Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

Позивач ТОВ "Фінансова компанія "Профіт Капітал" звернувшись в Долинський районний суд Івано-Франківської області просить ухвалити рішення, яким: стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал" суму заборгованості в розмірі 79712,38 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 11134,77 грн; заборгованості за відсотками - 21907,74 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями - 34560,00 грн; заборгованість за 3% річних за користування кредитом - 2488,81 грн; заборгованість за інфляційними втратами - 9621,05 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 2684,00 грн, а також судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 16.09.2014 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z06.026.75717. Відповідно до п.1.1 договору кредиту № Z06.026.75717 банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 40000,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями. Згідно п.1.3 договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 21.99% річних від залишкової суми кредиту. Відповідно до п.1.4 договору, за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі 2.4% від початкової суми кредиту. Банк на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 40000,00 грн строком до 16.09.2019, а позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом з іншими платежами (відповідно до «Графіку платежів») згідно з умовами цього договору. Своїх зобов`язань за договором позичальник належним чином не виконує, в зв`язку з неповерненням заборгованості за договором кредиту та відповідно до довідки розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № Z06.026.75717 від 16.09.2014 станом на 03.12.2020 (дата відступлення) заборгованість [PERSON] становить 67602,51 грн, яка складається з : заборгованості за основним боргом - 11134,77 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 21907,74 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями - 34560,00 грн. 03.12.2020 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №12/90. Відповідно до п.2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал» (фактор), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим Договором відступаються ( передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. Пунктом 5.1 Договору факторингу права вимоги, строк платежів по котрим настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язань передбачених Договором факторингу, щодо розрахунків (п. 4.1). ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язання за Договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував суму на користь АТ «Ідея Банк». За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», починаючи з 03.12.2020 , відповідно до договору факторингу №12/90 перейшло право за договором № Z06.026.75717 від 16.09.2014, що укладений між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Позивач вправі здійснити нарахування 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення, що складають: заборгованість за 3% річних за користування кредитом - 2488,81 грн; заборгованість за інфляційними втратами - 9621,05 грн. Отже, загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 23.02.2022, включаючи тіло кредиту, проценти, 3% річних та інфляційні втрати становить - 79712,38 грн. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № Z06.026.75717 в загальній сумі 79712,38 грн, суму сплаченого судового збору 2684,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн (а.с.1-3). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2023 цивільна справа №343/2661/23 про стягнення заборгованості за кредитним договором передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.41). Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26.10.2023 відкрито провадження по даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.45). Відповідач [PERSON] , особа з інвалідністю 2-ї групи (пенсійне посвідчення № [NUMBER] а.с.54), 27.11.2023 на адресу суду направив письмові пояснення в яких зазначив, що представник позивача в своїй позовній заяві зазначає, що кредитний договір №Z06.026.75717 між ним та ПАТ «Ідея Банк» було укладено ще 16.09.2014. Він згідно даного Договору отримав кошти в сумі 40000,00 грн. Проте, позивачем не надано ніяких первинних документів, які б відображали розмір отриманих ним коштів, час їх отримання. Жодних належних та допустимих доказів про це позивач не надав. 03.12.2020 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» , позивачем по справі, було укладено договір факторингу №12/90, відповідно до п.2.1 якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «Профіт Капітал» приймає права вимоги в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», визначених в реєстрі. Відповідно до даного договору до ТОВ «Профіт Капітал» перейшло право за Договором №Z06.026.75717 від 16.09.2014.Один лише факт набуття ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на підставі договору факторингу №12/90 права вимоги в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», за відсутності доказів на підтвердження розміру цієї заборгованості та за відсутності доказів, які б дозволяли ідентифікувати кредитний договір, не дає підстав стягувати з нього зазначені суми. Окрім того, позивачем не надано жодного розрахунку заборгованості з зазначенням суми наданих у кредит коштів, суми заборгованості, періодів, за які вона виникла, тобто доказів, які б підтверджували заборгованість відповідача за Договором . Свої вимоги позивач мотивує неповерненням ним заборгованості за Договором. Проте, відповідно до довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №Z06.026.75717 від 16.09.2014 , яку додав представник позивача до позовної заяви, неможливо визначити, саме за який період виникла заборгованість, нараховані відсотки, комісія тощо. В даній довідці-розрахунку тільки зазначено, що розрахунок боргу здійснено станом на 03.12.2020. З наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості, неможливо встановити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, періоди за які така заборгованість була нарахована, суми та часу внесення ним платежів тощо. Зазначений розрахунок заборгованості за Договором підготовлений АТ «Ідея Банк» та є відображенням його односторонніх арифметичних розрахунків і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог Позивача до Відповідача,не є належним та допустимим доказом. Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат в зв`язку з неповерненням кредитної заборгованості за кредитним договором свідчить тільки про те, що такі нарахування проведені відповідно за період з 03.12.2020 по 01.01.2022 та з грудня 2020 року по лютий 2022 року. Через відсутність зазначених документів, на його думку, і він, і суд позбавлені можливості перевірити наявність цієї заборгованості, зокрема, чи дійсно вона виникла саме на підставі кредитного договору №Z06.026.75717 від 16.09.2014, а не іншого договору, встановити період її нарахування, з`ясувати розмір сум, виходячи з яких здійснювалось нарахування цих платежів. Належного розрахунку заборгованості відповідача за Кредитним договором позивачем не надано. Із урахуванням викладеного, на підставі наданих позивачем доказів можна зробити висновок, що розмір боргу, заявлений ним до стягнення, на його думку, є таким, що не знайшов свого належного та допустимого підтвердження. Зважаючи, що доказування не може грунтуватись на припущеннях, тому вважає про неможливість задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 1.2 Договору, банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 60 місяців. У п.1.2 Договору визначений його термін, а саме: до 16.09.2019, тобто встановлена дата його виконання, як це передбачено ст.530 ЦК України, тому зобов`язання за цим договором підлягає виконанню у визначену сторонами дату - 16.09.2019. Строк в значенні термін (дата) виконання зобов`язання і строк дії договору є різні поняття. В Договорі відповідно до ст.530 ЦК України вказаний момент закінчення виконання зобов`язання - конкретна дата, 16.09.2019 , тому позивач вправі пред`явити свої вимоги, пов`язані з порушенням зобов`язання, протягом строку позовної давності, а саме до 16.09.2022. Позов був пред`явлений 23.10.2023. П.6 Договору був передбачений графік щомісячних внесків за кредитним договором в період з 16.10.2014 по 16.09.2019. Тобто останній місяць сплати щомісячного внеску за даним Договором був вересень 2019. До позовної заяви також додана виписка з 16.10.2014 по 16.11.2016. Дана виписка підтверджує, що він перерахував на рахунок ПАТ «Ідея Банк» 74843,00 грн, проте, не містить жодних відомостей про отримання ним коштів в сумі 40000,00грн. Відповідно до наданої виписки, остання сплати ним коштів була здійснена ще 16.11.2016. Отже, позивач звернувся до суду після спливу позовної давності, на застосуванні якої він наполягає. А тому це є підставою для відмови у задоволені позовної заяви (а.с. 50-53). Представник позивача ТОВ "Фінансова компанія "Профіт Капітал" - адвокат Мартиненко В.В. (довіреність від 13.01.2023 а.с.37) в судове засідання не з`явився, в прохальні частині позовної заяви просить розглядати справу без участі позивача та його представників. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився , причини своєї неявки суд не повідомив, хоч про час та місце його проведення був повідомлений у встановленому Законом порядку, про що свідчать оголошення на офіційному сайті Долинського районного суду про виклик в судове засідання (а.с. 48), рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.49). В письмових поясненнях наданими суду зазначив, що наполягає на застосуванні позовної давності та просить повністю відмовити в задоволенні позовної заяви про стягнення заборгованості з нього [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» в сумі 79712,38 грн. Суд, вивчивши матеріали справи, письмові пояснення , дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Судом встановлено, що 16.09.2014 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] , був укладений кредитний договір № Z06.026.75717. Згідно п.1.1 договору Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 40000,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно умов цього Договору . Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 кредитного договору, за користування Кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 21,9900 % річних від залишкової суми кредиту. За обслуговування кредитної заборгованості Банком, Позичальник сплачує щомісячну плату в розмірі 2,4000 % від початкової суми кредиту. Згідно з п.2.1 кредитного договору, позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості з 60 щомісячних внесках включно до 16 дня/числа кожного місяця згідно Графіку щомісячних внесків за кредитним договором. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору, цей договір вступає в силу з дня його підписання сторонами та діє до 16.09.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за договором (а.с.5-6). ПАТ «Ідея Банк» належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти на загальну суму 40000,00 грн. Натомість, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість. Згідно довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Z06.026.75717 від 16.09.2014, станом на 03.12.2020 загальна сума заборгованості [PERSON] становить 67602,51 грн, в тому числі: заборгованості за тілом кредиту - 11134,77 грн; заборгованості за відсотками - 21907,74 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями - 34560,00 грн (а.с. 12). 03.12.2020 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», укладено Договір факторингу № 12/91, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № Z06.026.75717 від 16.09.2014 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (а.с.17-22). Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту між АТ «Ідея Банк» та відповідачем. При цьому, ПАТ «Ідея Банк», правонаступником якого у зобов`язанні є ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», належним чином виконував свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредитні кошти, але належним чином не виконував свої обов`язки за договором. У зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язань за договором кредиту № Z06.026.75717 від 16.09.2014 позивач здійснив нарахування 3% річних за період з 03.12.2020 по 01.01.2022 та інфляційних втрат за період з грудня 2020 року по лютий 2022 року , що становить: заборгованість за 3% річних за користування кредитом - 2488,81грн; заборгованість за інфляційними втратами - 9621,05грн (а.с.13). Заперечуючи проти позову відповідач [PERSON] крім іншого, наполягає також на застосуванні позовної давності. Вирішуючи заявлене клопотання суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до положень ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Таким чином, в разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, має обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (Постанова ВСУ справа №6-61цс14). Відповідно до положень ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду №444/9519/12 від 28 березня 2018 року. Судом установлено, що кредитний договір № Z06.026.75717 був укладений між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] , 16.09.2014 на строк 60 місяців до 16.09.2019 . Відповідно до умов кредитного договору кінцевий термін остаточного повного погашення кредитної заборгованості встановлено 16.09.2019, шляхом сплати платежів до 16 числа кожного місяця протягом строку погашення. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами. Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. З виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що останній платіж за кредитним договором здійснювався 16.11.2016 . За весь час користування кредитом відповідачем [PERSON] сплачено 74843.00 грн (а.с.9-11). З графіку платежів (п.6 кредитного договору № Z06.026.75717 від 16.09.2014) вбачається, що кінцевим строком повернення кредиту визначено 16.09.2019 . Отже, трирічний строк позовної давності для звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості слід обраховувати власне з 16.09.2019. Відтак з 16.09.2019 почався фактичний перебіг позовної давності, строк якої сплив 16.09.2022. При цьому суд враховує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211«Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 3 наступного змісту: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину». Законом України № 731-ІХ від 18 червня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України викладено в новій редакції, а саме: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та(або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином". Одночасно у пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень даного закону було встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Тобто, цим законом визначено термін дії процесуальних строків, які були продовжені у зв`язку з установленням карантину, лише до 06 серпня 2020 року, та вказано на право учасників судових розглядів на можливість поновлення вказаних строків за умови поважності причини їх пропуску та зумовлення їх обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Наведене свідчить про те, що суд може за заявою учасників справи поновити процесуальний строк як до запровадження, так і після закінчення карантину якщо визнає причини такого пропуску поважними і такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями. Сам факт запровадження карантину автоматично не продовжує відповідні процесуальні строки, та не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, та діє на даний час. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації. Згідно з ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, принцип справедливості судового розгляду повинен знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. За загальним правилом строки на подання позову є процесуальними, вони можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою позивача, яка подається одночасно зі позовом або викладається у позовній заяві у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання позовної заяви, суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Ст. 120 ЦПК України встановлено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо ці строки законом не визначені, - встановлюються судом. Згідно з ч.1 ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Відповідно до ч.1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки, зокрема, відмову у позові. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій. Згідно висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року під час розгляду справи № 200/21749/17 та висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 10 листопада 2022 року під час розгляду справи № 990/115/22 зазначено, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Аналогічний по суті висновок міститься й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22 (провадження № 11-119заі22). Із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач ТОВ "ФК "Профіт Капітал" звернулось у відділення "Укрпошти" 18.10.2023, про що свідчить конверт з відміткою (а.с.39) та трекінг-відстеження (а.с.58), тобто вимоги позивача про стягнення з відповідача 67602,51 грн, основної суми заборгованості заявлені з пропуском трирічного строку позовної давності. Подаючи даний позов, ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» не вказало поважних причин пропуску строку позовної давності, із заявою про поновлення строку позовної давності не звернулось. Доказів про існування з 03.12.2020 по 16.09.2022, обставин, що утворились внаслідок запровадження карантину та воєнного стану в Україні , які перешкоджали ТОВ «ФК «Профіт Капітал», своєчасно звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості , представником позивача не наведено. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до норм ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Відповідач [PERSON] в письмових поясненнях наполягає на застосуванні строків позовної давності. Отже, оскільки на час ухвалення даного рішення судом встановлено пропущення строків позовної давності зі зверненням до суду, а позивачем на надано належних та допустимих доказів та не доведено переривання строків давності, тому суд дійшов висновку, що пропущення позивачем строку звернення до суду щодо стягнення основної суми заборгованості за кредитним договором № Z06.026.75717 від 16.09.2014 з відповідача у строк, більш, ніж передбачений статтею 257 ЦК України, - є підставою для відмови у задоволенні вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Ст.266 ЦПК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин в задоволенні позову в частині вимог про стягнення з відповідача 3% річних за користування кредитом в розмірі 2488,81грн та заборгованість за інфляційними втратами в розмірі 9621,05грн, слід також відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Щодо вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного: Ч. 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3). Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати. На підставі ст.ст. 253, 256, 257, 261, 264, 266, 512, 514, 516, 526, 625, 1048,1049, 1050, 1054, 1055, 1077, 1078 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed