Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява, в порядку ст. 56 ЦК України, про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки в розмірі 207\~473.96 грн. В обгрунтування позову зазначено, що у власності Харківської міської ради перебуває земельна ділянка з кадастровим номером 6310137200:06:041:0007, загальною площею 0,2280 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.12.2020 за №НВ-0006115882020 земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , присвоєно кадастровий номер 6310137200:06:041:0007, тобто проведено державну реєстрацію земельної ділянки. Право власності на розташовані в межах вказаної земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:06:041:0007, площею 0,2280 га, по [ADDRESS] , об`єкти нерухомого майна (іменовані зараз як нежитлові будівлі літ. «А-1», літ. «Б-1», літ. «Г-3», літ. «Д-1») в період з 27.12.2006 по 10.01.2020 перебували в приватній власності [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 27.12.2006. Згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованою Депратементом ДАБІ у Харківській області 20.05.2015 за № ХК143151390194, проведено реконструкцію нежитлових будівель по [ADDRESS] . Внаслідок реконструкції зазначених будівель змінились літери та площа об`єктів, а саме: літ. «Г-2» площею 174,4 кв.м та літ. «Д-1» площею 87,8 кв.м змінено на літ. «Г-3» площею 433,8 кв.м. та літ. «Д-1» площею 86,9 кв.м. Договором дарування нежитлових будівель від 10.01.2020, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуменною Л.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 33, речові права на нежитлові будівлі літ. «Г-3» площею 433,8 кв.м. та літ. «Д-1» площею 86,9 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , а також на земельній ділянці площею 0,2280 га, кадастровий номер 6310137200:06:041:0007, перейшли від [PERSON] до [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 702434963101). Згідно з договором дарування нежитлової будівлі від 03.04.2020, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуменною Л.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1316, речові права на нежитлову будівлю літ. «А-1» площею 213,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а також на земельній ділянці площею 0,2280 га, кадастровий номер 6310137200:06:041:0007, перейшли від [PERSON] до [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 892120763101). Водночас, реєстрація речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:06:041:0007 за [PERSON] не здійснювалась. Договір оренди щодо зазначеної вище земельної ділянки з власником об`єкту [PERSON] на вказані періоди на цей час не укладено. Згідно з інформацією Головного управління ДПС у Харківській області від 29.12.2020 за № 12880/7/20-40-04-35-24 громадянин [PERSON] грошові зобов`язання у вигляді орендної плати з фізичних осіб або земельного податку з фізичних осіб не декларує та не сплачує. Таким чином, [PERSON] використовував земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:06:041:0007 для розміщення та обслуговування нежитлових будівель (іменованих зараз як літ. «А-1», літ. «Б-1», літ. «Г-3», літ. «Д-1») за адресою: [ADDRESS] , без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України на неї, а також без сплати коштів за землю в передбаченому законодавством розмірі. Здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:06:041:0007 без правовстановлюючих документів на неї, за фактичний період використання землекористувачем земельної ділянки - з 01.05.2018 по 31.12.2019, який складає 207 473, 96 грн. [PERSON] не сплачено за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6310137200:06:041:0007 площею 0,2280 га по [ADDRESS] , плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі у сумі 207 473, 96 грн. за період з 01.05.2018 по 31.12.2018 та з 01.01.2019 по 31.12.2019, внаслідок чого відповідач зберіг у себе майно - грошові кошти, які позивач просить стягнути в судовому порядку. Провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу надано 15-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали та позову з додатками на подання відзиву на позов. Копія позовної заяви та доданих до неї документів направлено відповідачу, однак, відправлення повернулось до суду. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням, у відповідності до ч.5\~ст.279 ЦПК України,\~до суду не надходило. Відзив відповідач не надав. Відповідно до ч.8\~ст.178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи відсутність згоди позивача на заочний розгляд справи, як це передбачено п.4 ч.1 ст. 280 ЦПК України, підстави для проведення заочного розгляду відсутні. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. З ст. 131-1 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та порядку, що визначені законом. Згідно з вимогами ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Стаття 56 Цивільного процесуального Кодексу України (далі - ЦПК України) передбачає право прокурора звертатися до суду загальної юрисдикції з позовною заявою в інтересах держави. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Конституційний суд України у рішенні від 08.04.1999 у справі № З-рн/99 зазначив, що із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовують в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначають орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У справах за позовами прокурорів, заявлених в інтересах держави в особі уповноважених органів, позивачами є відповідні уповноважені органи, а прокурор у таких справах здійснює представництво їх інтересів в суді. Статус позивача прокурор набуває лише у випадках, коли звертається з позовом в інтересах держави у разі відсутності уповноваженого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду (постанова ВСУ від 21.02.2018 у справі № 553/3280/16-а). Прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно. Згідно зі ст.ст. 7, 140 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Територіальна громада має право самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і Законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон) однією з форм місцевого самоврядування є представництво спільних інтересів територіальних громад, сіл селищ, міст через міські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Як визначено ст. 10 Закону міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до приписів ч. 5 ст. 16 Закону від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно зі ст.26, ст.33 Закону та ст. 12 Земельного кодексу України до компетенції сільських, селищних, міських рад, та їх виконавчих органів належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, зокрема розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охоронною земель, вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Частиною 5 ст. 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. При цьому, враховуючи вимоги ст. 19 Конституції України, територіальна громада м. Харкова як власник спірної земельної ділянки делегує Харківській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади. У зв`язку з викладеним, Харківська міська рада є належним позивачем у вказаній справі. В той час, Харківська міська рада у судовому порядку не вживає відповідних заходів та не здійснює захист порушених законних економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, територіальної громади міста та як наслідок й інтересів держави в цілому за фактом несплати [PERSON] плати за користування земельною ділянкою у передбаченому законодавством розмірі,. Новобаварською окружною прокуратурою міста Харкова повідомлено Харківську міську раду листом від 17.02.2023 за № 52-103-939вих23 про зазначені порушення. Оскільки Харківська міська рада не скористалася своїм правом на звернення до суду з відповідним позовом, що свідчить про її бездіяльність, у керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова наявні підстави, передбачені ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» для звернення до суду з даним позовом. Так, відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Згідно зі ст.ст. 125, 126 ЗК України та ст. 182 ЦК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 № 6, за відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності. Відповідно до статті 206 Земельного кодексу (ЗК) України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт\~14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексуУкраїни\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). За положеннями до частини другої\~статті 152 Земельного кодексуУкраїни\~власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої\~статті 156 Земельного кодексуУкраїни\~власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Згідно із пунктом 2 частини другої\~статті 22 Цивільного кодексу України\~збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За змістом указаних приписів Цивільного та\~Земельного кодексів України\~відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року (справа 905/1680/20) в п. 7.10 зазначено, що « у випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку\~статті 1212 ЦК України». Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною 3 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» ЦК України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі №6-88ц-13, постанова ВПВС у справі №587/430/16- ц, №629/4628/1б-ц від 23.05.2018, №922/3412/17 від 20.11.2018, №917/1739/17 від 04.12.2019). Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Під безпідставно збереженим майном мається на увазі грошові кошти в розумінні ст.ст. 179, 190 ЦК України, оскільки відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 року у справі №922/207/15, постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, постановах Великої Палата Верховного Суду від 23.05 2018 року у справі №629/4628/16-ц, від 13.02.2019 року у справі №320/5877/17, постанов Верховного Суду від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справі №922/207/15, від 21.01.2019 у справі №902/794/17). У власності Харківської міської ради перебуває земельна ділянка з кадастровим номером 6310137200:06:041:0007, загальною площею 0,2280 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.12.2020 за №НВ-0006115882020 земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , присвоєно кадастровий номер 6310137200:06:041:0007, тобто проведено державну реєстрацію земельної ділянки. Таким чином, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , сформована як об`єкт цивільних прав 25.11.2016 (з моменту присвоєння їй кадастрового номеру та реєстрації в Державному земельному кадастрі), що погоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 29.01.2019 у справах № 922/3780/17 та № 922/536/18, від 11.02.2019 у справі № 922/391/18, від 12.04.2019 у справі № 922/981/18, від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19, від 30.09.2022 925/1370/20. Право власності на розташовані в межах вказаної земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:06:041:0007, площею 0,2280 га, по [ADDRESS] , об`єкти нерухомого майна (іменовані зараз як нежитлові будівлі літ. «А-1», літ. «Б-1», літ. «Г-3», літ. «Д-1») в період з 27.12.2006 по 10.01.2020 перебували в приватній власності [PERSON] . Так, згідно з договором купівлі-продажу нежитлових будівель від 27.12.2006 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. і зареєстрованого у реєстрі за № 5469, [PERSON] придбав у [PERSON] нежитлові будівлі: літ. «А-1» площею 213,9 кв.м, літ. «Г-2» площею 174,4 кв.м, літ. «Д-1» площею 87,8 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованою Депратементом ДАБІ у Харківській області 20.05.2015 за № ХК143151390194, проведено реконструкцію нежитлових будівель по [ADDRESS] . Внаслідок реконструкції зазначених будівель змінились літери та площа об`єктів, а саме: літ. «Г-2» площею 174,4 кв.м та літ. «Д-1» площею 87,8 кв.м змінено на літ. «Г-3» площею 433,8 кв.м. та літ. «Д-1» площею 86,9 кв.м. Згідно з договором дарування нежитлових будівель від 10.01.2020, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуменною Л.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 33, речові права на нежитлові будівлі літ. «Г-3» площею 433,8 кв.м. та літ. «Д-1» площею 86,9 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , а також на земельній ділянці площею 0,2280 га, кадастровий номер 6310137200:06:041:0007, перейшли від [PERSON] до [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 702434963101). Крім того, згідно з договором дарування нежитлової будівлі від 03.04.2020, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуменною Л.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1316, речові права на нежитлову будівлю літ. «А-1» площею 213,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а також на земельній ділянці площею 0,2280 га, кадастровий номер 6310137200:06:041:0007, перейшли від [PERSON] до [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 892120763101). Водночас, реєстрація речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:06:041:0007 за [PERSON] не здійснювалась. Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером 6310137200:06:041:0007 використовувалась для обслуговування вищезазначених нежитлових приміщень без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України [PERSON] . В той час, суду не надано відомостей про укладення [PERSON] договору оренди щодо зазначеної вище земельної ділянки на вказані періоди. Згідно з інформацією Головного управління ДПС у Харківській області від 29.12.2020 за № 12880/7/20-40-04-35-24 громадянин [PERSON] грошові зобов`язання у вигляді орендної плати з фізичних осіб або земельного податку з фізичних осіб не декларує та не сплачує. На підстав викладеного, суд прийшов до висновку, що [PERSON] використовував земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:06:041:0007 для розміщення та обслуговування нежитлових будівель (іменованих зараз як літ. «А-1», літ. «Б-1», літ. «Г-3», літ. «Д-1») за адресою: [ADDRESS] , без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України на неї, а також без сплати коштів за землю в передбаченому законодавством розмірі, а Харківська міська рада втратила належне їй майно (кошти від орендної плати). Згідно з частиною другою\~статті 21 Закону України «Про оренду землі»\~розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до\~Податкового кодексу України). Відповідно до пункту\~287.1 статті 287 ПК України\~власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У пункті\~289.1 статті 289 ПК України\~передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Згідно з пунктом 3 частини першої\~статті 13 Закону України «Про оцінку земель»\~нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. За приписами частини другою\~статті 20 Закону України «Про оцінку земель»\~дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Відповідно до частини третьої\~статті 23 Закону України «Про оцінку земель»\~витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Департаментом територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:06:041:0007 без правовстановлюючих документів на неї за фактичний період використання землекористувачем земельної ділянки - з 01.05.2018 по 31.12.2019. Згідно з розрахунком Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради [PERSON] не сплачено за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6310137200:06:041:0007, загальною площею 0,2280 га, плату за землю в встановленому законодавчими актами розмірі у сумі 82 989, 60 грн. за період з 01.05.2018 по 31.12.2018, у сумі 124 484, 36 грн. за період з 01.01.2019 по 31.12.2019, що в загальній сумі складає 207 473, 96 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не спростований та сумніву в суду не викликає. Таким чином, [PERSON] не сплачено за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6310137200:06:041:0007 площею 0,2280 га по [ADDRESS] , плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі у сумі 207 473, 96 грн. за період з 01.05.2018 по 31.12.2018 та з 01.01.2019 по 31.12.2019, внаслідок чого відповідач зберіг у себе майно - грошові кошти. Аналогічна правова позиція узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, постановами Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15 та від 12.04.2017 у справі № 922/207/15. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до частини 1\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] безпідставно використовував спірну земельну ділянку комунальної власності та зберіг кошти, не сплачуючи орендну плату у встановленому законодавчими актами розмірі, за відсутності укладеного договору, а Харківська міська рада втратила належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто відбувся факт безпідставного збереження саме коштів у розмірі орендної плати [PERSON] за рахунок Харківської міської ради, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір. На підставі\~ вищевикладеного та \~

Outcome: approved