Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її дідо [PERSON] . Баба позивачки [PERSON] , померла ще [INFO] . Після смерті діда залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок в [ADDRESS] . Крім того, до спадкової маси ввійшла земельна ділянка площею 0.0926 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку по [ADDRESS] , кадастровий номер: 2121280901:00:004;0033, яка належала померлому спадкодавцю на підставі державного акта на право на земельну ділянку серії ЯК №735289, виданого начальником управління Держкомзему у Виноградівському районі від 04.06.2010 року. На випадок своєї смерті спадкодавець [PERSON] , 17.05.2006 рооку, залишив заповіт який посвідчено секретарем виконкому Великоком`ятівської сільської ради Попович С.В., яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що буде належати йому за законом на день смерті заповів [PERSON] , 1996 року народження, заповіт зареєстровано в реєстрі за №116. Спадщину після смерті діда позивачка прийняла відповідно до статті 1270 ЦК України. На момент смерті спадкодавця вона була неповнолітньою. В її інтересах звернулась у Виноградівську державну нотаріальну контору законний представник-мама. Довідкою за № 224\\01-16 від 07.07.2016 року, виданою державним нотаріусом Боричок К.В., підтверджено , що після смерті [PERSON] , онучка [PERSON] , прийняла спадщину в строк, передбачений чинним законодавством України . Спадкова справа за № 262X2010 є незакінченою. Крім того, на час смерті дідика вона проживала з батьками в спадковому будинку. Позивачка [PERSON] змінювала прізвище двічі. Згідно свідоцтва про народження вона є [PERSON] . 25 жовтня 2014 року поміняла прізвище [PERSON] на [PERSON] в зв`язку з одруженням. 22.03.2018 року шлюб розірвала із [PERSON] , що випливає з рішення Виноградівського районного суду від 22.03.2018 року. 05.10.2021 року одружилась з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.10.2021 року. Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку відсутні. Спадкоємцями за законом після смерті спадкодавця є діти спадкодавця - відповідачі по справі. 18 серпня 2023 року завідувачка Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. відмовила в оформленні спадщини із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. Правовстановлюючий документ на спадковий будинок відсутній. Відповідно до «Технічного паспорта на будинок садибного типу з по-господарськими будівлями та спорудами», складеного 17.08.2023 року на підписаного керівником суб`єкта господарювання [PERSON] , житловий будинок завершений будівництвом та інвентаризаційна вартість станом на серпень 2023 року становить 120 730 (сто двадцять тисяч сімсот тридцять) гривень. Будинок рахується за померлим [PERSON] на підставі виписки з по-господарської книги Виноградівської міської ради Закарпатської області від 10.08.2023 року за № 20.4-07/379. Державний акт на земельну ділянку втрачений. Належність померлому [PERSON] земельної ділянки площею 0.0926 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку по [ADDRESS] , кадастровий номер: 2121280901:00:004;0033, стверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК №735289 виданого начальником управління Держкомзему у Виноградівському районі від 04.06.2010 року. Вартість земельної ділянки становить 244 584.83 гривні. Набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі позивач не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала до суду належним чином посвідчену заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, однак подали через канцелярію суду належним чином посвідчені заяви, згідно яких вимоги позивача визнають, проти задоволення таких не заперечують та просять суд розглянути справу у їх відсутність. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України не обов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.9).\~ Баба позивачки [PERSON] , померла ще [INFO] (а.с.62). Після смерті діда залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок в [ADDRESS] . Крім того, до спадкової маси ввійшла земельна ділянка площею 0.0926 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку по [ADDRESS] , кадастровий номер: 2121280901:00:004;0033, яка належала померлому спадкодавцю на підставі державного акта на право на земельну ділянку серії ЯК №735289, виданого начальником управління Держкомзему у Виноградівському районі від 04.06.2010 року. На випадок своєї смерті спадкодавець [PERSON] , 17.05.2006 рооку, залишив заповіт який посвідчено секретарем виконкому Великоком`ятівської сільської ради Попович С.В., яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що буде належати йому за законом на день смерті заповів [PERSON] , 1996 року народження, заповіт зареєстровано в реєстрі за №116 (а.с.31). Спадщину після смерті діда позивачка прийняла відповідно до статті 1270 ЦК України. На момент смерті спадкодавця вона була неповнолітньою (а.с.10). В її інтересах звернулась у Виноградівську державну нотаріальну контору законний представник-мама. Довідкою за № 224\\01-16 від 07.07.2016 року, виданою державним нотаріусом Боричок К.В., підтверджено, що після смерті [PERSON] , онучка [PERSON] , прийняла спадщину в строк, передбачений чинним законодавством України. Спадкова справа за № 262/2010 є незакінченою (а.с.41). Крім того, на час смерті спадкодавця вона проживала з батьками в спадковому будинку (а.с.40). Родинні зв`язки з спадкодавцем підтверджуються, свідоцтвом про народження позивачки згідно якого вона є [PERSON] (а.с.10).\~ В подальшому 25 жовтня 2014 року позивач поміняла прізвище з [PERSON] на [PERSON] в зв`язку з одруженням. 22.03.2018 року шлюб розірвала із [PERSON] , що випливає з рішення Виноградівського районного суду від 22.03.2018 року (а.с.12). надалі 05.10.2021 року одружилась з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.10.2021 року (а.с.11). Так, крім позивача спадкоємцями за законом після смерті спадкодавця є відповідачі по справі (а.с.15-30), які до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталися та не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно за позивачкою, що стверджується письмовими заявами відповідачів. 18 серпня 2023 року завідувачка Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. відмовила в оформленні спадщини із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.42). Правовстановлюючий документ на спадковий будинок відсутній. Відповідно до «Технічного паспорта на будинок садибного типу з по-господарськими будівлями та спорудами», складеного 17.08.2023 року на підписаного керівником суб`єкта господарювання [PERSON] , житловий будинок завершений будівництвом та інвентаризаційна вартість станом на серпень 2023 року становить 120 730 (сто двадцять тисяч сімсот тридцять) гривень. Будинок рахується за померлим [PERSON] на підставі виписки з по-господарської книги Виноградівської міської ради Закарпатської області від 10.08.2023 року за № 20.4-07/379 (а.с.32-35). Державний акт на земельну ділянку втрачений. Належність померлому [PERSON] земельної ділянки площею 0.0926 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку по [ADDRESS] , кадастровий номер: 2121280901:00:004;0033, стверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК №735289 виданого начальником управління Держкомзему у Виноградівському районі від 04.06.2010 року. Вартість земельної ділянки становить 244 584.83 гривні (а.с.36-38). Набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі позивач не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Ці обставини суд встановив на підставі достатньої сукупності належних та допустимих доказів, а саме: копій свідоцтв про народження, одруження та смерть, копії технічного паспорту, копій спадкової справи, інших письмових доказів. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Так, дійсно у відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 295/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, Витяг з Реєстру прав власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Тому, у зв`язку із відсутністю вищезазначеного Витягу з реєстру прав власності на спадкове майно спадкодавця, нотаріусом позивачу було роз`яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду. Так дійсно, згідно із вимогами статей 2, 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно є речовим правом, яке підлягає реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та виникає з моменту такої реєстрації. З огляду на положення зазначеного Закону, особа вважається власником об`єкта нерухомості лише тоді, коли у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься відповідний запис про реєстрацію права власності особи на це майно. Відповідно до «Технічного паспорта на будинок садибного типу з по-господарськими будівлями та спорудами», складеного 17.08.2023 року на підписаного керівником суб`єкта господарювання [PERSON] , житловий будинок завершений будівництвом та інвентаризаційна вартість станом на серпень 2023 року становить 120 730 (сто двадцять тисяч сімсот тридцять) гривень. Будинок рахується за померлим [PERSON] на підставі виписки з по-господарської книги Виноградівської міської ради Закарпатської області від 10.08.2023 року за № 20.4-07/379 (а.с.32-35). Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ\~ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах\~ і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності\~ на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної\~ місцевої ради та висновком інвентар бюро. Як випливає з цього нормативного\~ акту,\~ запис у по господарській книзі є акт органу влади, що підтверджує право приватної власності. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як\~ Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. З аналізу положень Конституції\~ України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до вимог ст.116,131 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Згідно з ст.1225 ЦК України,право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз`яснено в п.10Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з ст.125 ЗК України,право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Належність померлому [PERSON] земельної ділянки площею 0.0926 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку по [ADDRESS] , кадастровий номер: 2121280901:00:004;0033, стверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК №735289 виданого начальником управління Держкомзему у Виноградівському районі від 04.06.2010 року. Вартість земельної ділянки становить 244 584.83 гривні (а.с.36-38). Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268, 1269, 1270, 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.\~ Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 1. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.\~ Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.\~ Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відтак, з огляду на встановлені фактичні обставини, суд прийшов до висновку, що оскільки позивачка, як спадкоємець за заповітом, у встановленому законом порядку\~ прийняла спадщину, то остання успадкувала майно, що ввійшло до складу спадщини в цілому. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відтак, з огляду на встановлені фактичні обставини, суд прийшов до висновку, що оскільки оформлення спадщини у нотаріальному порядку виявилося об`єктивно неможливим, а суд пересвідчився, що відсутні перешкоди для переходу права власності на предмет позову в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] в судовому порядку, то позивачка звернулася до суду на підставі ст.392 ЦК України не безпідставно. На підставі наведених вище міркувань позов слід задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved