Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

До Придніпровського районного суду м. Черкаси звернувся з позовом до ПАТ «Азот» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю [PERSON] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що[INFO] на ділянці залізничної колії № 3 станції «Хімік», внаслідок зіткнення з тепловозом ТЄМ-2 № 7333, загинув [PERSON] , [INFO] . У висновку Черкаського обласного бюро судово-медичної експертизи від 03.02.2017 №01-1-05/58 зазначено, що причиною смерті [PERSON] є сполучна травма голови та тулуба. Відповідно до висновку експерта судово-медичної токсикологічної експертизи №05-3-08/177 від 31.01.2017, у крові [PERSON] спирти не виявлено. Між наїздом на [PERSON] та смертю останнього, наявний причинно-наслідковий зв`язок. Вказані обставини встановлені рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 19.10.2022 у справі № 707/2025/21. Позивач зазначає, що мав право та правомірні сподівання отримувати від свого сина допомогу, проте назавжди позбавлений такої можливості. Смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя та побуту зараз та у майбутньому. Крім витрат, пов`язаних з підтримкою та допомогою, позивач відчуває біль та страждання через смерть сина. Указує, що попередній стан не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою, емоції, пов`язані зі смертю є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Передчасна смерть сина стала різкою психотравматичною подією. Оособливу увагу заслуговує на те, що страждання позивача, пов`язані зі смертю сина, є не одномоментними, а триваючими, тому що йогов трата є непоправною подією. З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, він оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 200 000 грн. 00 коп. Такий розмір вважає розумним, справедливим і таким, що зможе хоча б частково допомогти в організації життя позивача після тяжкої втрати. Просить стягнути з відповідача на свою користь 200000 грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю особи. Ухвалою суду від 12.10.2023 позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача ПрАТ «АЗОТ» - адвокатом Хлівненком П.В. 03.11.2023 подано до суду письмовий відзив № 501-06/265 від 02.11.2023 на позовну заяву. У відзиві зазначає, що [INFO] з [PERSON] , під час виконання трудових обов`язків, стався нещасний випадок, в наслідок чого останній помер. За результатами роботи комісії було складено акти форми Н-5 та Н-1 та визнано нещасний випадок таким що пов`язаний з виробництвом. Також, узагальнено зазначається, що розслідуванням такого нещасного випадку було встановлено, що зіткнення потерпілого [PERSON] з маневровим тепловозом ТЄМ-2 №73333, ймовірно, відбулося в результаті недотримання потерпілим безпечної дистанції відносно рухомого тепловоза. Причиною настання нещасного випадку комісія з розслідування назвала - організаційну, через невиконання вимог Інструкції з охорони праці №ЗЦ-ОП-9-2016/06-1117 монтеру колії залізничного цеху, оскільки саме загиблий [PERSON] порушив п.1.7.2.1, 3.1.7 та 3.1.8 вказаної вище інструкції. У відзиві зазначається, про відсутність вини ПрАТ «АЗОТ» у настанні смерті [PERSON] , а навпаки, за встановленими комісією обставинами, нещасний випадок зумовлений саме діями [PERSON] , які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням нещасного випадку та його наслідками і, відповідно, відсутня протиправність у рішеннях, діях чи бездіяльності ПрАТ «АЗОТ», що мали б своїм наслідком настання нещасного випадку. Крім того, звернув увагу суду на те, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.10.2022 у справі № 707/2025/21 ухвалено стягнути з ПрАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] , яка дружиною потерпілого, моральну шкоду у розмірі 300000 грн. 00 коп., рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.03.2023 у справі № 711/336/23 ухвалено стягнути з ПрАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] , який є сином потерпілого, моральну шкоду у розмірі 50000грн Як зазначаєься у вказаних рішеннях, що позивач та [PERSON] , яка є невісткою позивача, та [PERSON] , який є онуком позивача, проживають однією сім`єю за однією адресою однією сумм`єю, відповідно їх сім`єю вже двічі отримано відшкодування моральної шкоди на загальну суму 350000грн., а тому звернення з аналогічним позовом втретє є безпідставним та незаконним. Зауважує, що позивачем не надано доказів, якими оБгрунтовуються та доводяться завдання моральної шкоди та її розмір, не надано доказів, які б підтверджували факти сильних душевних страждань та пережитого нервового стрессу тощо. Указує на те, що позивач має повнолітнього працездатного онука, який повинен проявляти турботу до позивача, який є пенсіонером, особою похилого віку, піклуватися про нього та надавати допомогу. Також просив врахувати те, що даний позов поданий до суду через 07 років з дати загибелі сина, а зі збігом значного часу після негативної події, моральні страждання зазвичай втрачають свою силу і, на його думку, після семи років від події, метою цього позову вже третього позову є не відшкодування моральної шкоди, а покращення матеріального становища позивача, що є підставою для відмови в задоволенні позову. За таких обставин, відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відповіді на відзив, яка зареєстрована канцелярією суду 09.11.2023 представник позивача зазначає, що позивачу на день смерті сина було 78 років, отже моральна шкода для нього, окрім безпосереднього страждання проявилась також у втраті підтримки та допомоги від свого сина, що з часом лише посилюється. Окремо просив розглядати справу за відсутності позивач та його представника. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Чижов К.Л. заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у поданому відзиві. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до п. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи вбачається та встановлено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.10.2022 у справі 707/2025/21 за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» про відшкодування моральної шкоди, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.03.2023 у справі 711/336/23 за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» про відшкодування моральної шкоди (відомості щодо оскарження указаних рішень у матеріалах справи відсутні), з 1995 року і по день настання нещасного випадку [PERSON] працював монтером колії служби колій залізничного цеху ПрАТ «АЗОТ». [INFO] з [PERSON] під час виконання ним трудових обов`язків, трапився нещасний випадок на дільниці залізничної колії №3 станції «Хімік» залізничного цеху ПрАТ «АЗОТ», внаслідок чого останній помер. Наказом Управління Держпраці у Черкаській області від 20.01.2017 №08-р створено комісію із спеціального розслідування нещасного випадку у ПрАТ «АЗОТ», якою, за наслідками відповідного розслідування, складено акти за формою Н-1 та Н-5 від 10.02.2017, відповідно до яких, нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Обставини події[INFO] нещасного випадку з [PERSON] на ПрАТ «АЗОТ» викладені вище зазначених актах розслідування нещасного випадку, зокрема: [INFO] о 07 год. 45 хв. [PERSON] отримав завдання на виконання робіт по змащуванню стрілочних переводів, регулюванню ширини колії на залізобетонних шпалах, зняттю накатів на стрілочних переводах та огляду колії станції «Хімік». [PERSON] , будучи бригадиром монтерів колії, призначив старших груп для виконання робіт, а сам, відповідно до обов`язків бригадира, планував виконувати роботи по регулюванню ширини колії на залізобетонних шпалах станції «Хімік». О 09 год. 40 хв. маневровий диспетчер залізничного цеху [PERSON] дав команду локомотивно-складальній бригаді тепловозу № 7333 у складі машиніста тепловозу [PERSON] та складача потягів [PERSON] виконати маневри з 32 колії на 3 колію, щоб прибрати звідти вагони. Про маневри [PERSON] повідомив по радіостанції та по гучномовцю. У цей час, [PERSON] , виконував роботи у районі стрілочного посту №1А. Коли черговий стрілочного посту №1А, [PERSON] , по рації почув повідомлення про маневрові дії тепловозу №7333, він попередив про це [PERSON] , на що той відповів, що зрозумів і продовжив роботу. Коли до стрілочного переводу №1 підійшов тепловоз №7333, [PERSON] перевів стрілку на 3 колію. Тепловоз №7333 почав рух на 32 колії та доїхавши до стрілочного переводу №1 зупинився, після переведення стрілки №1, здійснив звуковий сигнал і почав рух з дозволеною швидкістю на 3 колію. При цьому, [PERSON] переконався у відсутності перешкод на шляху пересування, подивившись у дзеркала ліворуч і праворуч. О 09 год. 55 хв. чергова стрілочного посту [PERSON] , знаходячись у районі стрілочного посту №1, почула крик людини і побігла подивитися, що сталося. Вибігши на колії, побачила, що на стрілочному переводі №17, у напрямку по ходу руху тепловозу №7333, лежить тіло і по радіостанції повідомила машиніста тепловозу про подію. [PERSON] вийшов з тепловоза і підбіг до потерпілого, в якому впізнав [PERSON] , який лежав без ознак життя. Акт форми Н-5 від 10.02.2017 містить висновок комісії з розслідування нещасного випадку на виробництві, яка утворена наказом від 20.01.2017 № 08-р Управлінням Держпраці у Черкаській області, про те, що [PERSON] порушив «Інструкцію з охорони праці №ЗЦ-ОП-9-2016/06/1117 монтеру колії залізничного цеху (3, 4, 5 розряду)», затверджену наказом Голови Правління ПрАТ «АЗОТ» від 05.02.2016 №57: п. 1.7.2.1. - монтер колії зобов`язаний дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території товариства; п. 3.1.7. - забороняється переходити і перебігати колію перед рухомим складом, що наближається. При маневрах, руху рухомого складу, відійти на відстань 2м від колії на узбіччя (якщо це можливо), стояти лицем до рухомого складу, а на міжколії зупинитись і дочекатись проходження або зупинки рухомого складу після цього продовжити пересування; п. 3.1.8. - під час переходу через колії перед рухомим складом необхідно пам`ятати про можливе приведення складу в рух, про рух поїздів по сусідній колії. При виході на колію через стрілочні пости, платформи, колійні та інші споруди, що погіршують видимість, необхідно заздалегідь переконатися у відсутності рухомого складу. Актом форми Н-1 за №1 від 10.02.2017 встановлено, що [PERSON] отримав ушкодження внаслідок не дотримання безпечної дистанції відносно рухомого залізничного транспорту, а основна причина настання нещасного випадку - організаційна (невиконання вимог інструкцій з охорони праці). Отже, рішеннями Придніпровського районного суду міста Черкаси від 19.10.2022 та від 07.03.2023 встановлено, що [PERSON] загинув [INFO] через отримання сполученої травми голови та тулуба, внаслідок не дорожнього транспортного випадку (травмування тепловозом на території ПрАТ «АЗОТ»), виконуючи при цьому трудові обов`язки та перебуваючи у тверезому стані. Зазначена обставина визнається учасниками справи та враховуючи зміст письмових доказів не викликає у суду сумнівів щодо її об`єктивності. За фактом загибелі [PERSON] слідчим відділом Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017251010000646 від 24.01.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Згідно наданої копії постанови слідчого Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області від 10.10.2018 кримінальне провадження № 12017251010000646 від 24.01.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, - закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Окрім того, вище указаними рішеннями суду з відповідача на користь дружини потерпілого [PERSON] та на користь сина потерпілого [PERSON] стягнуто 300000 грн. та 50000 грн. відповідно. В обгрунтування позовних вимог позивач [PERSON] указує, що мав право та правомірні сподівання отримувати від свого сина допомогу, проте назавжди позбавлений такої можливості. Смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя та побуту зараз та у майбутньому. Крім витрат, пов`язаних з підтримкою та допомогою, позивач відчуває біль та страждання через смерть сина. Указує, що попередній стан не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою, емоції, пов`язані зі смертю є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Передчасна смерть сина стала різкою психотравматичною подією. Особливу увагу заслуговує на те, що страждання позивача, пов`язані зі смертю сина, є не одномоментними, а триваючими, тому що йогов трата є непоправною подією. Також зазначає, що моральна шкода для позивача, окрім безпосереднього страждання, проявилась також у втраті підтримки та допомоги від свого сина, що з часом лише посилюється. На підставі цього, оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 200 000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Таким чином, ч. 1 ст. 1167 України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави- наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом чи іншим ушкодження здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) , а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Ця норма матеріального закону не містить посилання на наявність вини у заподіянні вказаної шкоди. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин Виходячи з аналізу вищезазначених норм права, вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали окремо з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 р. № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України ( для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненого нещасним випадком, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності причинного зв`язку між смертю та нещасним випадком, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент. Відповідно до ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. В даному випадку суд вважає, що, відповідач ПАТ «АЗОТ» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди по справі [PERSON] , оскільки у зв`язку зі смертю сина позивача внаслідок нещасного випадку, який стався на підприємстві відповідача, він переніс моральні страждання, які полягають у душевних та психічних стражданнях, зміни психологічного стану, що призводять до порушення його звичного ритму та способу життя. Відповідно до вимог ч. 2 та 5 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення відсутності вини власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц). Таким чином та обставина, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.04.2019р. у справі №355/812/17, від 01.12.2021р. у справі №127/13341/20. Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог та заперечень відповідача слід звернути увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При визначенні розміру моральної шкоди при вирішенні спору суд приймає до уваги той факт, що одна із причин нещасного випадку, який стався [INFO] з [PERSON] , ймовірно, є порушення потерпілим вимог «Інструкції з охорони праці №ЗЦ-ОП-9-2016/06/1117 монтеру колії залізничного цеху (3,4,5 розряду)». Однак, зазначена обставина не звільняє відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки, від відповідальності за шкоду, завдану смертю потерпілого. Доводи представника відповідача про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з підстав того, що нещасний випадок стався, ймовірно, у результаті недотримання працівником вимог указаної Інструкції, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця. Варто зауважити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю особи, внаслідок втрати близької людини, як і не можна встановити ціну людського життя. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Так, позивач втратив сина, його смерть спричинила психологічну травму та спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань. Позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із втратою близької людини, порушено його нормальний спосіб життя, наслідки, що наступили, є невідворотніми, указане потребує докладання додаткових зусиль для організації життя і побуту позивача, який є людиною похилого віку, який назавжди втратив турботу та підтримку близької людини. Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що [PERSON] , внаслідок заподіяння моральної шкоди, має право на її відшкодування на підставі норм ст. ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України, які передбачають відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи членам її сім`ї. Розмір моральної шкоди, з урахуванням усіх обставин справи, суд оцінює в 25000 грн. Щодо вимоги про стягнення 200 000,00 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною. Суду не надано доказів постійного або тривалого проживання позивача та потерпілого, існування між ними теплих та близьких відносин, прив`язаності один до одного, нерозривного, міцного зв`язку батька та сина. Окрім цього, суд ураховує також те, що адреса проживання загиблого та позивача (згідно матеріалів справи) є різною, потерпілому на момент нещасного випадку виповнилось 48 років, він мав власну родину. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2684,00 гривень. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial