Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа [PERSON] . Заяву мотивує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 31.01.2015 року по 20.12.2017 року. В шлюбі у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Вказує, що висновком Служби у справах дітей Луцької міської ради від 18.06.2018 року, визначено місце проживання дитини разом з нею, а рішенням Луцького місьрайонного суду Волинської області від 01.11.2021 року визначено спосіб участі батька [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітньої дочки та встановлено графік побачень. Однак, зазначає, що встановленого графіку [PERSON] не дотримується, не повертає дитину після встановленого графіку побачень, умисно не відповідав на дзвінки, переховував дитину. З даного приводу вона неодноразово зверталася до органів поліції. Також, посилається на те, що [PERSON] відзначається проявами неконтрольованої агресії та неодноразово вчиняв домашнє насильство відносно неї та їхньої дочки, яка виражається в словесних образах, погрозах, приниженнях, нецензурною лайкою, штовханням. Відносно дитини, то [PERSON] морально тисне на неї, шарпав за рюкзак, змушував проти її волі йти з ним. Дочка негативно реагує на зустрічі з батьком відмовляється від побачень з батьком, нервує. З такого приводу, відносно [PERSON] складались протоколи про вчинення домашнього насильства, виносився терміновий заборонний припис, та постановами Луцького міськрайонного суду Волинської області його визнавали винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вважає, що на даний час, наявні обґрунтовані ризики існування вірогідності продовження вчинення кривдником домашнього насильства та підставність застосування до нього спеціальних заходів щодо протидії вчинення такого насильства відносно неї та дочки [PERSON] . На підставі наведеного, з врахуванням уточнених вимог, просить суд, прийняти рішення про видачу обмежувального припису стосовно кривдника [PERSON] , [INFO] , яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме заборонити [PERSON] : перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування [PERSON] та [PERSON] включно в місці проживання (перебування) [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; відвідувати комунальний заклад загальної середньої освіти «Луцький ліцей №26 Луцької міської ради», за адресою: м. Луцьк, вул. Кравчука, 30; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними без їхньої згоди: ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] та [PERSON] або контактування з ними через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб, строком на 6 місяців. Ухвалою суду від 05.10.2023 року заяву залишено без руху, надано заявнику строк для усунення недоліків у ній зазначених (суддя Крупінська С.С.). Ухвалою суду від 24.10.2023 року відкрито провадження у справі (суддя Крупінська С.С.). Ухвалою суду від 27.10.2023 року клопотання заінтересованої особи про відвід судді Крупінській С.С. задоволено. Ухвалою суду від 30.10.2023 року дану справу прийнято до провадження судді Пахолюка А.М. Ухвалою суду від 13.11.2023 року в задоволенні клопотання заінтересованої особи про закриття провадження відмовлено. В судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали з підстав у ній зазначеній. Просили заяву задовольнити. Крім того, [PERSON] пояснила, що [PERSON] постійно переслідує їх з дочкою біля школи, в якій навчається дочка, біля дому, така обстановка лякає її дитину та створює надмірний психологічний тиск на дитину. Заінтересована особа та його представник в судовому засіданні заяву не визнали, просили відмовити в її задоволенні. Також, [PERSON] суду пояснив, що до певного періоду у нього були гарні відносини з дочкою, вони бачилися, проводили час разом, їздили на море. Однак, за останній рік, дитина перестала виявляти бажання бачитися з ним, що на його думку, є психологічним настроєм проти нього, який створює [PERSON] . Вказав, що є рішення суду, щодо його участі у вихованні дитини, однак, [PERSON] його не виконує, та він неодноразово звертався на лінію 102 з даного приводу. Вказав, що бажає налагодити відносини з дочкою та відвідувати психолога. Заслухавши думку учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява частково підставна та підлягає до задоволення частково. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.12.2017 року шлюб між заявницею та [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 12). В шлюбі у сторін народилася одна дитина, дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №400-1 від 20.06.2018 року затверджено висновок служби у справах дітей від 18.06.2018 року №147 «Про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] », згідно якого, визначено місце проживання дитини за місцем проживання матері (а.с. 13-14). Висновком служби у справах дітей №94 від 03.06.2020 року визначено [PERSON] способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою, а саме: з 16.00 год. п`ятниці до 16.00 год. неділі І, ІІІ тижня місяця; з 17.00 год. до 20.00 год. щовівторка та щочетверга; спільний відпочинок із дитиною протягом місяця в літній період (а.с. 15). У зв`язку із неналежним виконанням встановленого графіку сторонами, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.11.2021 року визначено спосіб участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, а саме встановлено [PERSON] графік побачень та спілкування з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] : з 16:00 год. п`ятниці до 16.00 год. неділі І,ІІІ та V ( за наявності) тижня місяця, з 17 год. до 20 год. щовівторка та щочетверга, спільний відпочинок з дитиною протягом місяця в літній період, проведення часу з дитиною з 12 год. до 16 год. у кожен день народження дитини, з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини (а.с. 88-96). Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у неприязних стосунках між собою, не можуть дійти згоди щодо добровільного та належного виконання судового рішення щодо способів участі та виховання їхньої спільної дочки. У зв`язку із таким відношенням батьків щодо вирішення проблеми участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, у процесі їхнього спілкування виникають ряд конфліктних ситуацій. Зазначені обставини підтверджуються рядом досліджених в ході розгляду справи письмових доказів. Зокрема, із відповіді Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області від 21.09.2023 року вбачається, що за період з 2020 року по червень 2023 року [PERSON] неодноразово зверталась на гарячу лінію «102» щодо вчинення домашнього насильства її колишнім чоловіком [PERSON] та невиконання встановленого рішенням суду графіку побачень з дитиною (а.с. 22-24). Із аналогічними заявами щодо своєї колишньої дружини звертався [PERSON] за період з 2022 року по жовтень 2023 року (а.с. 143-151). З пояснень як [PERSON] , так і [PERSON] , наданих в ході розгляду справи вбачається, що сторони намагаються звинуватити один одного у неналежному забезпеченні виконання судового рішення щодо участі батька у вихованні дитини. Зазначена ситуація не має будь-якого вирішення з 2022 року. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-2\~ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною другою статті 3\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. За змістом частини 3 статті 26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Оцінюючи відносини між батьками, а також між ними та самою неповнолітньою дитиною, наявність ризиків застосування насильства щодо заявника та неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного. Постановою Луцького міськрайонного суду від 10.08.2023 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 16-17). Зазначена постанова на час розгляду справи судом є чинною. Із даної постанови суду вбачається, що [PERSON] 11.05.2023 року близько 14 год. 00 хв. на території навчального закладу № 26, що за адресою: [ADDRESS] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а саме морально тиснув на дитину, шарпав за рюкзак, змушував проти її волі йти з ним, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю. Згідно повідомлення Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 06.06.2023 року, в ході проведеної перевірки, з [PERSON] було проведено індивідуально-профілактичну роботу про недопустимість вчинення домашнього насильства та роз`яснювальну роботу про відповідальність за вчинення домашнього насильства відносно дочки. Повідомлення по даному факту направлено в Департамент молодіжної політики та спорту Луцької міської ради, повідомлено Управління соціальних служб для дітей, сім`ї та молоді. Винесено заборонний припис терміном на 10 діб (а.с. 26). Судом встановлено, що згідно висновку управління соціальної служби для сімї, дітей та молоді, неповнолітня [PERSON] перебуває у складних життєвих обставинах через конфліктні відносини між батьками, а тому дитина взята на облік як така, що зазнає психологічного насильства у сім?ї (а.с.81). Із листа комунального закладу «Луцький навчально-виховний комплекс №26» вбачається, що батько [PERSON] , [PERSON] реалізуючи своє право на спілкування з дитиною, порушує права своєї доньки на відпочинок та гру. Такі обставини певною мірою порушують нормальну життєдіяльність дитини, її право на вільне спілкування з однолітками, встановлення дружніх стосунків із однокласниками, формування відповідних навичок соціальної взаємодії. Дівчинка не завжди стримано ставиться до відвідин батька. Вихователь зазначає, що учениця приходить на групу продовженого дня веселою, спокійною, із великим бажанням бавитися з друзями. Коли ж вихованці збираються на шкільний майданчик, [PERSON] відразу стає сумною й схвильованою. На запитання вихователя щодо причин такого стану, дитина відповідає «Там буде тато, не хочу йти» (а.с. 28). Згідно психолого-педагогічної характеристики від 08.03.2023 року, емоційний стан [PERSON] має ситуативний характер. Настрій переважно життєрадісний і бадьорий, але після зустрічей з татом дівчинка стає напруженою, з`являється тривога, вона намагається якнайшвидше уникнути спілкування з батьком та втекти в клас. За результатами діагностичних даних дівчинка проявляє до батька негативні емоції страх, злість, образу. Зі слів [PERSON] , вона не бажає спілкуватись з татом. Зустрічі між батьками дівчинкою сприймаються дуже болісно і носять негативний характер. Саме це сприяє погіршенню емоційного стану дитини, а в подальшому може негативно впливати на психічне і фізичне здоров`я дитини (а.с. 29-30). Окрім того, у зв`язку із зверненнями [PERSON] до правоохоронних органів з приводу невиконання [PERSON] вищезазначеного судового рішення щодо способів участі батька у вихованні дитини, у ЄРДР було внесено відповідні відомості. Відповідно до протоколу допиту неповнолітнього свідка від 17.10.2023 року в рамках кримінального провадження, відкритого за заявою [PERSON] , щодо невиконання рішення суду [PERSON] , допитано [PERSON] , згідно з відповідей якої, [PERSON] вказала, що своєю поведінкою батько [PERSON] відштовхує її та вона категорично не хоче з ним спілкуватися та проводити час (а.с. 77-80). Згідно з досліджених відеозаписів мобільного телефону [PERSON] , де зафіксовано зустрічі батька та доньки біля подвір`я будинку, на території школи в різні періоди 2023 року, вбачається, що при зустрічі нормального спілкування між дочкою і батьком не відбувається через відсутність бажання дитини спілкуватися з батьком, про що вона каже особисто. При цьому будь-яких підтверджень щодо наявності факту фізичного чи психологічного насильства з боку [PERSON] по відношенню до [PERSON] на відеозаписах не зафіксовано (а.с. 40). Натомість із відеозаписів поданих заінтересованою особою вбачається, що ще у 2021-2022 роках дитина гарно комунікує з батьком, проводить з ним час, спілкується, однак, із записів, датованих 2023 роком, вбачається, що на даний спілкування між ними погіршилося і дочка не має бажання відповідати на запитання батька та нормально з ним спілкуватися (а.с. 152). За таких обставин, суд вважає частково доведеним факт психологічного насильства [PERSON] щодо [PERSON] , який полягає у надмірному нав`язуванні своїй дитині спілкування у спосіб, який вона не бажає у той момент, у тому числі появі його у навчальному закладі дитини поза графіком встановлених побачень. Оцінючи доводи [PERSON] щодо наявності судового рішення, яким встановленого його право, як батька, на спілкування з дитиною, та співвідношення прав батьків та дитини, суд зауважує наступне. У справі «МАМЧУР ПРОТИ УКРАЇНИ» Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_a93#Text). Аналізуючи вищезазначені докази у сукупності, суд вважає, що на даний час у неповнолітньої дитини існує неспокійне психологічне середовище, пов`язане насамперед із діями [PERSON] щодо побачень з нею, незважаючи на відсутність такого бажання з боку дитини. При цьому суд не ставить під сумнів право [PERSON] , як батька на спілкування із своє дитиною, проте, заважаючи на наявний психологічний стан дитини, пов`язаний із побаченнями з батьком, суд констатує наявність ознак застосування [PERSON] щодо [PERSON] психологічного насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також наявності ризиків застосування такого насильства у майбутньому. Дана обставина, зокрема, підтверджується висновком психолога, у якому, зокрема зазначено, що спілкування [PERSON] зі своїм біологічним батьком викликає у неї погіршення емоційного стану, а також поясненнями самої дитини, наданої правоохоронним органам, за змістом яких дитина не бажає спілкуватися з батьком на даний час. Відтак, у даному випадку інтерес неповнолітньої дитини [PERSON] щодо забезпечення їй комфортного психологічного середовища переважає над правом її батька [PERSON] щодо спілкування з нею протягом певного періоду часу. Доводи заінтересованої особи щодо обов`язку з боку матері забезпечити відповідне виконання рішення суду щодо побачень з дитиною за будь-яких умов, суд до уваги не приймає, оскільки, враховуючи життєвий досвід батьків і дитини, очевидно, що у таких ситуаціях батьки мають діяти виважено, уникаючи конфліктних ситуацій та у деяких випадках, жертвуючи своїми інтересами задля забезпечення найкращих інтересів дитини. Враховуючи характер стосунків, що склалися між батьком та дочкою на даний час, на підставі досліджених доказів, суд вважає доведеним факт наявності ризиків повторного вчинення [PERSON] психологічного насильства щодо [PERSON] , а відтак часткову обґрунтованість заяви. Тому з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві та збереження психоемоційного стану дитини, суд приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису щодо [PERSON] шляхом встановлення декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме строком на два місяці: 1) заборонити перебувати в місці проживання постраждалої за адресою: [ADDRESS] .; 2) заборонити наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання (перебування) постраждалої, а також до інших місць її частого відвідування, зокрема Комунального закладу загальної середньої освіти «Луцький ліцей №26 Луцької міської ради», який знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Кравчука, 30.; 3) особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею без її згоди, а саме: ведення листування, телефонних переговорів або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб. Визначаючи саме такі заходи, а також їх тривалість суд враховує взаємовідносини між батьками і дитиною та враховує, зокрема, обов`язок не тільки батька, а й матері дитини у майбутньому діяти розсудливо та забезпечити дитині повноцінне спілкування з батьком у комфортному середовищі. При цьому, суд враховує, що визначені заходи є тимчасовими і спрямовані на відновлення стійкого психологічного стану дитини, у тому числі для подальших відвідувань психолога спільно батьками та дитиною. В врешті вимог заяви, зокрема, відносно [PERSON] слід відмовити за безпідставністю, так як судом не здобуто в ході розгляду справи належних та допустимих доказів наявності фактів психологічного чи будь-якого іншого насильства з боку [PERSON] щодо неї, а також наявності таких ризиків у майбутньому. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: partial