Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Мамай А.С. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , ТОВ «Харківдерев», третя особа: Чугуївська державна нотаріальна контора про зняття арешту з житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що йому на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.1982. В ході бойових дій які велись на території Чугуївського району Харківської області в результаті військової агресії рф, в ході яких сталось влучання артилерійського снаряду в будинок, що істотно його пошкодило. Наразі виникло питання про необхідність здійснення часткового державного відшкодування вартості пошкодженої нерухомості, під час якого було встановлено, що на будинок накладено заборону відчуження, який було вчинено на підставі укладеного між [PERSON] та Чугуївським меблевим комбінатом договору застави № 4 від 10.07.1974 року, тобто до моменту купівлі будинку позивачем. Вказана заборона зареєстрована за №3095277 від 12.04.2006, перенесений з Єдиного реєстру заборон як архівний запис. За весь час користування Чугуївський меблевий комбінат не пред`являв жодний претензій на вказаний будинок. Крім того ДП АТ «Харківдерев» «Чугуївський меблевий комбінат» припинило своє існування 23.10.2004 у зв`язку з визнанням його банкрутом. Тобто запис про обтяження було внесено вже після того, як Чугуївський меблевий комбінат припинив своє існування. Наявні заборони порушує право позивача вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, тому позивач вимушений звернутися до суду. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивач та його представник надали заяви про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, відзив на позов не надавали. Представник третьої особи до суду не з`явився, заяв про розгляд справи без їх участі або відкладення судового засідання та пояснення на позов не надходили. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Суд оцінив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, і вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 29.12.1982 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно якого остання продала позивачу житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане домоволодіння належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.01.1982 за №63. Вказаний договір купівлі-продажу зареєстровано в реєстрі за №2459 нотаріусом Чугуївської міської державної нотаріальної контори Гордієнко Г.К., зареєстровано в Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] 07.01.1983 за №255. Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок (домоволодіння) по [ADDRESS] вказаний будинок належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, засвідчений Чугуївською державною нотаріальною конторою 29.12.1982 №2459. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №336130136 від 19.06.2023 на будинок [ADDRESS] накладено заборону на нерухоме майно №3095277, зареєстровану 12.04.2006 Чугуївською державною нотаріальною конторою на підставі договору застави №4 від 10.07.1974, укладеного між Чугуївським меблевим комбінатом та [PERSON] . Заборона №4 від 10.07.1974 перенесена з Єдиного реєстру заборон. Згідно копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на 12.07.2023 дочірнє підприємство акціонерного товариства «Харківдерев» «Чугуївський меблевий комбінат» припинило існування. На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно волі інших осіб. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 цього Кодексу, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, встановленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту в порядку цивільного судочинства. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Отже, накладений арешт на майно, заважає позивачу скористатися належним йому майном, що є порушенням його конституційних прав.

Outcome: approved