Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач [PERSON] в особі свого представника [PERSON] , звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Андрущенко Л.М. про повернення боргу. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказала, що 19.08.2022 між [PERSON] та [PERSON] був укладений попередній договір про укладення у строк до 19.09.2022 договору купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 19.09.2022 відповідач не з`явився до офісу приватного нотаріуса Андрущенко Л.М., який був визначений як місце укладення договору купівлі-продажу квартири та не надав жодних пояснень щодо неявки, у зв`язку з чим порушив взяті на себе зобов`язання за попереднім договором. 22.09.2020 позивачем направлено на адресу відповідача вимогу про повернення забезпечувального платежу у розмірі 77765,00 грн., а також сплати штрафу у розмірі 77765,00 грн., визначено реквізити для сплати. Однак, в порушення договірних зобов`язань, вимог чинного законодавства України відповідач не здійснив повернення коштів та не сплатив штраф. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача 175530,00 грн., з яких 77765,00 грн. - сума авансового платежу, 77765,00 грн. - сума штрафу за невиконання умов попереднього договору, 20000,00 грн. витрати на професійну правову допомогу, а також судовий збір у розмірі 1755,30 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.11.2022 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Андрущенко Л.М. про повернення боргу, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Надала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, будь-яких заяв та клопотань до суду не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Андрущенко Л.М. в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, будь-яких заяв та клопотань до суду не подала. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 19.08.2022 укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрущенко Л.М. та зареєстровано в реєстрі за № 662, відповідно до якого сторони зобов`язуються в майбутньому, на умовах, що обумовлені цим договором та в строк до 19.09.2022 включно, укласти належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 3 вказаного договору встановлено, що нерухоме майно належить Стороні-1 ( [PERSON] ) на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого 04.07.2019 Ріпкою Л.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 138. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.07.2019 [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1865128232000, номер запису про право власності: 32256138. З метою виконання умов даного договору щодо укладення основного договору та в рахунок виконання зобов`язання із оплати вартості нерухомого майна, яке виникне на підставі основного договору, до моменту підписання цього договору Сторона-2 ( [PERSON] ) передала, а Сторона-1 ( [PERSON] ) отримала забезпечувальний платіж у сумі 77765,00 грн., що є еквівалентом 2000,00 доларів США, який повністю підлягає поверненню в день укладення основного договору (п. 4 попереднього договору від 19.08.2022). Як вбачається з матеріалів справи, 19.09.2022 з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. за Київським часом, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Андрущенко Л.М. перебувала в приміщенні нотаріальної контори, яка є робочим місцем, а саме за адресою: [ADDRESS] , як і обумовлено у попередньому договорі, але Сторона-1, а саме [PERSON] для укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] не з`явився та не повідомив про причини неявки, що підтверджується заявою [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрущенко Л.М. та зареєстровано в реєстрі за № 796. Крім того, відповідно до свідоцтва від 29.09.2022, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрущенко Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 797, [PERSON] з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. знаходилась у приміщенні нотаріальної контори, яке є робочим місцем приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Андрущенко Л.М. за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, буд. 12-Б. 20.09.2022 відповідачу направлено позивачем вимогу про повернення забезпечувального платежу у розмірі 77765,00 грн., а також сплати штрафу у розмірі 77765,00 грн., визначено реквізити для сплати. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи, відповідач частково визнав позов і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача суми авансового платежу у розмірі 77765,00 грн. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із вимогами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У поданій через канцелярію суду заяві відповідач зазначив, що визнає позов частково, а саме щодо сплати суми авансового платежу у розмірі 77765,00 грн. Зауважив, що неповернення авансу не було укладено не з його вини. Відповідно із висновками Верховного Суду, аванс у любому випадку підлягає безумовному поверненню, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання (постанова Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі № 643/9459/17, провадження № 61-37237св18). Таким чином, обов`язок з повернення авансу існує незалежно від того, з чиєї вини не було укладено основний договір. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті, вираженому в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Як вбачається із попереднього договору, укладеного сторонами, зокрема пункту 9 сторони визнають, що невиконання стороною-2 умов даного договору, в тому числі не укладення Стороною-1 Основного договору в строк, зазначений у п. 1 даного договору, тягне за собою такі наслідки: сума, передана згідно п. 3 цього договору, Стороні-2 не повертається, а зараховується у якості штрафу у розмірі 100% від суми, переданої згідно п. 3 цього договору. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч.ч. 1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку, надав належні і допустимі докази на підтвердження своєї позиції, зокрема щодо неукладення основного договору саме з вини відповідача, зокрема виданим нотаріусом свідоцтвом про посвідчення факту перебування громадянина в певному місці. Таким чином, у суду наявні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Андрущенко Л.М. про повернення боргу. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З матеріалів справи вбачається, що правова допомога надавалася позивачу адвокатом Єпіфановим Ярославом Володимировичем (свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 1103 від 04.11.2011) на підставі Договору про надання правової допомоги № 20.90/22 від 20.09.2022, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Згідно додатку до договору про надання правничої допомоги № 20.90/22 від 20.09.2022 зазначена вартість послуг. Як вбачається з матеріалів справи, квитанцією Приватбанк від 27.10.2022 підтверджено сплату [PERSON] на рахунок ФОП [PERSON] коштів за договором про надання правової допомоги у розмірі 20000,00 грн. Таким чином, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката , підлягає задоволенню. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Андрущенко Л.М. про повернення боргу підлягає задоволенню.

Outcome: approved