Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" звернулось в Острозький районний суд Рівненської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь 34678,36 грн. заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову АТ КБ "ПриватБанк" зазначає, що відповідно до укладеного між ним та [PERSON] договору від 16.03.2020, остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 300 грн. на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому і друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Зазначає, що позичальник зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Вказує, що позивач зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, який в подальшому було збільшено до 30000 гривень. Посилаючись на те, що відповідака порушив умови договору по поверненню коштів та ст.509, 526, 1054 ЦК України, позивач просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором станом на 23.08.2023 на суму 34678,36 грн., яка складається з: 29680,14 грн. заборгованість за кредитом, 4998,22 грн. заборгованість за відсотками за користуванням кредитом, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 2684 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, в поданій до суду заяві позов підтримав та просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи, відзиву на позовну заяву та заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачка не подала. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Статтею 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.627\~ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629\~ЦК України, укладений між сторонами договір є обов`язковим для виконання. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 та ч.2 ст.509\~ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов`язань. З матеріалів справи встановлено, що 16.03.2020 [PERSON] підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Відповідачка своїм підписом підтвердила, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до заяви [PERSON] від 16.03.2020, базова відсоткова ставка за кредитом становила 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Згідно витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", базова відсоткова ставка становила 2,5% в місяць, за тратами здійсненими з 01.09.2014 2,9%, з 01.04.2015 3,6%. Обов`язковий щомісячний платіж складав 7% заборгованості, але не менше 50 грн., з 01.04.2014 - 5% від заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. 16.03.2020 АТ КБ "ПриватБанк" відкрив відповідачці картковий рахунок та встановив їй кредитний ліміт в розмірі 300 грн., який в подальшому неодноразово збільшував, в тому числі 06.12.2021 до 30000 грн., а 03.03.2023 зменшив до 0 грн., що підтверджується довідкою АТ КБ "ПриватБанк". З виписки за договором №б/н за період 16.03.2020-29.08.2023 вбачається, що [PERSON] користувалася кредитною карткою, отримувала кредитні кошти та здійснювала часткове погашення заборгованості. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами з приводу отримання відповідачкою кредиту у АТ КБ "ПриватБанк". Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а отже з відповідачки на користь позивача слід стягнути тіло кредиту. Оскільки за договором, укладеним між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] остання взяла на себе зобов`язання погашати зазначений кредит та проценти по ньому щомісячно та зазначені обов`язки порушила, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором, то у банку виникло право вимоги повернення частини позики, що лишилася в розмірі 29680,14 грн. При вирішенні спору судом враховується, що відповідачка здійснювала погашення заборгованості за отриманим кредитом, однак здійснювані нею платежі були не регулярними та в недостатньому розмірі, остання проплата заборгованості за кредитом зі сторони відповідачки мала місце 08.08.2023, що підтверджується випискою за кредитним договором з відповідачкою. Окрім того, суд приймає до уваги, що відповідачка частково виконувала умови договору. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Кредитним договором визначено, що [PERSON] отримала кредит зі сплатою щомісячно 2,5%. На обґрунтування позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" зазначає, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами банківських послуг та Тарифами банку складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Окрім того вказує, що заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ "ПриватБанк", які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. На підтвердження зазначених тверджень до матеріалів справи позивачем додано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 16.03.2020, паспорт споживчого кредиту від 16.03.2020, які підписані сторонами. Також з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 23.08.2023 заборгованість по процентам за користування кредитом становила 4998,22 грн. і на даний час відповідачем вона не сплачена. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позову. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі ст. 549, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: approved