Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до\~суду з\~позовом до\~відповідача [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визначити частки домоволодіння [ADDRESS] між співвласниками. Визнати за [PERSON] право власності на 7/150 часток домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на 21/ 300 часток домоволодіння [ADDRESS] в порядку представлення після смерті бабусі [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію заподіяної моральної шкоди у розмірі - 30 000 гривень. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. Представник позивачки зазначив, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Після смерті батька позивачка звернулась до Першої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої заведено спадкову справу № 51/2015. За життя батькові позивачки належало 7/75 часток домоволодіння [ADDRESS] на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2008 року по справі № 2- 3966. Іншим спадкоємцем після смерті батька позивачки є мати батька вона ж бабуся - [PERSON] , яка на момент смерті була зареєстрована та проживала разом із батьком у домоволодіння [ADDRESS] . Таким чином, після смерті батька позивачка успадкувала 7/150 (7/75 -2) часток вказаного домоволодіння. Листом державного нотаріуса від 07.10.2015 вих. № 2039/02-14 позивачку сповіщено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, а також у зв`язку з тим, що сума ідеальних часток домоволодіння не складає одиницю. [INFO] померла бабуся позивачки [PERSON] . На момент смерті бабусі належало 21/150 (7/75 + 7/150) часток домоволодіння [ADDRESS] , із яких 7/75 часток на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2008 року по справі № 2-3966 та 7/150 часток в порядку спадкування за законом після смерті батька та її сина - [PERSON] . Іншим спадкоємцем після смерті бабусі є її рідний син та дядько позивачки - [PERSON] . Таким чином, після смерті батька позивачка успадкувала 21/300 (21/150 -2) часток вказаного домоволодіння. В установлений законом строк позивачка звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О. із заявою про прийняття спадщини на підставі якої заведено спадкову справу № 51/2015. Листом від 18.09.2020 №215/02-14 нотаріус повідомила про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів. На підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2008 року по справі № 2-3966 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало відповідно по 7/75 часток у праві власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Листом від 18.08.2015 року КП «БТІ» ОМР повідомило державного нотаріуса про те, що згідно матеріалам інвентаризаційної і реєстраційної справ за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровано право власності на 7/25 частини домоволодіння під [ADDRESS] на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2008 р., справа № 2-3966 2008 р. Вказані 7/25 частин домоволодіння колись складали квартиру [ADDRESS] в даному домоволодінні. Права власності на інші частини зареєстровано: на 24/200 частин домоволодіння, які складали 1/2 частину квартири [ADDRESS] , і на 24/200 частин домоволодіння, які складали 1/2 частину квартири [ADDRESS] , за [PERSON] ; на 6/25 частин будинку, які складали ввартиру № 3, за [PERSON] , [PERSON] . Сума частин не складає одиницю, тому що право власності на квартиру [ADDRESS] , с 26.12.2011 р. зареєстровано, як на частини окремого домоволодіння під [ADDRESS] : на 1/4 частину за [PERSON] , на частини за [PERSON] , у зв`язку з виділенням в відокремлене домоволодіння. Після смерті батька та бабусі позивачки копія рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2008 р. по справі № 2-3966 2008 р. та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно потрапили до [PERSON] . [PERSON] відмовився надавати нотаріусу документи для оформлення спадщини та без згоди зайняв приміщення квартири [ADDRESS] , що залишались після смерті батька та бабусі позивачки. У серпні 2015 року [PERSON] подав позов про усунення від права спадкування за законом після смерті батька та у лютому 2016 року подав до позивачки позов про усунення від спадкування за правом представлення після смерті бабусі. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.09.2019 по справі №520/11330/15-ц у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування- відмовлено. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.10.2019 по справі № 520 1553/16-ц у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення від права спадкування за правом представлення - відмовлено. Внаслідок пред`явлення завідомо безпідставних позовів [PERSON] завадив позивачці вступити у володіння успадкованим нерухомим майном та затягнув оформлення спадщини на 5 років. Але навіть після ухвалення судових рішення про відмову у задоволенні позовів [PERSON] продовжує перешкоджати позивачці в оформленні спадщини шляхом утримання правовстановлюючих документів. Діями [PERSON] , які виразилися у образах на адресу позивачки, викладених у позовних заявах та використанні правосуддя для перешкоджання оформлення спадщини, позивачці заподіяно душевних страждань, тому вона просить стягнути моральну шкоду у розмірі 30000 грн. \~\~\~\~\~ Представник позивача у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. \~\~\~\~\~\~ Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. З наданих до суду документів, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . [INFO] померла бабуся позивачки [PERSON] . 07 липня 2008 року рішенням Київського районного суду м.Одеси визнано за [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] право власності на 7/25 часток у праві власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.10.2008 року за [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] зареєстровано право власності на 7/75 часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Листом від 18.08.2015 року КП «БТІ» ОМР за № 459581.67 зазначено, що згідно матеріалам інвентаризаційної та реєстраційної справ за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровано право власності на 7/25 частини домоволодіння під [ADDRESS] на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2008 р., справа № 2-3966 2008 р. Вказані 7/25 частин домоволодіння колись складали квартиру [ADDRESS] в даному домоволодінні. Права власності на інші частини зареєстровано: на 24/200 частин домоволодіння, які складали 1/2 частину квартири [ADDRESS] , і на 24/200 частин домоволодіння, які складали 1/2 частину квартири [ADDRESS] , за [PERSON] ; на 6/25 частин будинку, які складали ввартиру № 3, за [PERSON] , [PERSON] . Сума частин не складає одиницю, тому що право власності на квартиру [ADDRESS] , с 26.12.2011 р. зареєстровано, як на частини окремого домоволодіння під [ADDRESS] : на 1/4 частину за [PERSON] , на частини за [PERSON] , у зв`язку з виділенням в відокремлене домоволодіння. Позивач не зазначив яким чином його права спадкоємця порушуються, або оспорюються відповідачем по справі, оскільки зазначена особа вказано відповідачем у справі, з врахуванням того, що за текстом позовної заяви відсутні відомості, що є інші спадкоємці, які прийняли спадщину. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.2008 року відповідачами у справі є спадкоємці, які саме прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а саме Одеська міська рада. Відповідно до п.3 глави 13 розділу І «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій форм і роз`яснити порядок її оскарження. У\~цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Така постанова позивачем не надана. Вказано тільки лист нотаріуса. Крім того, відповідно до п.23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину (яка повинна бути у вигляді саме постанови) особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Про це указано також в інформаційному листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо деяких спірних питань застосування норм цивільного процесуального права від 10.07.2012 р. Така постанова суду не надана. Не указано яким чином саме відповідачем порушені права позивача, як спадкоємця. Не зазначено, якими діями саме відповідач порушив, оспорює чи не визнає її прав спадкоємця. Позивач вказує, що реєстрацію права власності неможливо здійснити з причин відсутності правовстановлюючих документів. Однак, згідно з п.66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015р № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документів, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-ІV зі змінами, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. \~ \~ \~ \~Не зазначено, чому у позивача немає даних про відмову саме в реєстрації переходу права власності на спадкодавця. А в п.6. Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав указано, що Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для заходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. Не зазначені всі докази, які підтверджують кожну обставину: немає посилання на докази, які підтверджують те, чому частка у спадщині не може оформлена на позивача; не указані докази, які підтверджують наявність спору між сторонами щодо визнання права на спадщину, а також оформлення спірної частки; \~ \~ \~ \~не надано довідку про осіб, які зареєстровані в даному домоволодінні на даний час; позивачем не роз`яснено, які правовстановлюючі документи підтверджують право на ці приміщення і якщо вони були перебудовані, то були чи ні на це відповідні дозволи, та які документи свідчать про те, що домоволодіння на даний час не є самочинно збудованим; не зазначено кому належить інша частина домоволодіння. Суд звертає увагу на те, що пропозиція укладення мирової угоди взагалі була відкинута представником позивачки адвокатом Голосовим Ю.В. Співвласник [PERSON] помер. Представником позивачки не було надано письмових доказів щодо правонаступників, не було заявлено клопотання щодо витребування відповідних доказів. В роз`ясненнях «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» ВССУ 25.09.2015 року вказано, що суди вірно залишають без руху позовні заяви в яких позивачі не вказують на обставини, якими обґрунтовує наявність спору, відсутність згоди відповідача на прийняття об`єкта в експлуатацію, не надано доказів про відповідність добудови вимогам державних будівельних норм, немає посилання на докази, які визначають вартість житла. Позивач \~ \~ \~ \~вказує, про неможливість проведення перерахунку часток співвласників, зазначивши і не надавши відповідні докази, які саме дії він зробив для цього. Ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом; якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна;співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності; поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року / зі змінами, знесеними постановами Пленуму від 25.05.2001 року та 27.02.2009 року / зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до\~п.3\~Пленуму Верховного\~суду України\~№4\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» під\~ моральною\~шкодою слід\~розуміти втрати\~немайнового характеру,\~внаслідок моральних\~чи \~фізичних страждань,\~або інших\~негативних явищ,\~заподіяних фізичній\~чи юридичній\~особі незаконними\~діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження наявного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed