Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Дергачівська окружна\~прокуратура,\~в\~інтересах\~держави в\~особі\~Головного\~управління Держгеокадастру\~у\~Харківській\~області звернулася\~до\~суду\~з позовом\~про припинення громадянину російської федерації [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , посвідка на постійне проживання серія та номер: [NUMBER] , видана 22.04.2015, видавник: 6301, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ), право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6322082000:21:000:0244 площею 0,1 га, цільове призначення - для колективного садівництва, розташована на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області (на даний час Дергачівська об`єднана територіальна громада Харківського району Харківської області), право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.06.2018 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 41695627 від 20.06.2018), шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. В\~обґрунтування позову\~зазначено,\~що [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером 6322082000:21:000:0244 площею 0,1 га, цільове призначення - для колективного садівництва (категорія земель землі сільськогосподарського призначення), розташована на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. Право власності на земельну ділянку набуте на підставі Державного акту на право власності на землю серії IV-ХР №019887, зареєстрованого 10.11.1999 року Русько-Лозівською сільською радою народних депутатів в Книзі записів державних актів на право власності на землю №1693с. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] , спадкоємцем зазначеного в заповіті майна, в тому числі земельної ділянки з кадастровим номером 6322082000:21:000:0244, площею 0,1 га, цільове призначення - для колективного садівництва (категорія земель землі сільськогосподарського призначення), розташована на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області стала [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20.06.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори Кривенець А.А. та зареєстрованого в реєстрі за №4-460. В подальшому, а саме 20.06.2018, на підставі вказаного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] звернулась до Державного реєстратора із Заявою про реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку з кадастровим номером 6322082000:21:000:0244. На підставі вказаної заяви 20.06.2018 державним реєстратором Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори (колишньої Десятої Харківської ДНК) Кривенець А.А. зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6322082000:21:000:0244 (індексний номер 41695627 від 20.06.2018), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 20.03.2023 №326251795. Таким чином, громадянка російської федерації [PERSON] у червні 2018 року набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташованої на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області (на теперішній час Дергачівської об`єднаної територіальної громади Харківського району Харківської області) та протягом року не виконала покладений на неї у зв`язку із цим обов`язок, а саме: не відчужила земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи те, що отримана [PERSON] у власність земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6322082000:21:000:0244, вартістю згідно довідки про оцінку вартості об`єкта нерухомості 321\~675, 03 грн., нею добровільно не відчужена упродовж встановленого законодавством України річного строку (кінцевий строк сплив 20.06.2019), право власності на таку земельну ділянку підлягає припиненню, шляхом її конфіскації за рішенням суду. Прокурор у судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву, у якій просить здійснити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник Головного управління Держгеокадастру в Харківській області у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, у якій просить провести судове засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Частиною 3\~статті 211 ЦПК України\~передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причину неявки не повідомила, про місце, дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, шляхом направлення судової повістки на останнє відоме місце проживання, однак судова повістка повернута до суду з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою. Крім того, відповідачка повідомлялася шляхом розміщення судової повістки про виклик у судове засідання на сторінці веб-сайту суду офіційного веб-порталу «Судова влада України». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пунктом 99-1 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, установлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Отже, відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачці вручена. Відповідно ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням того, що відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи не з`явилася у судове засідання, не подала відзив на позов, до того ж, інформація щодо часу розгляду даної справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Так, [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером 6322082000:21:000:0244 площею 0,1 га, цільове призначення - для колективного садівництва (категорія земель землі сільськогосподарського призначення), розташована на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. Право власності на земельну ділянку набуте на підставі Державного акту на право власності на землю серії IV-ХР №019887, зареєстрованого 10.11.1999 року Русько-Лозівською сільською радою народних депутатів в Книзі записів державних актів на право власності на землю №1693с. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] , спадкоємцем зазначеного в заповіті майна, в тому числі земельної ділянки з кадастровим номером 6322082000:21:000:0244, площею 0,1 га, цільове призначення - для колективного садівництва (категорія земель землі сільськогосподарського призначення), розташована на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області стала [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20.06.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори Кривенець А.А. та зареєстрованого в реєстрі за №4-460. В подальшому, а саме 20.06.2018, на підставі вказаного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] звернулась до Державного реєстратора із Заявою про реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку з кадастровим номером 6322082000:21:000:0244. На підставі вказаної заяви 20.06.2018 державним реєстратором Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори (колишньої Десятої Харківської ДНК) Кривенець А.А. зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6322082000:21:000:0244 (індексний номер 41695627 від 20.06.2018), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 20.03.2023 №326251795. Таким чином, громадянка російської федерації [PERSON] у червні 2018 року набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташованої на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області (на теперішній час Дергачівської об`єднаної територіальної громади Харківського району Харківської області) та протягом року не виконала покладений на неї у зв`язку із цим обов`язок, а саме: не відчужила земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи те, що отримана [PERSON] у власність земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6322082000:21:000:0244, вартістю згідно довідки про оцінку вартості об`єкта нерухомості 321\~675, 03 грн., нею добровільно не відчужена упродовж встановленого законодавством України річного строку (кінцевий строк сплив 20.06.2019), право власності на таку земельну ділянку підлягає припиненню, шляхом її конфіскації за рішенням суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України. У відповідності до ч.ч.1-3 ст.1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу(ч. 5 ст. 22 ЗК України). Відповідно до ч.ч. 3-4ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Поряд із цим, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Невиконання вказаної норми закону відповідно до ст. 140 ЗК України\~є підставою для припинення права власності на земельну ділянку шляхом конфіскації за рішенням суду. Враховуючи, що [PERSON] не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року, земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель (ч. 4ст. 145 ЗК України). Таким органом згідно чинного законодавства є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. У відповідності до п. в абз. 1ст. 143 ЗК України\~примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Таким чином, обраний Дергачівською окружною прокуратурою Харківської області спосіб захисту порушених інтересів держави, а саме: припинення права власності громадянина російської федерації [PERSON] на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6322082000:21:000:0244, шляхом її конфіскації на користь держави в повній мірі відповідає вимогам законодавства. Крім того, чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом. В даному випадку наявна «справедлива рівновага» між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, оскільки останній мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 513/444/15-ц від 23.01.2018. У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 N 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. З мотивувальної частини). Отже, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи N 806/1000/17). У контексті правовідносин у справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи. За таких обставин, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги Дергачівської окружної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, підлягають задоволенню повністю. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved