Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук О.М. від 13.07.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 1843 та застосувати двосторонню реституцію шляхом приведення сторін до попереднього стану, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.06.2017 року за Попереднім договором купівлі-продажу квартири позивач [PERSON] , в інтересах якого діяв [PERSON] , зобов`язався в майбутньому у строк до 31.07.2017 року укласти Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за ціною 64 000,00 доларів США в гривневому еквіваленті. 13.07.2017 року між [PERSON] , в інтересах якого діяв [PERSON] , та [PERSON] , [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого продавець передав у спільну часткову власність [PERSON] , [PERSON] квартиру [ADDRESS] , вартість майна згідно Звіту про оцінку становить 1 665 381,00 грн., продаж вчинено за 1 658 285,00 грн., що відповідає еквіваленту 64 000,00 доларів США. Вартість квартири покупці зобов`язались внести на рахунок продавця, що підтверджується платіжним дорученням з відміткою банку, іншого способу розрахунку Договір е містив. На час вчинення Договору позивач перебував тривалий час за кордоном, отже цілком довіряв своєму представникові за довіреністю щодо визначення умов Договору, у тому числі ціни та перевірки оплати ціни. За умовами Довіреності позивач уповноважив [PERSON] на продаж квартири та відкриття рахунків для прийняття оплати ціни Договору. В той же час позивачем було встановлено, що належну йому квартиру було відчужено представником у 2017 році за ціною значно нижчою за ринкову, оскільки дійсна ринкова вартість квартири становила 2 000 900,00 грн., грошові кошти від продажу на рахунок позивача не надходили, а отримані представником готівковим шляхом. Таким чином, позивач убачає зловмисну домовленість його представника [PERSON] з покупцями квартири відповідачами [PERSON] та [PERSON] , з якими знаходився у дружніх відносинах, тому просить визнати оспорюваний договір купівлі-продажу квартири недійсним на підставі статей 215, 232 ЦК України. 07 листопада 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування двосторонньої реституції, та постановлено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. (а.с. 74-77) 04 грудня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва клопотання представника відповідачів [PERSON] про зміну порядку розгляду справи залишено без задоволення. Представником відповідачів [PERSON] до суду подано письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник заперечує проти позову в повному обсязі з підстав, що містить зміст відзиву (а.с. 86-96), просить застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності (а.с. 189-190) та стягнути з позивача на користь відповідачів витрати на правничу допомогу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста\-ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. 24.04.2017 року [PERSON] надано Довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 24.04.2017 року Ляшук О.В., зареєстровано в реєстрі за № 504, строком дії три роки, якою уповноважено [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) представляти інтереси довірителя перед третіми особами з питань: державної реєстрації виникнення, змін, припинення права власності, інших речових прав, обтяжень щодо належного довірителю на праві власності нерухомого майна, продажу та/або передачі в найм будь-якій особі належних довірителю на праві приватної власності квартир: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] ; укладення договорів про постачання до означених квартир необхідних для їх функціонування ресурсів; виключно з метою виконання наданих повноважень представляти інтереси довірителя в будь-яких компетентних банківських установах на території України з питань відкриття на ім`я довірителя рахунків, необхідних для здійснення розрахунків з продажу квартир; розпорядження належними довірителю грошовими коштами на рахунках, здійснювати доручення або надавати заявки на перерахування грошей з рахунків на будь-які рахунки; отримувати з рахунків гроші без обмеження сум, закрити рахунок, укладати та підписувати всі необхідні для цього договори, додаткові угоди до них, розписуватись в отриманні грошей, одержувати довідки або інші документи про наявність грошових сум, відсотків, інших нарахувань на вклади чи руху зазначених сум на рахунку. (а.с. 117-118) Відповідно до положення ч. 1 ст. 635 Цивільного кодексу України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. 29.06.2017 року між [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшук О.В., та [PERSON] , [PERSON] укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук О.М., зареєстровано в реєстрі за № 1649, відповідно до умов якого сторони зобов`язались в майбутньому, не пізніше 31.07.2017 року, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу належної на праві власності продавцю [PERSON] квартири [ADDRESS] , за ціною у гривні, еквівалентною 64 000,00 доларів США, ціну покупці сплачують в момент підписання основного договору. (а.с. 6-9) Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. 13.07.2017 року між [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшук О.В., та [PERSON] , [PERSON] укладено, укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1843. (а.с. 10-13) Згідно п. 1, 6 Договору, [PERSON] , в особі представника - [PERSON] , продав, а [PERSON] , [PERSON] купили у спільну часткову власність (по кожному) квартиру [ADDRESS] , за ціною 1 658 285,00 грн., що відповідає еквіваленту 64 000,00 доларів США. Дану суму покупці зобов`язалися внести на рахунок продавця, а продавець зобов`язався прийняти дані кошти на рахунок, який відкритий в банківській установі і реквізити якого надані покупцям. Наявність платіжного доручення (квитанції) з відмітками банку про переказ коштів буде свідчити про те, що розрахунки за даним договором здійснені. Така вартість квартири визначена сторонами за взаємним погодженням, за відсутності примусу будь-кого із сторін та з боку третіх осіб, а також збігу будь-яких обставин. Вартість об`єкту продажу, а саме: квартири [ADDRESS] визначено на підставі Звіту по визначенню вартості квартири від 03.07.2017 року, складеного ТОВ «Оціночна компанія «Конкордія». (а.с. 119-150) На виконання умов Договору купівлі-продажу квартири від 13.07.2017 року [PERSON] та [PERSON] перераховано на рахунок [PERSON] , відкритий в ПАТ «КБ «Акорд» грошові кошти по 829 142,50 грн. кожний, що підтверджено платіжними дорученнями № 1, № 2 від 13 липня 2017 року, та виписками по особовим рахункам ПАТ «КБ «Акорд» [PERSON] та [PERSON] (а.с. 109, 110, 113-114, 115-116) За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.10.2023 року квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної часткової власності по частині кожному за [PERSON] , [PERSON] . (а.с. 17) На підставі свідоцтва про шлюб, виданого Подільським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 25 вересня 2020 року, актовий запис № 1464, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінено прізвище на « [PERSON] ». (а.с. 98) За даними Висновку, складеного оцінювачем ФОП [PERSON] від 31.10.2023 року ринкова вартість двокімнатної квартири [ADDRESS] станом на 13.07.2017 року становить 2 000 900,00 грн. (а.с. 20) Відповідно до частини першої та абзацу першого і другого частини третьої статті 202, частини 1, 4 статті 203 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно положень статей 237, 238 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 Цивільного кодексу України). Статтею 244 Цивільного кодексу України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно з частиною першою статті 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Відповідно до положень статей 1003, 1004 та 1006 Цивільного кодексу України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному, що є його обов`язком. Також до обов`язків повіреного відноситься: повідомлення довірителя на його вимогу всіх відомостей про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов`язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 ЦК України. Тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі. Згідно положення ч. 1 ст. 232 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. За змістом зазначеної норми закону необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою є: 1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди; 2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) дії представника здійснюються в межах наданих йому повноважень. Верховний Суд України в пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у Постанові від 18 липня 2018 року з аналогічних правовідносин у Справі № 357/6663/16-ц, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що вчиняючи правочин, предметом якого є спірний автомобіль, відповідач діяла в межах чинного законодавства із урахуванням повноважень, наданих позивачем на підставі довіреності. А неповернення позивачу виручених коштів від продажу автомобіля не є підставою для визнання правочину недійсним, однак не позбавляє останнього права звернутися до суду із відповідним позовом з метою захисту своїх прав у зв`язку із неналежним виконання договору доручення (постанова від 18.07.2018 у справі № 357/6663/16-ц). Як убачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] просить суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук О.М. від 13.07.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 1843 та застосувати двосторонню реституцію шляхом приведення сторін до попереднього стану, вказуючи на вчинення оспорюваного правочину внаслідок зловмисної домовленості представника із стороною покупців. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін спірних правовідносин щодо суті спору,

Outcome: approved