Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

30.08.2023 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по Договору позики від 07.12.2019 року в сумі 19 614,08 грн. з яких: сума основного боргу - 18 000,00 доларів США, 3 % річних від простроченої суми основного боргу в розмірі 1 614,08 доларів США. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 07.12.2019 року [PERSON] під розписку отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 18 000,00 доларів США, які зобов`язувався повернути 01.09.2020 року. Однак станом на 28.08.2023 року сума позики не повернута відповідачем. Так як відповідач власні зобов`язання не виконав та грошові кошти не повернув в обумовлені строки, тому для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з цим позовом. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних нараховані на суму боргу на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України за період з 02.09.2020 року по 28.08.2023 року. 09.11.2023 року до суду надійшов відзив відповідача в якому він просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначив відповідач, влітку 2021 року він повернув позивачу борг в сумі 3 500,00 доларів США, а також передав золоті прикраси, а саме: годинник чоловічий, браслет жіночий, два ланцюжки, запонки чоловічі з діамантами, два персні жіночі, брошка жіноча з дорогоцінним камінням, два зажими для краватки та бронзову фігуру «Слон» яку позивач оцінив в сумі 2 000,00 доларів США. Щодо нарахування 3% річних відповідач зазначив, що згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України у зв`язку з введенням воєнного стану не може бути нараховано 3% річних. Відповідь на відзив до суду не надходила. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні вимоги позову не визнали та просили відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, врахувавши їх процесуальні заяви, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07.12.2019 року [PERSON] надав у позику [PERSON] 18 000,00 доларів США та взяв зобов`язання повернути їх 01.09.2020 року, про що останній написав розписку. Відповідач в судовому засіданні не заперечив отримання грошових коштів у сумі 18 000,00 доларів США. В той же час пояснив, що влітку 2021 року він повернув позивачу борг в сумі 3 500,00 доларів США, передав золоті прикраси (їх вартість мав назвати позивач після оцінки) та бронзову фігуру «Слон» яку позивач оцінив в сумі 2 000,00 доларів США. В той же час позивач в судовому засіданні категорично заперечував отримання грошових коштів чи будь-яких інших цінностей в рахунок погашення боргу. Суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного відповідачем. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму) позики. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Судом встановлено, що предметом спірного договору позики є іноземна валюта - долари США. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ч. 1 ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Таким чином, оскільки позивач надав відповідачу грошові кошти, про що свідчить відповідна розписка, однак відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання перед позивачем за борговою розпискою від 07.12.2019 року, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 18 000,00 доларів США. Щодо нарахування 3% річних суд зазначає наступне. Частина 2 статті 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В той же час, згідно з пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. З 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами), який в подальшому неодноразово продовжувався. Згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався. Таким чином, оскільки станом на 02.09.2020 року на території України діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19 та з 24.02.2022 року до даного часу в Україні діє воєнний стан, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за прострочення виконання зобов`язань щодо повернення грошових коштів. Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial