Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

у травні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Перший Інвестиційний Клуб» (далі також - ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб», позивач) звернулося до суду з позовом до[PERSON] (далі - позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням (договором про іпотечний кредит) у розмірі 345 285,43 грн, інфляційних втрат у розмірі 166 717,88 грн та трьох процентів річних у розмірі 31 087,24 грн, а усього 543 090,55 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 18 грудня 2006 року між ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк» (далі також - банк), та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит, за умовами якого банк надав відповідачам кредит в сумі 25 000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором сторони уклали іпотечний договір, згідно з яким позичальники передали банку в іпотеку квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 17 червня 2009 року, 15 червня та 14 вересня 2012 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено додаткові договори. 14 березня 2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб» було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за укладеними з відповідачами договором про іпотечний кредит та за іпотечним договором. 16 березня 2018 року позивач направив відповідачам вимогу про усунення порушень та повернення заборгованості за договором про іпотечний кредит, яка була залишена без задоволення. Станом на 14 березня 2018 року заборгованість відповідачів за договором про іпотечний кредит становить 9 444,35 дол. США (тіло кредиту), що за офіційним курсом НБУ станом на 29 травня 2023 року є еквівалентом 345 285,43 грн. Також позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, нарахування яких здійснено за період з 29 травня 2020 року по 29 травня 2023 року. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження на 12 липня 2023 року о 12 год 00 хв. 12 липня 2023 року від представника відповідача адвоката Костіна К.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначав, про те, що 21 квітня 2018 року розпочався строк виконання зобов`язання, і з цієї дати розпочався перебіг позовної давності за кредитним договором та закінчився 21 квітня 2021 року. Оскільки в суд з позовом позивач звернувся 12 червня 2023 року просив відмовити у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності. 18 вересня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій представник позивач заперечив проти аргументів відповідачів щодо пропуску строку позовної давності пославшись на те, що строк позовної давності у цьому спорі вважається продовженим до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) на підставі пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. 5 грудня 2023 року у судове засідання з`явився представник позивача Плачинда К.О. просив позовні вимоги задовольнити, представник відповідача Костін К.М. просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши представників учасників у справі, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 18 грудня 2006 року між ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк» (далі також - банк), та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит, за умовами якого банк надав відповідачам кредит в сумі 25 000 доларів США. Згідно з умовами, визначеними пунктом 3.1 статті 3 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються кредитором щомісячно на день сплати поточної заборгованості за кредитом, виходячи із залишку заборгованості основної суми за кредитом, згідно з пунктом 1.1. цього договору. Платежі з погашення суми та процентів кредиту здійснюються у вигляді щомісячного ануітетного (рівномірного) платежу. Сума щомісячного ануітетного платежу за цим договором, що включає в себе частину суми кредиту та нарахованих за місяць процентів, становить 300,05 доларів США. Погашення відповідної частини кредиту процентів та сплата нарахованих процентів за його користування здійснюється шляхом договірного списання кредитором коштів з поточного рахунку позичальника щомісячно 17 числа кожного календарного місяця в порядку та сумах, передбачених цим договором, при цьому до настання строків погашення відповідної частини кредиту та сплати нарахованих процентів за його користування позичальник зобов`язується поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу кредитора (чи перерахування з іншого власного банківського рахунку) у сумі не менш суми чергового ануітетного платежу (пункт 3.2. статті 3 кредитного договору). На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором сторони уклали іпотечний договір, згідно з яким позичальники передали банку в іпотеку квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Сторони іпотечного договору погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, а також в інших випадках, передбачених договором та чинним законодавством України, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, у тому числі шляхом прийняття предмета іпотеки у власність у порядку, визначеному статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Факт надання банком кредиту у визначеному договором розмірі не оспорюється. 17 червня 2009 року між банком та позичальниками було укладено додатковий договір до договору про іпотечний кредит, за умовами якого сторони домовились зменшити суму щомісячного платежу шляхом збільшення строку користування кредитними коштами до 20 років. 15 червня та 14 вересня 2012 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено додаткові договори, за умовами яких зменшено розмір процентів за користування кредитом. 14 березня 2018 року за результатами відкритих торгів (аукціону) між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб» (новим кредитором) укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 108К, відповідно до умов якого банк відступив новому кредитору за плату права вимоги до позичальника, у тому числі і за кредитним договором від 18 грудня 2006 року № 2.06120953 (а.с. 17-19). З реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються (Додатку № 1 до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 108К) вбачається, що позивач набув право вимоги до відповідача на суму заборгованості в загальному розмірі 11 664,22 доларів США, що включає заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 9 444,35 доларів США та заборгованість за процентами в розмірі 2 199,87 доларів США. На підставі нотаріально посвідченого договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 14 березня 2018 року № 108і позивач також набув права іпотекодержателя щодо належного відповідачам предмета іпотеки за іпотечним договором від 18 грудня 2006 року № 2.06120953 (а.с. 20-21). Листом від 16 березня 2018 року позивач повідомив відповідачів про заміну кредитора, висунув вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором (сплату за заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 664,22 доларів США, що включає заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 9 444,35 доларів США та заборгованість за процентами в розмірі 2 199,87 доларів США у 35-денний строк з дня направлення цього листа, але не більше ніж 30-денний строк з дня його отримання (а.с. 39-40). Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України. Договором згідно з частиною першою статті 626 цього Кодексу є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України). Частина перша статті 1054 ЦК України дає визначення кредитного договору як договору, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою цієї норми зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів. Загальною умовою виконання зобов`язання є виконання його належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Частиною першою статті 530 визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За принципом змагальності цивільного судочинства кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (статті 12, 81 ЦПК України), проте жодних доказів на підтвердження доводів відповідача [PERSON] про існування обставин, які б давали підстави кваліфікувати дії банку як прострочення кредитора (стаття 613 ЦК України), суду не надано. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Жодних обмежень щодо заміни кредитодавця у зобов`язанні, що випливає з кредитного договору, закон не містить, таких обмежень не встановлено і укладеним з відповідачами кредитним договором. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За обставинами справи установлено, що відповідач є боржником у зобов`язаннях, що виникли на підставі укладеного ними з банком (первісним кредитором) кредитного договору, а позивач набув право вимоги до них на суму заборгованості в загальному розмірі 11 664,22 доларів США, проте заявив до стягнення лише борг за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 9 444,35 доларів США. Наведене дає підстави для висновку, що заявлений до стягнення розмір заборгованості відповідача за кредитом є доведеним і обґрунтованим. Щодо стягнення інфляційних втрат до суд виходить із наступного. Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Індекс інфляції - це показник характеристики динаміки загального рівця цін на товари та послуги, а ціни в України встановлені в національній валюті - гривні, з чого можна зробити висновок, що законодавче положення про сплату боргу з урахуванням індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначено договором у гривні. У спірних правовідносинах грошове зобов`язання між сторонами виражене в іноземній валюті, а сума заявленого до стягнення боргу у гривні визначена за офіційним курсом долара США до гривні на дату складення позовної заяви 29 травня 2023 року. Наведене означає, що закладена у розрахунок ціни позову курсова різниця у повній мірі компенсує втрати позивача від знецінення національної валюти, а відтак вимога про стягнення інфляційних втрат є очевидно необґрунтованою і неприйнятною з огляду на законодавство. Крім того, позивач просить стягнути 3 % річних за період з 29 травня 2020 року по 29 травня 2023 року. Вирішуючи вказані вимоги суд виходить із наступного. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Як вбачається із матеріалів позовної заяви нарахування санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України, позивачем здійснено за період з 29 травня 2020 року по 29 травня 2023 року. Враховуючи наведені положення, суд дійшов висновку що, 3 % річних підлягають стягненню за період з 29 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року. Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. Розмір невиконаного відповідачами грошового зобов`язання становить 345 285,43 грн, що і є базою для нарахування трьох процентів річних. За період з 29 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року розмір трьох процентів річних від простроченої суми становить 18 032,59 грн. Даючи оцінку заяві відповідача про застосування до спірних правовідносин позовної давності, суд виходить з наступного. За приписами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Згідно з умовами, визначеними пунктом 4.4. статті 4 кредитного договору, кредитор набуває право вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту, а позичальник зобов`язується на вимогу кредитора достроково погасити кредит в повному обсязі та сплатити нараховані проценти за користування кредитом, нараховану неустойку та інші платежі та нарахування за цим договором (при їх наявності), зокрема у разі виникнення простроченої заборгованості з погашення кредиту та (або) прострочення сплати процентів за його користування та (або) сплати неустойки, впродовж більш ніж п`яти календарних днів. За висновками Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеними, зокрема у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, звернення банку з позовом, вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Судом установлено, що 16 березня 2018 року позивач скористався наданим йому договором та законом правом вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором та реалізував його шляхом направлення позичальникам відповідної вимоги, і тим самим змінив строк виконання основного зобов`язання. Відомості про дату одержання відповідачами вимоги позивача про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором в матеріалах справи відсутні, а відтак початок перебігу строку позовної давності у цьому спорі слід відраховувати з 36-го календарного дня від дати направлення цієї вимоги, тобто з 24 квітня 2018 року. З огляду на викладене строк позовної давності у спірних правовідносинах мав закінчитись 24 квітня 2021 року , тоді як позивач звернувся з позовом у травні 2023 року. Водночас суд бере до уваги, що Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема статтями 257 та 258 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на усій території України встановлений карантин, який неодноразово продовжувався та тривав до 30 червня 2023 року, а відтак строк позовної давності у цьому спорі не пропущений, а порушене майнове право позивача підлягає захисту. Підсумовуючи викладене, суд визнає обґрунтованими та доведеними вимоги ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі у розмірі 345 285,43 грн та три проценти річних у розмірі 18 032,59 грн, а усього 363 318,02 грн. Розподіл судових витрат між сторонами. Стаття 141 ЦПК України визначає, що у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання цього позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 8 146,36 грн. Загальний розмір заявлених позивачем позовних вимог становив 543 090,55 грн, з яких судом задоволено вимоги на суму 363 318,02 грн. Отже ураховуючи, що позов задоволений на 67/100 частин від заявлених вимог (363318,02х100/543090,55) на відповідача слід покласти судовий збір в розмірі 5 457,82 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial