Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Березанського міського суду Київської області, в якому просила визнати [PERSON] батьком малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] ; внести зміни до актового запису № 326 від 26.10.2019 про народження [PERSON] , [INFO] , зазначивши відомості про батька дитини - [PERSON] , громадянин України; змінити прізвище малолітньої дитини з « [PERSON] » на « [INFO] » та по батькові з « [PERSON] » на « [INFO] »; стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 01.12.2022 справу передано на розгляд до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, що надійшла до суду 11.01.2023. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду розірвано. [INFO] народився [PERSON] , реєстрація народження проведена зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідач не визнає свого батьківства та відмовляється в добровільному порядку надавати грошові кошти на утримання дитини, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 01.12.2022 цивільну справу передано за підсудністю до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області. Матеріали справи надійшли до суду 11.01.2023. Ухвалою суду від 11.01.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 02.02.2023. Підготовче засідання від 02.02.2023 відкладено на 22.02.2023 у зв`язку з неявкою сторін. До суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. 22.02.2023 судом задоволено клопотання позивача та призначено генетичну експертизу до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ), на вирішення постановлено питання про те чи являється [PERSON] біологічним батьком дитини [PERSON] , провадження у справі зупинено. 25.04.2023 матеріали справи повернуто у зв`язку з непроведенням КНДІСЕ даного виду експертизи. Провадження поновлено відповідно до ухвали суду від 25.04.2023, призначено судове засідання на 10.05.2023. Підготовче засідання від 10.05.2023 відкладено на 22.05.2023 у зв`язку з неявкою сторін. У підготовчому засіданні від 22.05.2023 постановлено ухвалу за клопотанням позивача, що надійшло до суду 19.05.2023, про призначення експертизи до Київського клінічного бюро судово-медичної експертизи (ККБ СМЕ), провадження у справі зупинено. Від ККБ СМЕ 04.08.2023, 26.09.2023 надходили повідомлення про необхідність явки сторін у справі та дитини на 15.09.2023, 20.10.2023. 01.11.2023 надійшло повідомлення про повернення ухвали суду від 22.05.2023 про призначення експертизи без виконання у зв`язку з неявкою відповідача. Провадження поновлено відповідно до ухвали суду від 02.11.2023, призначено підготовче засідання на 17.11.2023. В підготовчому судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав позов та повідомив, що не з`явився до експертної установи у зв`язку з військовою службою. Підготовче провадження закрито за наслідками підготовчого засідання від 17.11.2023, призначено судовий розгляд по суті на 30.11.2023. Від відповідача надійшла заява від 17.11.2023 про визнання позову в повному обсязі, проведення розгляду справи у його відсутності. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник позивача-адвокат Семиряко О.М. підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов, вказуючи, що відповідач ухилився від проведення експертизи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке. Згідно з положеннями частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що з 05.12.2018 по 27.11.2019 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.11.2019 розірвано (справа № 373/1529/19). Копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] свідчить про те, що в період шлюбу [INFO] народився син - [PERSON] , де в графі батьки міститься запиис: батько дитини - [PERSON] , мати - [PERSON] . Таким чином, між сторонами виник спір про визнання батьківства. Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Положеннями ст. 125 СК України визначено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Заяви про встановлення батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч. 2 ст. 55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126 та 127 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до пудпункту 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.12.2000 № 52/2, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Пунктом 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). В пункті 13 вказаної постанови Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у преамбулі постанови Пленуму № 8 від 30.05.1997 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» судова експертиза як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й об`єктивному дослідженню обставин справ, постановленню законних і обґрунтованих судових рішень. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у пункті 8 означеної постанови Пленуму від 15.05.2006 № 3 питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Так, в судовому засіданні встановлено, що за час спільного проживання у шлюбі між [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано судом 19.11.2019, а тому обставини спільного проживання не підлягає окремому доказуванню із врахуванням визнання позову відповідачем. Відомості про батька дитини внесено за вказівкою матері [PERSON] , оскільки фактично стосунки із відповідачем перебували на стадії розірвання. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 89 ЦПК, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Суд враховує, що позивачем для досягнення мети судочинства заявлено клопотання про проведення судово-генетичної експертизи, що залишилась невиконаною у зв`язку з неявкою відповідача [PERSON] , повідомленого про необхідність явки для відбору зразків крові, що він засвідчив в судовому засіданні. Оскільки відповідач ухилився від проведення експертизи щодо встановлення батьківства, не повідомив експертну установу (експерта) про неможливість явки із вказанням причин, визнаючи своє батьківство по відношенню до [PERSON] , [INFO] , суд доходить до висновку, що позовна вимога про визнання батьківства обґрунтована та підлягає задоволенню. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , доказів утримання іншими особами суду не представлено. Суд зазначає, що як відповідач, враховуючи визнання ним батьківства, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить її належне утримання. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 2037-VIII, внесені зміни до частини 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до частин 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідач має достатній заробіток для забезпечення утримання дитини відповідно до його частки, а тому позовна вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Враховуючи положення частини 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу -і з дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Суд вважає, що дефекти позовної заяви, зокрема, правильний номер актового запису про народження дитини, невказання відповідачем батька зі слів та третьої особи без самостійних вимог, не повинні впливати на права та інтереси малолітньої дитини, яка за визначенням закону повинна мати достатній рівень для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, а тому згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу належить повернути з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого за вимогу про встановлення батьківства, що становить 496,20 грн, а з відповідача на користь позивача стягнути решту 50 відсотків судового збору, що становить 496,20 грн. Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір за вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved