Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] разом з батьком - [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що між ним та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №157 від 22.06.2013 року. Від шлюбу в них народився малолітній син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №985 від 28.09.2013 року. У період шлюбних відносин вони, разом з відповідачем та дитиною проживали у його квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . З 2017 року шлюбні стосунки поступово погіршувалися, через що з відповідачем почали проживати окремо. Оскільки вони разом із відповідачем не проживали разом, а шлюбно - сімейні відносини були припинені, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2017 року у цивільній справі №202/3906/17 шлюб між ним та відповідачем було розірвано. З моменту розірвання шлюбу, за обопільною згодою з відповідачем, дитина залишилася проживати разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та його матір`ю, яка допомагає йому у вихованні її онука та проживає разом з ними. Основну частину обов`язків щодо виховання, матеріального забезпечення, фізичного та духовного розвитку дитини несе він, проте і відповідач відвідує дитину за місцем вищевказаного проживання дитини та приймає участь у її вихованні. Він працюю на посаді брата медичного з масажу відділення консультаційно - діагностичної та медичної реабілітації комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико - санітарної допомоги № 1» Дніпровської міської ради, отримую постійний дохід, який дозволяє утримувати дитину. Станом на день подання цієї позовної заяви, дитина відвідує Комунальний заклад освіти «Спеціалізована школа №7 з поглибленим вивченням іноземних мов» Дніпровської міської ради. Він постійно відвідую батьківські збори, приводжу і забираю дитину із навчального закладу, в період дистанційного навчання повністю контролюю його навчання, перебуваю разом із ним, виконую домашні завдання. Також, він додатково опікуюсь розвитком здібностей дитини, самостійно несу усі витрати по оплаті додаткових гуртків, особисто приводжу дитину на заняття та забираю після їх закінчення, а саме: з вересня 2021 року дитина займається дзюдо в Комунальному позашкільному навчальному закладі "Спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву № 6" Дніпровської міської ради; з жовтня 2021 року дитина навчається у школі усного рахунку «Соробан»; дитина пройшла курс навчання у студії розвитку особистості «It's EASY». За таких умов, та враховуючи що дитина проживає з ним вже більше 5 років, вважає за необхідне встановити місце проживання дитини разом з ним. Окрім того, він піклуюся і про стан здоров`я дитини, в разі хвороби звертаюся до лікаря, перебуваю з ним у закладах охорони здоров`я в разі необхідності. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали подану позову заяву та просили її задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, раніше надала до суду заяву відповідно до якої просила визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] разом з батьком - [PERSON] , та здійснити розгляд справи просила без її участі. Представник третьої особи в судовому засіданні просила врахувати інтереси дитини в межах чинного законодавства України. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). 12 жовтня 2017 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі №204/3906/17 позовні вимоги задоволено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до довідки від 26 жовтня 2022 року №111 Комунального позашкільного закладу «Спеціалізована дитячо-Юнацька спортивна школа Олімпійського резерву №6» Дніпровської міської ради, вбачається, що [PERSON] , дійсно є вихованцем закладу. На заняття [PERSON] приводить батько (а.с. 17) Як вбачається із довідки №5656 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] зареєстрован, зокрема, [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 4-5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, висновок в даному випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав. Так, згідно висновку органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 08.06.2023 року №6/11-151, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] , як таке, що відповідає інтересам малолітньої дитини. Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Також, з матеріалів справи вбачається, що батько дитини (позивач) позитивно характеризуються, а іншого суду не доведено. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М.С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним. У постанові від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 12.02.2020 року по справі №461/3144/17, провадження №61-21215св19, вирішальним у справах про визначення місця проживання дитини є визначення місця проживання з кимось із батьків, а не сама адреса зазначеного місця, оскільки особа має право змінювати постійне місце проживання на свій розсуд. Суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. Також, в судовому засіданні дитиною Єлисеєм було надано пояснення, що він проживає з батьком, з матір`ю спілкується по телефону, відвідує спортивні секції, на які його водить батько, якщо він не на роботі. Тобто, після припинення стосунків між подружжям, малолітня дитина фактично проживає з батьком. Наразі відповідачка не проживає з дитиною. Суд вважає, що визначення місця проживання дитини з батьком, з урахуванням обставин справи, відсутність відповідачки тривалий час в житті дитини, здійснення піклування дитиною саме батьком, буде відповідати максимально інтересам дитини та не буде порушувати прав обох батьків. Тому, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved