Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Зміст позовних вимог У травні 2022 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк», через представника - адвоката Ременюк Т.О., звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, та пунктів кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 280/21-1268 від 06.05.2006 та становить 870 788,83 грн, а також витрати зі сплати судового збору. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є правонаступником Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк». 06.05.2006 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали Кредитний договір № 280/21-1268. Відповідно до кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 60 000,00 дол. США. Свої зобов`язання позивач виконав, надавши грошові кошти позичальникові. У зв`язку з невиконанням боржником свого обов`язку зі сплати кредиту, у кредитора виникло право задовольнити свої вимоги. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19 липня 2016 року стягнуто з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 280/21-1268 від 06 травня 2006 року в розмірі 2 721 515,30 грн та судовий збір в розмірі 38149,83 грн. В результаті не виконання умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 20.12.2021 становить 870 788,83 грн та складається з: суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 244 936,38 грн; суми заборгованості за інфляційними витратами 625 852,45 грн. Позиція сторони відповідача Відповідачка просить суд відмовити у задоволенні позову та застосувати до будь-яких вимог позивача до відповідача позовну давність, передбачену ЦК України. Відповідачка вказує, що кредитний договір між сторонами укладено в іноземній валюті - доларах США. Рішенням суду лише підтверджено право позивача вимагати повернення боргу, але не змінено правову природу договору. Тобто рішенням суду не здійснено новацію валютного зобов`язання у нове зобов`язання - сплатити борг у гривні. Позика надавалась в іноземній валюті і відповідно така обставина унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов`язаних із знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті. Відповідачка стверджує, що позивач зловживає своїми правами, не повідомив належним чином про зміну своєї назви, місце свого перебування, про зміну реквізитів для сплати боргу. До цього часу не здійснив жодних заходів для здійснення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором. Дії позивача свідчать не про наміри повернення боргу, а про намір погіршити фінансовий стан відповідача для власного безпідставного збагачення. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01.07.2022 позовну заяву залишено без руху. Від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. 14.12.2022 надійшла заява представника позивача, в якій він просить суд змінити найменування позивача у справі № 754/3704/22 - Акціонерне товариство «Альфа Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Ухвалою суду від 14.12.2022 змінено найменування позивача у справі № 754/3704/22 з Акціонерного товариства «Альфа Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк»; закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. 24.02.2023 та 28.08.2023 відповідачкою подано клопотання провідмову в задоволенні позову та про застосування строків позовної давності. Також відповідачка просить суд розгляд справи продовжити без її участі у судових засіданнях. 25.10.2023 представником позивача подано розрахунок заборгованості за кредитом. 04.12.2023 представником позивача подано заяву, в якій він просить суд проводити судове засідання без участі представника банку та задовольнити позовні вимоги. У судове засідання 05.12.2023 учасники справи не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які повідомлені належним чином. Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом 06 травня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 280/21-1268, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасово користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 60 000 доларів США зі сплатою 13% процентів річних та з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 05 травня 2013 року. Загальними Зборами Акціонерів АКБ «Укрсоцбанк» 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу з акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». У 2015 році Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, а саме просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за договором кредиту № 280/21-1268 від 06.05.2006 в розмірі 85 099,73 доларів США у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день винесення рішення та пеню за вищевказаним договором кредиту в розмірі 605 936,01 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.07.2016 у справі № 754/16403/15-ц позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 280/21-1268 від 06 травня 2006 року в розмірі 2 721 515,30 грн та судовий збір в розмірі 38 149,83 грн. 10 серпня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Згідно з рішенням № 5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року припинено Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та визначено правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. Запис про зміну найменування з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк» внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. Доказів виконання [PERSON] рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.07.2016 у справі № 754/16403/15-ц матеріали справи не містять. Норми права та мотиви суду Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Щодо визначення валюти зобов`язання У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 340/385/17 (провадження № 14-495цс19) зазначено, що "Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про правомірність нарахування на суму основної заборгованості індексу інфляції, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 31 травня 2015 року. Відтак, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним". Отже, з огляду на те, що у 2015 році Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося в суд з позовом до відповідачки про стягнення боргу, при цьому обрав валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день винесення рішення тому, з врахуванням наведеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 340/385/17, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним. Щодо розрахунку позивача Відповідно до розрахунку, наданого позивачем до позовної заяви, він просить суд стягнути за період з 20.12.2018 по 20.12.2021 3% річних в сумі 244 936,38 грн та інфляційні витрати в сумі 625 852,45 грн. Розрахунок позивача щодо нарахування 3 % річних є обґрунтованим. Однак суд не погоджується з розрахунком позивача щодо нарахування інфляційних втрат оскільки інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Отже, сукупний індекс інфляції становить: (101,00% ? 100,50% ? 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% = 120,190% 2 721 515,30 грн (сума боргу) ? 120,190% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 2 721 515,30 грн (сума боргу) = 549 474,58 грн. З огляду на зазначене, позовні вимоги є обґрунтованими в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 244 936,38 грн та інфляційних втрат у розмірі 549 474,58 грн, що разом становить 794 410,96 грн. Щодо позовної давності Відповідно до положень ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. У постанові Верховного Суду (у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 року у справі № 642/493/17-ц. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Слід зауважити, що Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 продовжено на всій території України карантин до 30 червня 2023 року. Верховний Суд у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 вказав на те, що у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Таким чином, враховуючи, що Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року і до часу звернення до суду з позовом, строки позовної давності було продовжено. Таким чином, до даних правовідносин не можуть бути застосовані наслідки спливу строку позовної давності. Отже, позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення 3 % річних в розмірі 244 936,38 грн та інфляційних втрат у розмірі 549 474,58 грн. Щодо судових витрат Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial