 12.12.2023 року він перебуває на денній зміні за місцем своєї роботи на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та не має можливості бути присутнім в судовому засіданні на розгляді вказаної справи. Докази щодо його знаходження на робочому місці можливо отримати лише через судовий запит, оскільки підприємством не передбачено надавати такі довідки працівникам на руки. У зв`язку з чим, просив суд у зв`язку з триваючими сиренами та обстрілами, відкласти розгляд справи на більш тривалий час. До вказаного клопотання відповідачем було долучено Довідку ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» виданої за підписом начальника центру Дроботюк М. та фахівця Бас Т., в якій зазначено, що [PERSON] дійсно працює на підприємстві з 26.06.2019 року по теперішній час в якості слюсаря-ремонтника 6 розряду Конвертерний цех. (а.с. 43, 44) Присутня у судовому засідання третя особа на стороні позивача [PERSON] позов підтримала та просила суд його задовольнити. Зважаючи на неодноразові клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, які надходили від відповідача [PERSON] без надання підтвердження наявності поважних причин неявки до судового засідання, суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності відповідача, оскільки судом неодноразово судові засідання відкладалися по клопотанням відповідача, з причин неможливості прибуття до суду через зайнятість на робочому місці, однак зазначені підстави суд вважає неповажними та враховує ту обставину,що відповідачем т особисто до канцелярії суду подавалися клопотання про відкладення розгляду справи, що спростовує його твердження про наявність перешкод зазначених вище неможливості прибуття в судове засідання для розгляду справи. Крім того, суд звертає увагу на те, що справа перебуває в проваджені суду з червня 2023 року, а неявка відповідача в судове засідання без поважних причин призводить до затягування розгляду справи та неможливості її завершення у розумні строки. В ухвалі про відкриття провадження від 29 червня 2023 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала отримана відповідачем 02 серпня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду 18 серпня 2023 року. Однак відзиву на позовну заяву від [PERSON] до суду не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч.8 ст.178\~ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, заслухавши пояснення позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло №Дз-1129 від 26 листопада 1999 року, виданого Органом приватизації Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів, квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Право спільної сумісної власності на підставі «Свідоцтва про право власності на житло» зареєстровано Криворізьким БТІ в реєстровій Книзі за № 172-П-380. (а.с. 10) Відповідно до Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , 30 жовтня 1999 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та складено відповідний актовий запис №476. Після одруження дружина змінила прізвище на [PERSON] . (а.с. 9) Частиною 2ст.\~372\~ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до частини 1 статті 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст.\~355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст.\~368\~ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.\~370\~ЦК України співвласника мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. За роз`ясненнями п. 5 Пленуму Верховного Суду України у своїй Постанові Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності за № 20 від 22.12.1995 року, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна. Згідно з ч.1 ст.357\~ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. При визначенні розміру часток у майні, суд виходить із положень ч. 1 ст.\~357\~ЦК України - вважаючи, що частки є рівними, оскільки будь-якого договору між сторонами про розмір часток суду не надано. Як зазначено у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, що ...зі змісту ст.\~357\~ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно із ч.1 ст.\~368\~ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.1, ч.2 ст. 369 ЦК). За положеннями ч.1 та ч.2 ст.\~372\~ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і стаття 370\~ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ст.\~361\~ЦК України розпорядження часткою у праві спільної часткової власності співвласником може здійснюватися самостійно. Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена. Докази наявності між співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , будь-якої домовленості щодо розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру у справі відсутні, а тому частки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у праві спільної власності на спірну квартиру є рівними та становлять 1/3 частки для кожного. Позивач як співвласник нерухомого майна за відсутності згоди одного із співвласників, без визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності позбавлена можливості реалізувати всі правомочності власника, в тому числі право користування та розпорядження майном. Доказів протилежного суду не надано. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved