Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернулося в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію. Позов обгрунтовує тим, що підприємство забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності в м. Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинок [ADDRESS] здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ». Лічильник обліку гарячого водопостачання в квартирі [ADDRESS] вказаного будинку відсутній. У вказаній квартирі зареєстровані 2 особи - відповідачі у справі, які з жовтня 2015 року своєчасно та в повному обсязі не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення та підігріву води, внаслідок чого, станом на 01.02.2021 року утворилась заборгованість в сумі 25310,72 грн. Відповідно до ст. 625 ЦПК України за прострочення грошового зобов`язання відповідачам нараховано інфляційні в сумі 6528,24 грн. та 3% річних в сумі 1963,56 грн. На підставі наведеного просив суд стягнути з солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву води в загальній сумі 33802,52 грн. та судовий збір в сумі 2270 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.04.2021 року відкрите спрощене позовне провадження у справі. 19.04.2021 року до суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та його відзив на позовну заяву. У відзиві вказує на те, що він визнає позов лише в частині того що він є власником квартири. Просить застосувати строк позовної давності, позов задовольнити частково, стягнути з [PERSON] борг за послуги централізованого опалення та підігріву води в сумі 25310 грн., та стягнути з неї судові витрати, відмовити в нарахуванні інфляції та 3% річних. 19.04.2023 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву про стягнення боргу за спожиту теплову енергію. У відзиві просить визнати її неналежним відповідачем у справі та повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо неї. Визнати [PERSON] належним відповідачем у справі та стягнути з нього борг за спожиту теплову енергію надану позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відмовити позивачу у стягненні інфляційних та 3% річних. 28.04.2021 року до суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву води в загальній сумі 30087,16 грн. та судовий збір в сумі 2270 грн. 28.04.2021року до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив відповідача [PERSON] та [PERSON] 05.05.2021 року до суду надійшла заява [PERSON] про зловживання позивачем процесуальними правами та намагання ввести в оману суд. 05.05.2021 року до суду надійшло заперечення відповідача [PERSON] на відповідь позивача на її відзив та на позовну заяву про спожиту теплову енергію. Просить визнати [PERSON] неналежним відповідачем, та відмовити в задоволені позовних вимог щодо неї, борг за спожиту теплову енергію стягнути з відповідача [PERSON] , в задоволенні вимог про стягнення 3% річних та інфляційних відмовити повністю. 11.05.2021 року до суду надійшла заява (клопотання) [PERSON] на заперечення на відзив відповідача [PERSON] та клопотання про приєднання до справи додаткових матеріалів. 19.05.2021 року до суду надійшла позовна заява (нова редакція2) про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, в якій позивач просив стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву води в загальній сумі 30087,16 грн. та судовий збір в сумі 2270 грн. 02.08.2021 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву (нова редакція 2) про стягнення боргу за спожиту теплову енергію. 09.08.2021 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву (нова редакція 2) про стягнення боргу за спожиту теплову енергію. 13.08.2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив [PERSON] від 02.08.2021 року. 13.08.2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив [PERSON] від 09.08.2021 року. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.08.2021 року відмовлено задоволенні заяви відповідача [PERSON] про здійснення розгляду справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.08.2021 року. яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати, в задоволенні клопотання [PERSON] про приєднання доказів відмовлено. 31.08.2021 року до суду надійшли заперечення [PERSON] 03.09.2021 року до суду надійшли відповіді представника позивача на відзиви [PERSON] та [PERSON] 08.11.2021 року до суду надійшло клопотання [PERSON] про приєднання до справи доказів. 27.01.2022 року до суду надійшло клопотання [PERSON] про приєднання до матеріалів справи нових доказів. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх повністю. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених в заявах по суті справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених в заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. 19.05.2021 року до суду надійшла позовна заява (нова редакція2) про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, в якій позивач просив стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву води в загальній сумі 30087,16 грн. та судовий збір в сумі 2270 грн. Суд звертає увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову; збільшення або зменшення розміру позовних вимог; об`єднання позовних вимог; зміну предмета або підстав позову. На цьому наголосив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 405/3360/17. Суд приходить до висновку, що позовна заява (нова редакція2) від 19.05.2021 року про стягнення боргу за спожиту теплову енергію є заявою про зменшення позовних вимог, а тому проводить розгляд справи в межах позовних вимог, викладених у цій заяві. Судом встановлено, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії та рішень Черкаської міської ради №520 від 24.05.2000 року та №1480 від 31.10.2007 року надає послуги мешканцям м. Черкаси з централізованого опалення та підігріву води. Як вбачається з довідки управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради № 232-01-10 від 16.01.2021 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані 2 особи - [PERSON] та [PERSON] 15.04.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення та підігріву води за адресою: [ADDRESS] споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленим тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (дата, час формування 18.02.2021 року) квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Так, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач. Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» До житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Відповідно до ст. 6 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. В частині З ст. 13 Конституції України передбачено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Обов`язок по утриманню майна, включаючи обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг, покладається законом на відповідача як на власника квартири незалежно від факту його реєстрації чи проживання у житловому приміщенні. Так, у постановах Верховного Суду від 2 квітня 2020 р. у справі № 757/29813/17-ц, 25 червня 2020 року у справі 520/16591/16-ц сформульована правова позиція про те, що факт відсутності реєстрації особи в квартирі не звільняє її, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Як встановлено в судовому засіданні, в період з жовтня 2015 року по 01.02.2021 року (період, за який нарахована сума заборгованості) власником квартири [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] також у вказаній квартирі збула зареєстрована [PERSON] , яка є зареєстрованою у квартирі і на момент розгляду справи. Отже, враховуючи положення ст. ст. 317, 322, 360 ЦК України власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (Постанова КЦС ВС від 02.04.2020 року у справі № 757/29813/17-ц). Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] повідомила суд про те, що вона не проживає у вказаній квартирі та не отримує вказаних послуг, що підтверджується відповідним актом. Як вбачається з копії акту опитування сусідів №598 від 28.03.2021 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджують те, що [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично з 29.07.2017 року по теперішній час за даною адресою не проживає. Разом з тим, відповідно до п. 1 п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630 (із змінами), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач має право на зменшення розміру плати , у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Суд враховує те, що ані [PERSON] , ані [PERSON] не зверталися до позивача з заявами про те, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що давало б позивачу підстави здійснити нарахування за надані послуги в меншому розмірі. Крім цього, суд звертає увагу на те, що вказаний акт про не проживання складений 28.03.2021 року після надходження цивільної справи до Придніпровського районного суду м. Черкаси (10.03.2021) року. Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву води, які надавалися позивачем в період жовтня 2015 року по 01.02.2021 року за адресою: м. Черкаси був [PERSON] , як власник квартири та [PERSON] , яка була та є зареєстрованою у вказаній квартирі. З претензіями про ненадання вказаних послуг, надання їх не в повному обсязі або зниження їхньої якості відповідачі до позивача не зверталися. Як вбачається з листа розрахунку по о/р № [NUMBER] (адреса: [ADDRESS] ) ) заборгованість за послуги централізованого опалення, постачання гарячої води за період з жовтня 2015 року по 01.02.2021 року становить 25310,72 грн. Під час розгляду справи відповідачем [PERSON] 17.09.2021 року до суду був поданий котррозрахунок інфляційних втрат та 3% річних, де просить вважати дійсною ціну позову у розмірі 23131,89 грн., яка складається з 20406,95 грн. - сума основного боргу; 1921,92 грн. - інфляційні втрати; 803,05 грн. - 3% річних. Разом з тим, суд приймає до уваги розрахунок заборгованості наданий позивачем, оскільки він грунтується на досліджених матеріалах справи, є обґрунтованим та вірним. Крім того, під час розгляду справи, відповідачем [PERSON] було подано заяву про застосування строку позовної давності. У зв`язку з цим, суд зазначає наступне. Щодо вказаної позовної вимоги, суд вважає вказати на наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. У постанові ВП ВС від 13.02.2019 по справі № 826/13768/16 (11-609апп18) визначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людині основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, пункт 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51). Також у постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог». Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 07.06.2018 року у справі № 668/8830/15-ц правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником aбо з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Виходячи з наведеного колегія суддів погодилася із висновком суду апеляційної інстанції про вчинення відповідачем дій, які, відповідно до положень статті 264 ЦК України, свідчать про переривання строку позовної давності. З листа-розрахунку по О/Р [NUMBER], а також з відзиву на позовну заяву [PERSON] вбачається, що у листопаді 2017 року, грудні 2017 року, березні 2018, квітні 2018 року, травні 2018 року та червні 2018 року, відповідачами були здійснені оплати за послуги централізованого опалення та підігріву води по О/Р [NUMBER] у сумі 260, 260,780, 260, 2500 грн. відповідно, що не є перерахунками з зазначенням сум оплат за відповідну послугу, відображену у відповідній колонці листа-розрахунку. Оплата за постачання тепла у сумі 260,00 грн. в квітні 2018 року перекрила нарахування за квітень 2018 року у сумі 24,07 грн., а отже відповідачами було сплачено власне 24,07 грн. за поточний місяць а решта 235,93 грн. за минулі місяці в рахунок погашення боргу за постачання тепла. Оплата за постачання тепла у травні 2018 року у сумі 260,00 грн. перекрила нарахування за травень 2018 року у сумі 0,00 грн. а отже, відповідачами було сплачено власне 0,00 грн. за поточний місяць а решта 260,00 грн. за минулі місяці в рахунок погашення боргу за постачання тепла. Відповідно оплата за постачання тепла у червні 2018 року у сумі 2500 грн. перекрила нарахування за червень 2018 року у сумі 0,00 грн. а отже, відповідачами була сплачено власне 0,00 грн. за поточний місяць, а решта 2500,00 грн. за минулі місяці в рахунок погашення боргу за постачання тепла. Таким чином, з листа-розрахунку по О/Р [NUMBER] вбачається, що періодичні оплати відповідачами за послугу постачання тепла були здійснені у квітні 2018 р., травні та червні 2018 року є частковою сплатою боргу та свідченням про визнання боргу. Будь-яких доказів, які б підтверджували/спростовували той факт, що оплати були здійснено іншою особою, відповідачами надано не було. Відповідно позовна заява була подана в лютому 2021 року, а остання оплата була здійснена в червні 2018 року, а тому суд приходить до висновку що строк позовної давності не сплив. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. За таких обставин суд приходить до висновку стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за послуги централізованого опалення, постачання гарячої води за період з жовтня 2015 року по 01.02.2021 року в сумі 25310,72 грн. Також суд враховує позиції відповідачів, викладені ними в заявах по суті справи, де відповідачі фактично не заперечують проти наявність заборгованості за надані послуги з за послуги централізованого опалення, постачання гарячої води за період з жовтня 2015 року по 01.02.2021 року, але перекладають вину за її утворення з один на одного. Згідно з ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначив ВГСУ у постанові по справі № 918/329/16 від 26.04.2017 року формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою (штрафом, пенею) у розумінні положень ст. 549 ЦК. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Позивачем надано вірний розрахунок інфляційних втрат в сумі 2465,97 грн. та трьох процентів річних в сумі 1151,86 грн. у зв`язку із простроченням відповідачем оплати комунальних послуг. Таким чином, загальна сума заборгованості. яка підлягає солідарному стягненню з відповідачі на корись позивача складає 28928,55 грн. Крім цього суд враховує, що 05.05.2021 року до суду надійшла заява [PERSON] про зловживання позивачем процесуальними правами та намагання ввести в оману суд. Відповідно до ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом. Суд не вбачає підстав для застосування до відповідача заходів, визначеним цим Кодексом за зловживання процесуальним правом, оскільки дій, які б свідчили про зловживання правом позивачем не вчинено. Щодо вимоги про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача судового збору в сумі 2270 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до сч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжного доручення №48 від 26.02.2021 року позивачем за подачу позовної заяви до суду сплачено 2270 грн. судового збору. Оскільки цивільно-процесуальним законодавством не передбаченого солідарного стягнення з відповідачів судового збору, судовий збір в сумі 2270 грн. повинен був бути стягнутий з відповідачів в рівних частинах по 1135 грн. з кожного. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи та є звільненим від сплати судового збору. За таких обставин суд приходить до висновку стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» судовий збір у розмірі 1135 грн. Іншу частину судового збору у розмірі 1135 грн. слід компенсувати за рахунок держави, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст..ст. 526,530,610,625 ЦК України, ст.ст.

Outcome: approved