Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] , [INFO] , за рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області у цивільній справі № 192/2208/16-ц від 17.06.2016 р. на її користь на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 765,50 грн щомісячно, та встановити їх у розмірі частини його заробітку (доходу) , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення донькою повноліття. Позивачка посилається на те, що законом передбачено, що стягувач аліментів може вирішувати, який спосіб стягнення аліментів йому найбільш вигідніший, просить врахувати той факт, що з моменту винесення зазначеного судового рішення про стягнення аліментів донька подорослішала, а її потреби значно збільшилися. Вона офіційно працевлаштована, працює в ТОВ «ДТЕК СЕРВІС», дитина проживає з нею. У свою чергу, відповідач - молодий, здоровий, працездатний. Наразі, у нього нова сім`я. Відповідач подав відзив на позов, у якому вказує, що вважає позов безпідставним та необґрунтованим, заявлені вимоги не визнає, посилається на те, що законом в якості підстав для зміни розміру аліментів покладено саме зміну матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. В той же час позивачка хибно зазначає в позові в якості підстави для зміни виду аліментів саме власну вигоду. Позивачка умовчує про те, що право вибору виду аліментів (фіксований розмір чи частка від доходу) належить їй саме при поданні первісного позову про стягнення аліментів, але жодний нормативний акт не надає права позивачці змінювати вид аліментів в залежності від її «власної вигоди», тим більше без передбачених законом підстав. Жодних доказів наявності передбачених законом підстав для зміни виду (способу) стягнення аліментів позивачкою до позову не надано і такі підстави не названі в самому позові і не покладені в його обґрунтування. Крім того, позивачка зазначаючи свої позовні вимоги, не звертає увагу суду на наявність у резолютивній частині рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області у справі № 192/2208/16-ц, провадження № 2/192/360/16, від 17.06.2016 на наявність абзацу третього, а саме: «Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону». Тобто, вказана позивачкою тверда грошова сума у розмірі 765 гривень 50 копійок з плином часу постійно змінюється у бік збільшення і станом на зараз складає 1416 гривень 50 копійок. Відповідач стверджує, що сплату аліментів у визначеному судом розмірі сплачує регулярно, заборгованостей не має, окрім того підтримує гарні стосунки з донькою, цікавиться її потребами, за можливості і доцільності задовольняє їх, тим самим дбаючи про її рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Також відповідач посилається на те, що 01.07.2023 між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Від попереднього шлюбу [PERSON] має двох синів 2008 та 2013 років народження, про добробут яких, їх рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, вони спільно як сімейна пара дбають. Відповідач вважає, що за таких обставин в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] надала письмове пояснення, у якому посилається на те, що законом в якості підстав для зміни розміру аліментів покладено саме зміну матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим СК України. В той же час позивачка хибно зазначає в позові в якості підстави для зміни виду аліментів саме власну вигоду. Позивачка умовчує про те, що, право вибору виду аліментів (фіксований розмір чи частка від доходу) належить їй саме при поданні первісного позову про стягнення аліментів, але жодний нормативний акт не надає права позивачці змінювати вид аліментів в залежності від її «власної вигоди», тим більше без передбачених законом підстав. Жодних доказів наявності передбачених законом підстав для зміни виду (способу) стягнення аліментів позивачкою до позову не надано і такі підстави навіть не названі з самому позові і не покладені в його обґрунтування. Крім того, позивачка, зазначаючи свої позовні вимоги, не звертає увагу суду на наявність у резолютивній частині рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області у справі № 192/2208/16-ц, провадження № 2/192/360/16, від 17.06.2016 на наявність абзацу третього, а саме: «Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону». Тобто, вказана позивачкою тверда грошова сума у розмірі 765,50 грн з плином часу постійно змінюється у бік збільшення і станом на зараз складає 1416,50 грн. [PERSON] зазначає, що 01.07.2023 між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від попереднього шлюбу вона має двох синів 2008 та 2013 років народження, про добробут яких, їх рівень життя, достатній для їх фізичного інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, вони спільно як сімейна пара дбають. Вважає, що задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. [PERSON] подала відповідь на відзив, посилається на те, що у даному випадку відповідач помилкового застосовує окремі положення законодавства України, а саме не враховує, що вона звернулася до суду із позовною заявою про зміну способу стягнення аліментів, а не з позовом про зміну розміру аліментів. Одержувач аліментів має перевагу в обранні способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), якщо останні вже визначені судовим рішенням. При зверненні до суду з позовом вона лише скористалася своїм правом, крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Позивачка просить врахувати, що з огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину можуть стягуватися навіть у безспірному порядку (в наказному провадженні). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом. Стосовно доводів відповідача щодо утримання ним дітей своєї дружини (третьої особи), то позивачка зазначає, що у них є батько і саме його обов`язком є їх матеріальне забезпечення, а тому дана підстава не є вагомою та такою, що має братися до уваги. Відповідач подав заперечення проти відповіді на відзив, у якому посилається на постанову Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 152/100/18, провадження № 61-40460 св 18, у якій зазначається, що суди попередніх інстанцій наведеного не урахували, а тому дійшли помилкових висновків про те, що при вирішенні даного спору (про зміну способу та розміру стягнення аліментів) не підлягає застосуванню стаття 192 СК України, а відтак, змінюючи спосіб стягнення аліментів, визначених за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 липня 2014 року, суди попередніх інстанцій не перевірили наявність підстав для зміни розміру аліментів, передбачених статтею 192 СК України, зокрема матеріального стану платника аліментів, не надали належної оцінки його доводам про зміну його сімейного стану (наявність, дитини від іншого шлюбу) та перебування на його утриманні непрацездатного батька, а також матеріального стану позивача, наявність погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із сторін чи дитини. Відповідач зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Про що він постійно дбає, та, окрім регулярної сплати аліментів, витрачає власні кошти (тобто приймаю участь у додаткових витратах на дитину) та час на вирішення нагальних погреб донечки, таких як: відвідування лікарів, зокрема стоматолога; щомісячне поповнення мобільного рахунку; придбання двох телефонів (2018 та 2021 роки); часткове забезпечення одягом та взуттям; забезпечення дозвілля (ковзани, кишенькові кошти та ін.). Також приблизно на початку 2019 року за його ініціативи у КБ «ПриватБанк» було замовлено картку [PERSON] , яку донечка має і по нині та на яку він періодично, зокрема для накопичення, здійснював транзакції коштів. На неодноразові, раніше усно запропоновані ним пропозиції, переїзду донечки для проживання до нього, без необхідності сплати аліментів, позивачка відповідала відмовами. Відповідач також посилається на те, що відповідно до п. 3-2 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Відповідач зазначає, що стосовно дітей його дружини [PERSON] (третя особа), то він звертає увагу на те, що вони не перебувають на його утриманні, але це не зменшує фінансового навантаження на нього. Також зазначає, що відповідно до позиції Верховного Суду та нормативно-правового обґрунтування у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 152/100/18, провадження № 61-40460 св 18, частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Відповідач вважає, що протягом сплати ним аліментів на утримання доньки його фінансова участь є достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а за таких обставин в задоволенні позову слід відмовити. Третьою особою надані письмові пояснення, у яких вона також посилається на постанову Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 152/100/18, зазначає, що відповідач постійно дбає, та окрім регулярної сплати аліментів, витрачає власні кошти (тобто приймає участь у додаткових витратах на дитину) та час на вирішення нагальних потреб донечки, таких як: відвідування лікарів, зокрема стоматолога; щомісячне поповнення мобільного рахунка; придбання двох телефонів (2018 та 2021 роки); часткове забезпечення одягом та взуттям; забезпечення дозвілля (ковзани, кишенькові кошти та ін.). Приблизно на початку 2019 року за ініціативи відповідача у КБ «ПриватБанк» було замовлено картку [PERSON] , яку донечка має і по нині та на яку відповідач періодично, зокрема для накопичення, здійснював транзакції коштів. На неодноразові, раніше усно запропоновані відповідачем пропозиції переїзду донечки для проживання до них, без необхідності сплати аліментів, позивачка відповідала відмовами. Відповідно до п. 3-2 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Стосовно своїх дітей [PERSON] звертає увагу на те, що вони не перебувають на утриманні відповідача, але це не зменшує фінансового навантаження на нього. Третя особа [PERSON] вважає, що протягом сплати відповідачем аліментів на утримання доньки, його фінансова участь є достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а за таких обставин в задоволенні позову слід відмовити. У судовому засіданні позивачка позов підтримала з викладених у ньому та у відповіді на відзив підстав, також пояснила, її дохід складає 12 тис. грн, вона винаймає квартиру, донька росте і її потреби збільшуються, раніше вона справлялась, але ціни зросли, все стало дорожче, орендна плата також зросла, коли присуджувались аліменти, то доньці було 6 чи 7 років, зараз їй 15 років. Відповідач не працював, а зараз він працює. Також зазначила, що їй не відомо, щоб батько матеріально допомагав, їй особисто він коштів для дитини не давав, вона нещодавно зверталась до нього з проханням про допомогу для купівлі одягу для дитини, однак він відмовив. Відповідач проти позову заперечував із підстав, викладених у відзиві та запереченні проти відповіді на відзив, також повідомив, що почав працювати із 2017 року сплачував аліменти, заборгованості не має. На день народження доньки протягом останніх років дарував їй фотоапарат та два мобільних телефони, за потреби періодично надає їй речі, взуття та одяг. Теж саме стосується продуктів харчування, пригощає солодощами, продукти харчування вона останнім часом відмовляється брати. Коли до нього зверталась позивачка, то не було коштів та він проти купувати дорогі та непрактичні речі. Також відповідач повідомив, що проживає з [PERSON] , у якої двоє синів, які проживають з матір`ю дружини та також потребують участі у харчуванні, одязі, сплаті комунальних послуг та шкільних витратах. У дітей є батько, він мешкає в іншому місці, матеріально не допомагає, аліменти не сплачує. Він, відповідач, проживає з дружиною у будинку своєї матері та сплачує лише за комунальні послуги, працює у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» на посаді начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної роботи, його заробітна плата становить приблизно 10 - 15 тис. грн. на місяць. Третя особа [PERSON] проти позову заперечувала з підстав, вказаних у письмових поясненнях, також повідомила, що вона є фізичною особою-підприємцем та її дохід складає у середньому 15 20 тис грн, вона допомагає своїй матері, якій 64 роки. Посилалась також на те, що дитина майже кожен рік їздить з ними відпочивати, два роки тому вони надали їй взуття, чобітки та кросівки; коли, відповідач вирішив всіх відправити за кордон, то дали 200 євро, позивачка три місці проживала у Польщі у її брата, була на його утриманні. Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги потрібно задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). 17 червня 2016 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області ухвалив рішення у справі № 192/2208/16-ц, яким задовольнив позов [PERSON] та стягнув із [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини, доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 765,50 грн, починаючи з 02.06.2016 до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається зі змісту зазначеного рішення, суд врахував, що відповідач не має постійного місця роботи, має мінливий, не регулярний дохід, участі в утриманні доньки не бере. 01 липня 2023 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). [PERSON] має двох неповнолітніх синів, [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). У судовому засіданні [PERSON] повідомив, що на теперішній час він працевлаштований, працює у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» на посаді начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної роботи та його заробітна плата становить приблизно 10 - 15 тис. грн. Суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІІ (78912) від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд у постанові від 13.02.2019 у справі № 152/100/18, вказав на те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. У справі, що розглядається, судом встановлено, що на час ухвалення у 2016 році судом рішення за позовом [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, відповідач [PERSON] не мав постійного місця роботи, мав мінливий, не регулярний дохід. На теперішній час відповідач [PERSON] працевлаштований, має стабільний дохід, який становить, як він повідомив суду, приблизно 10 - 15 тис. грн., його матеріальний стан змінився. Тобто, обставини, які існували на час розгляду справи про стягнення аліментів у 2016 році, та теперішній час змінились, відповідач працевлаштований та має постійний дохід. Одруження відповідача та наявність у його дружини двох неповнолітніх дітей, не звільняє його від обов`язку утримати свою неповнолітню доньку, що прямо передбачено законом. Окрім того, його дружина є фізичною особою-підприємцем та також отримує дохід. Доказів того, що відповідач має на утриманні інших осіб, або наявності інших обставин, які свідчили б про неможливість сплачувати аліменти у спосіб та у частці від заробітку (доходу), про які просить позивачка, відповідач суду не надав. Щодо посилання відповідача на те, що він, окрім сплати аліментів, допомагає доньці матеріально, то суд звертає увагу, що доказів того, що така допомога є систематичною, суду також не надано. Окрім того, частиною 1 ст. 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). З огляду на встановлені судом під час судового розгляду обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги потрібно задовольнити та змінити спосіб стягнення аліментів, що буде відповідати принципам розумності та справедливості.

Outcome: approved