Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області, в інтересах неповнолітньої [PERSON] , до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - третя особа), про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] . До 2010 року позивач та відповідач проживали разом та їх шлюб було зареєстровано, однак після народження дитини [PERSON] відносини між ними вкрай зіпсуватись. Це стало причиною того, що з певного часу батько дитини почав проживати окремо. [PERSON] залишилась проживати разом з матір`ю. Вихованням та матеріальним забезпеченням, постійним лікуванням за необхідності займалась тільки позивач. Відповідач повністю відсторонився від своєї доньки. Ще під час спільного проживання відповідач поводив себе агресивно у сім`ї, чим викликав побоювання у [PERSON] , а після припинення спільного проживання втратив інтерес до своєї дитини. Відповідач не цікавиться їх життям, успіхами у навчанні, зовсім не виявляє батьківських почуттів у достатньому для дитини обсязі. Позивач стверджує, що відповідач не бачив дитину 4 роки та не здійснював жодних спроб, щоб побачити чи хоча б почути доньку, чи надати будь-яку допомогу. Таким чином, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її лікування, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає доньці доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. 11.07.2018 року Лисичанський міський суд Луганської області ухвалив рішення у праві № 415/2565/18 про розірвання шлюбу між сторонами, наразі [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю. З того часу позивач жодного разу не бачила свого колишнього чоловіка, не спілкувалась з ним, з боку відповідача не було жодних намагань встановити зв`язок з донькою. Оскільки відповідач не виконує покладених законом на батьків обов`язків, позивач просить задовольнити позов та позбавити його батьківських прав. Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 04.11.2022 року провадження у зазначеній справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та у справі призначено підготовче засідання. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26.07.2023 закінчене підготовче провадження і призначений судовий розгляд по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. У разі неявки відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення у справі за наявними матеріалами у справі. Оскільки відповідач був повідомлений про місце, день та час судового засідання належним чином в порядку, передбаченому статтями 128, 130 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, в судове засідання не з`явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, суд відповідно до ст.ст.280-281 ЦПК України за згодою позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив у справі заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2010 року до 11 липня 2018 року, що вбачається з доданої до позову копії рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 11 липня 2018 року у справі № 415/2565/18, яким шлюб розірвано. Від спільного подружнього життя у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06 жовтня 2010 року Виконавчим комітетом Новодружеської міської ради Луганської області за актовим записом № 54, з якого вбачається, що відповідач та позивач є відповідно батьком та матір`ю цієї неповнолітньої дитини. Дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується висновком про доцільність позбавлення батьківських прав від 28.12.2022. Позивач займається вихованням дитини без участі відповідача, що підтверджується відповідями на адвокатські запити служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.10.2021, Деснянського Управління поліції ГУНП у м. Києві від 26.10.2021 , директора школи № 218 Деснянського районну міста Києва від 26.10.2021, КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Деснянського районну міста Києва від 25.10.2021. Згідно з висновком комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав від 28 грудня 2023 року відповідача доцільно позбавити батьківських прав стосовно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Встановлені судом правовідносини регулюються СК України та Законом України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона або він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, але за весь цей час батько проявляв байдужість до долі своєї дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. На порушення вказаних норм законодавства відповідач взагалі усунувся від виконання своїх обов`язків батька, не піклується про здоров`я сина, не приймає участі у його вихованні. Статтею 25 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти, які залишились без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави, але відсутність у неповнолітньої дитини відповідного статусу не дає можливості на реалізацію права дитини, позбавленої батьківського піклування. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України). Суд також враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, який у рішенні «Піні та інші проти Румунії» зазначав, що інтереси дитини мають переважати над інтересами батьків (усиновителів). Стаття 166 СК України визначає, що особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ч.1). Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2). Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. При вирішенні справи суд керується положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дитина має право розраховувати на повноцінне дитинство. Інтереси дитини підлягають переважному захисту у разі співставлення з правами та законними інтересами відповідача. Таким чином, позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтована доказами, відповідає нормам законодавства України та інтересам малолітньої [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача документально підтверджені квитанцією від 14.10.2022 судові витрати на сплату судового збору за подання позовної вимоги щодо позбавлення батьківських прав в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного, ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 3, 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 164, 165, 166, 180, 182-184, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved