Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Представник позивача звернувся від імені та в інтересах позивача [PERSON] в суд з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог (орган опіки і піклування): Тульчинська міська рада, про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів на утримання дитини. Позов мотивований тим, що позивач і відповідачка з 18.11.2007 перебували у зареєстрованому шлюбі, однак сімейне життя у сторін не склалося, у зв?язку з чим, 24.09.2012 рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області по справі № 2-1346/11, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище відповідачки залишено без змін « [PERSON] ». Як відомо позивачу відповідачка вступила у шлюб, змінила прізвище на « [PERSON] ». За час перебування у шлюбі у позивача і відповідачки, [INFO] народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] з огляду на малолітній вік залишився проживати з відповідачкою. Згодом, оскільки позивач бажав приймати активну участь у вихованні та спілкуванні з сином, а досягти з відповідачкою домовленості з даного приводу не вдалося, він звернувся до органу опіки та піклування щодо встановлення графіку систематичних побачень з дитиною та за результатами розгляду заяви [PERSON] , рішенням Тульчинської міської ради за № 113 від 17.04.2013, такий графік встановлено. У подальшому, позивач часто брав сина до себе сина на свята, вихідні дні та канікули. Так, у 2017 році після приїзду [PERSON] на літні канікули, позивач виявив останнього синці, які на його думку виглядали як сліди фізичного насильства щодо дитини, а тому з врахуванням особистого бажання дитини, повторно звернувся до органу опіки піклування. У зв?язку з чим, виконавчим комітетом Тульчинської міської ради прийнято рішення за № 92 від 16.08.2017, згідно якого місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , визначено з батьком, тобто з позивачем, за адресою: [ADDRESS] , на період до закінчення 2017 - 2018 років. Однак, по завершенню вказаного періоду [PERSON] не виявляла бажання забрати сина, а [PERSON] хотів проживати з батьком, до матері повертатися не бажав, тому з 2017 року і по даний час дитина проживає з позивачем і знаходиться на його повному утриманні. Відповідачка [PERSON] не спілкується з сином [PERSON] , не піклується про нього та не приймає участі у його вихованні, не цікавиться життя дитини, його розвитком і станом здоров?я, не надає матеріальної допомоги на утримання. Зазначене свідчить, що відповідачка систематично і свідомо ухиляється від виконання батьківських обов?язків щодо неповнолітнього сина [PERSON] . Наведені обставини змусили позивача 13.02.2023 звернутися до органу опіки піклування Тульчинської міської ради, із заявою щодо вирішення питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. За результатами розгляду даного звернення, виконавчий комітет Тульчинської міської ради рішенням № 171 від 28.06.2023, затвердив висновок згідно змісту якого, орган опіки і піклування, вважає доцільним позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В той же час, позивач забезпечує утримання та виховання сина, створив умови для гармонійного розвитку дитини, що підтверджено актом обстеження житлово-побутових умов № 2 від 26.01.2023. Також, позивач позитивно характеризується за місцем роботи і проживання, має стабільний заробіток і постійну роботу з 2019 року. Будинок, за адресою: [ADDRESS] , де проживає [PERSON] з сім?єю, перебуває у приватній власності останнього, неповнолітній [PERSON] забезпечений всі необхідним для дитини його віку. Спроможність позивача самостійно забезпечити виховання неповнолітнього [PERSON] , також підтверджується характеристикою на останнього наданою Копіївською гімназією Тульчинської міської ради, де [PERSON] , з 2017 року навчається та характеризується позитивно, має успіхи у навчанні та зразкову поведінку, що також, слід вважати результатом виховання дитини з боку батька упродовж строку понад 5 років. В той час, як відповідач у даному освітньому закладі не з?являлася, не відвідувала батьківські збори та не цікавилася поведінкою та успіхами сина у навчанні. Крім того, згідно інформації наданої на адвокатський запит КНП «Тульчинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тульчинської міської ради Вінницької області, [PERSON] є пацієнтом і відповідач не зверталася до даного медичного закладу і інформацією про стан здоров?я сина не цікавилася, звернення щодо надання медичної допомоги відбувалися тільки у супроводі батька [PERSON] . Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов?яку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Відповідачка [PERSON] з 2017 року свідомо не виконує батьківських обов?язки щодо свого сина, тобто ухиляється від їх виконання, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення батьківських прав. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, у якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , батьківських прав відносно щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, повідомлялася через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомила, у встановлений судом строк відзив не подала. Представник третьої особи Панченко В.О. у судовому засіданні підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що позивач це її сусід, його син [PERSON] проживає з позивачем близько семи років по [ADDRESS] , відповідача свідок жодного разу не бачила, вихованням та утриманням дитини займається лише батько. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що позивач є другом сім`ї, та їй відомо, що матір дитини не приймає участі у його вихованні, також, остання не доглядала за [PERSON] , тому [PERSON] забрав сина до себе, близько 5 років відповідач не цікавиться життям дитини взагалі. У судовому засіданні неповнолітній [PERSON] зазначив, що не заперечує щодо позбавлення батьківських прав відносно нього, так як проживає з батьком, останній його утримує та займається його вихованням, мати довготривалий період не цікавиться його життям, матеріально не допомагає. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 04.07.2023 Тульчинським відділом ДРАЦС у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Згідно довідки виконавчого комітету Тульчинської міської ради № 23 від 30.01.2023, [PERSON] , 2009 року народження, перебуває на утриманні його батька [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 24.09.2012. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 11). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно 07.06.2022 Тульчинським відділом ДРАЦС у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб 15.03.2022, за актовим записом № 39. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 12). Відповідно до характеристики на [PERSON] видану ФОП [PERSON] №9 від 07.07.2023, за час роботи зарекомендував себе позитивно (а.с. 13). Згідно характеристики виконавчого комітету Тульчинської міської ради № 193 від 04.07.2023, [PERSON] проживає, за адресою: в[ADDRESS] , з ним проживають: син [PERSON] , дружина [PERSON] , син дружини [PERSON] . Син [PERSON] проживає з батьком з 2017 року, навчається в Копіївській гімназії, перейшов до 9 класу, обидва подружжя працевлаштовані, ведуть особисте селянське господарство, будинок у якому проживає родина належить [PERSON] в якому створені всі умови для життя (а.с. 14). Відповідно до довідки № 8 від 07.07.2023, [PERSON] дійсно працює у ФОП [PERSON] з 05.12.2019, займає посаду слюсар та з січня 2023 року по червень 2023 року включно отримав заробітну плату у розмірі 40200 грн (а.с. 15). Згідно акту обстеження побутових умов проживання [PERSON] № 2 від 26.01.2023, [PERSON] зареєстрований та проживає, за адресою: в[ADDRESS] , встановлено що в будинку також проживають: син [PERSON] , дружина [PERSON] , син дружини [PERSON] . Син [PERSON] проживає з батьком з 2017 року, навчається в Копіївській гімназії, дитина забезпечена всіма необхідними речами. Зі слів [PERSON] мати [PERSON] вихованням дитини з 2017 року не займається, місце перебування її не відоме, та син знаходиться на утриманні батька. Будинок у якому проживає родина належить [PERSON] , всі умови для проживання наявні (а.с. 16). Відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.07.2013, який посвідчений приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Носовим В.В., [PERSON] придбав будинок за адресою: в[ADDRESS] (а.с. 17). Згідно довідки Копіївської гімназії Тульчинської міської ради Вінницької області № 4 від 27.01.2023, у вищевказаній гімназії навчається [PERSON] , матір вихованням дитини не займається, не відвідує батьківські збори, не спілкувалась з класним керівником чи адміністрацією закладу (а.с. 18). Відповідно до довідки виконавчого комітету Тульчинської міської ради № 20 від 27.01.2023, [PERSON] , 2009 року народження, постійно проживає з 2017 року, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Рішенням Тульчинської міської ради № 171 від 28.06.2023 (а.с. 23) вирішено затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 23). Згідно висновку Тульчинської міської ради затвердженого рішенням виконавчого комітету від 28.06.2023 № 171, виконавчий комітет Тульчинської міської ради, як орган опіки та піклування Тульчинської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24-27). Відповідно до рішення виконавчого комітету Тульчинської міської ради № 92 від 16.08.2017, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком [PERSON] (а.с. 28). Рішенням виконавчого комітету Тульчинської міської ради № 113 від 17.04.2013, визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] його батька [PERSON] , який проживає окремо від дитини (а.с. 29). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ст. ст. 150, 164 Сімейного кодексу України (надалі СК України). Відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України, кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину, а також несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути судом позбавлені батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Згідно п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 вказаної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Дослідивши наявні у справі докази та встановивши обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] в порушення вищенаведених принципів щодо виховання дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню [PERSON] , а тому існують підстави для позбавлення її батьківських прав щодо дитини. В свою чергу, належним чином повідомлена відповідач не надала суду жодного доказу на спростування позиції позивача. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частина 3 ст. 166 СК України передбачає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Визначаючи розмір аліментів, суд враховуєінтереси дитини, відсутність стабільного заробітку (доходу), а також відсутність протипоказань щодо працевлаштування, а тому вважає правильним стягнути з неї аліменти у розмірі частини (однієї чверті) заробітку (доходу), але не меньше 50 відсотків прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовну заяву пред`явлено до суду 24.07.2023. Відповідно, починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав дітей, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. та відшкодуванню позивачу понесені ним судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved