Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.11.2021 між ТОВ «Інстафінанс» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії/позики за № ID3700762 в інформаційно - телекомунікаційній системі компанії за № ID6617332 (далі - Договір), додатки та додаткові угоди до якого є його невід`ємними частинами та є обов`язковими для виконання їх сторонами. Відповідно до умов Договору, позивач надав, а відповідач прийняв у власне користування грошові кошти, які зобов`язався повернути у строки, визначені у Договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, які передбачені договором. Підтвердження надання Кредиту є докази наведені у додатках №15 та №16 до цієї позовної заяви. У порушення умов Кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 44567,00 грн, з яких: 22900,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 12049,00 грн - заборгованості по процентам, які були нараховані за користування кредитними коштами, 9618,00 грн - заборгованість за комісіями (плата за організацію продовження), які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.09.2023 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся, в позовній заяві просив розглянути справу без участі представника позивача. Заперечень щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася шляхом направлення поштової кореспонденції за відомою адресою місця реєстрації, однак повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», та розміщення оголошення про виклик на сайті Судової влади України. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії /позики за № ID3700762 в інформаційно - телекомунікаційній системі компаній за № ID6617332, з лімітом кредитної лінії у розмірі 22900,00 грн., з процентною ставкою у розмірі 1,78% в день, зі строком оплати 30 днів, з кінцевою датою повернення грошових коштів 24.12.2021, також, сторонами погоджена комісія за продовження кредиту, плата за якою становить 2261,00 грн за 7 днів продовження, 4389,00,00 грн за 14 днів, 9120,00 грн за 30 днів продовження за організацію продовження, якщо сплачується до обробки запиту на продовження; та плата за організацію продовження, якщо сплачується в порядку після сплати у розмірі 3990,00 грн. Згідно п. 3.2 Загальних умов, якщо позичальник вирішив: 3.2.1. збільшити суму кредиту або одержати додатковий кредит, позичальник повинен подати відповідний запит кредитодавцю і сторони повинні укласти відповідну додаткову угоду до спеціальних умов кредиту, або укласти новий договір кредитної лінії. Так, 30.11.2021 між ТОВ «Інстафінанс» та [PERSON] була укладена Додаткова угода №АМ3293860 до спеціальних умов короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № ID3700762, з лімітом кредитної лінії у розмірі 22900,00 грн., з процентною ставкою у розмірі 2,03% в день, зі строком оплати 30 днів з кінцевою датою повернення грошових коштів - 24.12.2021, також, сторонами погодженна комісія за продовження кредиту, плата за якою становить 2725,00 грн за 7 днів продовження, 5290,00 грн за 14 днів, 10992,00 грн за 30 днів продовження за організацію продовження, якщо сплачується до обробки запиту на продовження; та плата за організацію продовження, якщо сплачується в порядку після сплати у розмірі 4809,00 грн. Загальна надана сума кредиту за кредитним договором № ID3700762 становить 22900,00 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту складає 34379,00 грн. Згідно п. 2.1 Загальних умов Договору кредитної лінії, встановлення договірних відносин між сторонами за допомогою дистанційних засобів забезпечується таким чином: 2.1.1. на порталі позичальник повинен заповнити Заяву шляхом введення необхідної суми кредиту та строку оплати, а також вводить чи завантажує інші дані та документи, що вимагаються. Також, у відповідному полі заявки позичальник повинен ввести реквізити своєї платіжної картки. Після заповнення вищезазначеної заяви: 2.1.1.1. позичальник створює особистий кабінет на порталі, шляхом виконання вказівок, викладених на порталі; 2.1.1.2. позичальнику надається пропозиція кредитодавця у формі спеціальних умов кредиту на основі інформації, наданої в заяві. Якщо позичальник під час обробки заяви змінив інформацію, надану в заяві, нова пропозиція буде надана на основі нововеденних умов. За запитом позичальника кредитодавець повинен надати позичальнику пропозицію в паперовому вигляді в порядку, встановленому законодавством. Позичальник, без обмежень в часі, має право проаналізувати пропозицію та порівняти її з пропозиціями конкурентів; 2.1.1.3. натискаючи кнопку «Прийняти», Позичальник підтверджує надання Кредитодавцю згоди на (І) використання персональних даних Позичальника для ідентифікації Позичальника, для оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) Позичальника та для виконання Договору відповідно до Політики конфіденційності; (ІІ) використання Порталу відповідно до Умов користування Порталом; (ІІІ) встановлення договірних відносин з Кредитодавцем, як передбачається Договором, та (ІV) складення Договору; 2.1.2. код підтвердження у вигляді одноразового алфавітно - цифрового ідентифікатора (надалі іменується як «Код підтвердження») надсилається кредитодавцем на Номер телефону позичальника. Шляхом введення коду підтвердження у відповідне поле та натискання кнопки «підтвердити» позичальник приймає пропозицію та підписує договір, який з цього моменту є укладеним відповідно до Правил та норм ЗУ «Про електронну комерцію»; 2.1.3. після подання Заяви Кредитодавець оцінює кредитоспроможність (платоспроможність) Позичальника самостійно або за допомогою уповноважених постачальників послуг. Надання кредиту та зміни суми кредиту може надаватись в межах ліміту кредитної лінії, та на основі оцінки кредитоспроможності позичальника, на власний розсуд кредитодавця. Відповідно до п. 2.2. Загальних умов, з метою перевірки належності платіжної картки, Позичальник уповноважує Кредитодавця вирахувати суму в розмірі … грн. з платіжної картки Позичальника, яка буде відшкодована Кредитодавцем Позичальнику після завершення процедури перевірки, але не пізніше, ніж протягом наступних семи робочих днів, або зарахувати на платіжну картку Позичальника суму в розмірі …. грн., заблокувати дану суму та вирахувати її з платіжної картки позичальника під час завершення процедури перевірки. Таке уповноваження жодним чином не має наслідок обов`язок Кредитодавця здійснювати таку перевірку, яка залишається правом Кредитодавця, яким він розпоряджається на власний розсуд. З довідки про ідентифікацію вбачається, що відповідачем [PERSON] прийнято умови договору шляхом використання електронного підпису одноразового використання №1S1619 та 61QD5R, який було направлено на номер телефона позичальника. Факт отримання грошових коштів відповідачем, відповідно до укладеного між сторонами договору, підтверджується витягами з журналу дій інформаційно - телекомунікаційної системи, про перерахування на рахунок відповідача грошових коштів в сумі 3900,00 грн. та 19000,00 грн. Також як убачається з довідки про ідентифікацію та листа № 16623/47.1 від 12.07.2023, ТОВ «Інстафінанс», 24.11.2021 було перераховано 19000,00 грн на картку № [NUMBER] , 30.11.2021 було перераховано 3900,00 грн на картку № [NUMBER] . Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. За встановлених вище обставин, між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін з використанням одноразового електронного паролю, та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як установлено судом, відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами договору, доказів погашення заборгованості за укладеним договором відповідачем суду не надано, а тому суд вважає, що позивач має право на стягнення заборгованості за укладеним між сторонами договором кредитної лінії/позики від 24.11.2021. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач не повернув надані грошові кошти, у зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за договором за № ID3700762 в інформаційно - телекомунікаційній системі компанії за № ID6617332 за тілом кредиту у розмірі 22900,00 грн. та заборгованості по процентах у розмірі 120492,00 які були нараховані за користування Кредитними коштами, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки розмір заборгованості підтверджується долученими до справи доказами, у свою чергу відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання договірних зобов`язань. Як вбачається з позовних вимог, позивачем окремо пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення комісії (платі за організацію продовження, якщо сплачується на умовах після плати) за Кредитним договором № ID3700762 в інформаційно - телекомунікаційній системі Компанії за № ID6617332 у розмірі 9618,00 грн, стосовно яких, слід зазначити наступне. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно із п. 1 Загальних умов, період продовження - це період часу, на який переноситься дата оплати або дата повного погашення суми кредиту відповідно до загальних і спеціальних умов договору. Починається з дня, коли позичальником попередньо в повному обсязі сплачену плату за організацію продовження, або замовлено період продовження з післясплатою відповідно до умов договору. Згідно з п.п. 3.2.2. п. 3.2 Загальних умов, якщо позичальник вирішив продовжити строк оплати або перенести на пізніше дату повного погашення за кредитом, позичальник повинен, на вибір кредитодавця, укласти додаткову угоду до договору кредитної лінії та/або попередньо сплатити плату за організацію продовження в сумі, визначеній спеціальними умовами кредит, зазначивши у призначенні платежу: «Продовження» і номер договору. Відповідно до п. 3.3 Загальних умов, позичальник також може замовити продовження строку оплати або перенесення на пізніше дату повного погашення за кредитом на умовах післясплати. Сторони домовились, що несплата позичальником договірних платежів або плати за організацію продовження до 23 год 50 хв. останнього дня строку оплати є вільним, самодостатнім та усвідомленим волевиявлення позичальника змінити дату оплати та продовжити дію договору на строк та за ціною, визначеними у спеціальних умовах кредиту. При цьому кредитодавець має право на власний розсуд і без пояснень причин приймати рішення щодо задоволення чи відхилення запиту позичальника на продовження строку оплати або перенесення на пізніше дати повного погашення за кредитом на умовах післяплати. (п. 3.3.1 Загальних умов договору) Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами будь - яких додаткових угод щодо продовження строку оплати або перенесення на пізнішу дату погашення за кредитом, не укладалось, доказів приймання рішення позивачем щодо задоволення чи відхилення запиту позичальника на продовження строку оплати або перенесення на пізніше дати повного погашення за кредитом на умовах післяплати, у відповідності до п. 3.3.1 Договору, до суду не надано, будь - яких повідомлень щодо продовження сплати договірних платежів позивач не надсилав на адресу позичальника, у зв`язку з чим, суд вважає що відповідач був необізнаний у продовженні періоді. За наведених обставин, за відсутності доказів вважати, що позичальник був проінформований про продовження строку оплати або перенесення на пізніше дати повного погашення за кредитом, що суперечить суті договірних відносин та визначенню поняття договору, тому позовні вимоги позивача про стягнення комісії за Договором кредитної лінії № ID3700762 в інформаційно - телекомунікаційній системі Компанії за № ID6617332 у розмірі 9618,00 грн. за організацію продовження є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 22900,00 грн; заборгованості по процентах у розмірі 12 049,00грн. Врешті заявлених позовних вимог, слід відмовити. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 2000,00грн суд зазначає наступне. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За правилом ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Згідно з ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору. За приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"); (2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; (6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару; Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року в справі №922/1163/18, від 19 листопада 2019 року в справі №5023/5587/12, від 12 серпня 2020 року в справі №916/2598/19, від 27 серпня 2020 року в справі №873/2/20, від 07 вересня 2020 року в справі №910/4201/19 та від 17 вересня 2020 року в справі №904/3583/19. При цьому суд враховує, що договір про надання правової допомоги укладається між двома суб`єктами - адвокатом та його клієнтом, однак, у випадках встановлених ЦПК України, на його підставі можуть виникнути права та обов`язки у особи, яка не є стороною цього договору та на яку судом буде покладено обов`язок щодо їх відшкодування. Зважаючи на зазначене, ЦПК України, зокрема в статтях 137, 141, встановлено повноваження суду щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, відмови у їх відшкодуванні, залишення без розгляду заяви про їх відшкодування тощо. Додатково суд звертає увагу, що особа, яка надає правничу допомогу у справі є адвокатом, який здійснює незалежну професійну діяльність щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, склала кваліфікаційний іспит, підтвердивши теоретичні знання у галузі права, історії адвокатури, адвокатської етики особи, високий рівень практичних навичок та умінь у застосуванні закону. Таким чином, укладаючи договір про надання правової допомоги, адвокат не тільки обізнаний про порядок, умови та особливості укладення договору про надання правової допомоги, правові наслідки пов`язані з його виконанням, а також розподілом витрат на професійну правничу допомогу між сторонами за результатами розгляду справи, а й повинен забезпечувати допомогу клієнту щодо отримання відшкодування витрат понесених ним у зв`язку з судовим розглядом справ (в тому числі щодо формування тексту договору, погодження розміру витрат (вартості робіт), підтвердження їх первинними документами тощо. Згідно змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, які складаються, зокрема, з витрат за надання правової допомоги у розмірі 2000,00 грн. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача подано до суду ордер на надання правової допомоги від 22.08.2023 (серія АІ №1446474), рахунок на оплату № 2 від 17.08.2023, платіжну інструкцію № 10952 від 18.08.2023 на суму 2000,00 грн., попередній розрахунок суми судових витрат. Водночас, до матеріалів справи не долучено договору про надання правничої допомоги, клієнтом за яким є позивач саме по даній справі №756/11015/23 ТОВ «Інстафінанс». Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Слід звернути увагу на те, що ордер на надання правової допомоги від 22.08.2023 (серія АІ №1446474) відповідно до якого адвокат «Адвокатського об`єднання «СВК ПАРТНЕРС» Жевега К.В. здійснювала представництво інтересів позивача по даній справі виданий на підставі Договору про надання правової допомоги № 10 від 19.07.2023, водночас, ні самого договору про надання правової допомоги, ні додатку №2 до зазначеного Договору, яким визначено гонорар адвоката, суду не надано. Крім того, не надано погоджений між позивачем та «Адвокатським об`єднанням «СВК ПАРТНЕРС» акт приймання-передачі наданих послуг, з описом виконаних «Адвокатським об`єднанням «СВК ПАРТНЕРС» робіт та їх вартість. Також, слід зазначити, що платіжна інструкція № 10952 від 18.08.2023 про перерахування ТОВ «Інстафінанс» «Адвокатському об`єднанню «СВК ПАРТНЕРС» коштів у сумі 2000,00 грн не містить відомостей, за надання правової допомоги по якому саме договору про надання правової допомоги, перераховані вказані кошти. Отже, ні позивачем, ні адвокатом Жевега К.В. не подано та в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги по даній справі та додаток №2 до нього, клієнтом за яким є позивач ТОВ «Інстафінанс» та якими визначено домовленість щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру), а також погоджений між позивачем та «Адвокатським об`єднанням «СВК ПАРТНЕРС» акт прийому-передачі наданих послуг правової допомоги, з описом наданої професійної правничої допомоги та не надано належного підтвердження оплати витрат позивача на правничу допомогу на виконання договору № 10 від 19.07.2023, на підставі якого було видано ордер на надання правової допомоги від 22.08.2023 (серія АІ №1446474) та відповідно до якого адвокат Жевега К.В. здійснював представництво інтересів позивача по даній справі. Отже, за поданими стороною позивача доказами, відсутня можливість встановити не лише факт проведення оплати правничої допомоги адвокатському об`єднанню за договором № 10 від 19.07.2023, на підставі якого надавалася позивачу правнича допомога в даній справі, або домовленість про відкладальну обставину з цього приводу, та факт прийняття позивачем виконаної «Адвокатським об`єднанням «СВК ПАРТНЕРС» роботи, а й дійсну домовленість між «Адвокатським об`єднанням «СВК ПАРТНЕРС» та клієнтом щодо розміру гонорару адвоката. Таким чином, враховуючи вищевикладене, надані представником позивача докази, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу, а тому у задоволенні даних вимог слід відмовити. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial