Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

18 вересня 2023 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період вересень - жовтень 2021 в розмірі 436,79 грн.; інфляційних втрат за період серпень 2022 - червень 2023 в розмірі 214,26 грн.; 3% річних за період з 06.10.2021 по 28.10.2021 в розмірі 39,12 грн та 3% річних за період з 03.08.2022 по 15.09.2023 в розмірі 39,12 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14.07.2020 у справі № 757/1112/20-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.01.2021 у цій справі, стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] інфляційні втрати в розмірі 15405,16 грн. та 3% річних в розмірі 5287,99 грн., а всього стягнуто 20693,15 грн., через неповернення відповідачем безпідставно отриманих ним від ФОП [PERSON] грошових коштів. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В. від 17.05.2021 було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] на виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва № 757/1112/20-ц від 30.04.2021. Відповідач виконав рішення від 14.07.2020 у справі № 757/1112/20-ц лише 28.10.2021, доказом чого є банківська виписка по картковому рахунку позивача за період з 01.10.2021 по 03.11.2021. Окрім того, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити йому інфляційні втрати за період вересень-жовтень 2021 та 3% річних за період з 06.10.2021 по 28.10.2021 через прострочення виконання рішення від 14.07.2020 у справі № 757/1112/20-ц, а саме через прострочення сплати коштів в розмірі 20693,15 грн. Також, оскільки рішення від 02 серпня 2022 року у справі №757/54083/21-ц не виконане відповідачем по дату подачі позову, відповідач повинен сплатити позивачу інфляційні втрати та 3% річних за час прострочення, а саме за період з 03.08.2022 по 15.09.2023. На підставі викладеного, позивач просив про задоволення позову. Ухвалою судді від 27 вересня 2023 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомленням) сторін. 22 листопада 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідачем до звернення позивача до суду повністю виконано грошове зобов`язання по виплаті коштів, що підтверджуються витягами (скріншотами) з реєстру виконавчих проваджень про виконання рішень та копіями постанов про закінчення виконавчих проваджень по справам № 757/1112/20 та № 757/54083/21-ц, а тому в силу положень ст. 625 ЦК України, позивач не має права на стягнення інфляційних втрат за період вересень - жовтень 2021 року в розмірі 436,79 грн, за період серпень 2022 - червень 2023 в розмірі 214,26 грн, та 3% річних на суму вже стягнутих інфляційних втрат за період з 06.10.2021 по 28.10.2021 в розмірі 39,12 грн. та за період з 03.08.2022 по 15.09.2023 в розмірі 39,12 грн. Також, зазначає, що інфляційні втрати за період вересень - жовтень 2021 вже було стягнуто рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27.06.2022, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10.04.2023 по справі № 757/54083/21-ц. 08 грудня 2023 року від позивача надійшли пояснення, з яких вбачається, що постановою об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 були скасовані правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 916/2889/13, від 18.09.2019 у справі № 927/697/18, від 14.01.2020 у справі № 924/532/19, від 12.02.2020 у справі № 924/414/19. Розрахунок інфляційних втрат у позовній заяві у справі № 757/54083/21-ц позивачем був розрахований з січня 2021 р. по липень 2021 р., а розрахунок 3% річних було здійснено з 13.01.2021 по 05.10.2021. У справі № 757/42629/23-ц предметом позовних вимог є стягнення інфляційних втрат за період вересень-жовтень 2021 р. та 3% річних за період з 06.10.2021 по 28.10.2021, отже, позовні вимоги позивача у справах № 757/42629/23-ц та № 757/54083/21-ц стосуються різних періодів прострочення відповідача. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Суд установив, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14.07.2020 у справі № 757/1112/20-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.01.2021 у цій справі, стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] інфляційні втрати в розмірі 15405,16 грн. та 3% річних в розмірі 5287,99 грн., а всього стягнуто 20693,15 грн. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В. від 18.08.2021 виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 14.07.2020 у справі № 757/1112/20-ц закінчено з підстав фактичного виконання рішення в повному обсязі. Оскільки АТ КБ «Приватбанк» рішення Печерського районного суду м. Києва від 14.07.2020 у справі № 757/1112/20-ц виконало 18.08.2021, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат за період вересень-жовтень 2021 р та 3% річних за період з 06.10.2021 по 28.10.2021. Що стосується вимоги позивача про стягнення з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на його користь інфляційних втрат за період серпень 2022 р.- червень 2023 р. в розмірі 214,26 грн. та 3% річних за період з 03.08.2022 по 15.09.2023 в розмірі 39,12 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне. Суд установив наступне, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.06.2022 у справі № 757/54083/21-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10.04.2023, стягнуто АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] 3 % річних в розмірі 450,71 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1 337,08 грн. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В. від 16.10.2023 виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.10.2022 у справі № 757/54083/21-ц закінчено з підстав фактичного виконання рішення в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, в статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2022 року у справі №757/54083/21-ц і його невиконання станом на день звернення із даним позовом до суду між сторонами виникли грошові зобов`язання, оскільки відповідач зобов`язаний сплатити позивачу визначену судом суму грошових коштів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зроблено висновок, що «за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У рішенні суду визнано грошові зобов`язання держави, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню». Тому суд вважає, що в правовідносинах, що виникли між сторонами права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, які виникли внаслідок не виконання судового рішення. Вказане узгоджується з правовим висновком, який міститься у постанові Верховного Суду у складі Другої палати Касаційного цивільного суду висловленого в постанові по справі № 369/11105/15-ц від 10 березня 2021 року. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. В постанові від 19 червня 2019 у справі №646/14523/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказує, що за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що: - наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. - стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тобто, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, на винну сторону нараховуються 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» не було виконано грошове зобов`язання по виплаті коштів, в силу положень ст. 625 ЦК України, позивач має право на стягнення інфляційних втрат за період серпень 2022 р.- червень 2023 р. в розмірі 214,26 грн. та 3% річних за період з 03.08.2022 по 15.09.2023 в розмірі 39,12 грн. Відповідно до cт. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1073,6 грн., не сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: partial