Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , зазначивши, що 04.04.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб, актовий запис №382. В подальшому, рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 14.12.2015 шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу в сторін є спільна дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та має із ним сталий соціальний зв`язок. Позивач добросовісно виконує свої батьківські обов`язки, створює для дитини всі необхідні умови для проживання та розвитку, забезпечує усім необхідним та піклується про культурний розвиток та належний відпочинок дитини. Відповідачка мало цікавиться своєю дочкою та взагалі переїхала жити в інше місто, а тому забезпечити її в повній мірі не може. При цьому дитина повністю перебуває на утриманні позивача, який має постійний та стабільний дохід, забезпечує себе та дитину, приймає безпосередню участь у вихованні та розвитку свої дочки. Разом із цим, позивач не перешкоджає відповідачці у побаченнях із дочкою. Однак, враховуючи ту обставину, що відповідачка не надає кошти на потреби дитини, є підстави вважати, що відповідачка і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання дитини, тобто сплати аліментів. Враховуючи інтереси дитини, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить визначити місце проживання дитини разом із ним та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2023 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 11.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідачка у встановлений строк без поважних причин відзив на позов не подала, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 12.05.2023 доручено Органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації підготувати та надати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору між сторонами про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] 03.10.2023 на адресу суду надійшов висновок Органу опіки та піклування. Крім того, органом опіки та піклування, як третьою особою у справі, подано до суду заяву про розгляд справи без участі його представника, в якій орган опіки та піклування просив суд ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства з максимальним урахуванням інтересів малолітньої дитини. Ухвалою суду від 03.10.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, від його представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якій представник позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечуючи щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідачка на повторні виклики в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано 04.04.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №382. Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 14.12.2015, ухваленим у цивільній справі №750/10954/15-ц, шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу в сторін є дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Наявною в матеріалах довідкою ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» №31 від 29.08.2022 підтверджується, що позивач [PERSON] фактично проживає у квартирі разом зі своєю дочкою [PERSON] за адресою [ADDRESS] з 30.08.2021. В своєму позові позивач зазначає, що він добросовісно виконує свої батьківські обов`язки, створює для дитини всі необхідні умови для проживання та гармонійного розвитку, забезпечує її усім необхідним та піклується про її культурний розвиток та належний відпочинок. Судом приймаються до уваги такі його доводи, оскільки вони підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач офіційно працевлаштований та має стабільний дохід, що підтверджується довідкою №21/2/2-476 від 09.08.2022, виданою Фінансово-економічним управлінням Служби безпеки України. Згідно з довідкою №196 від 25.07.2022, виданою середньою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №62 м. Києва, [PERSON] навчається в 6-Д класі у вказаному навчальному закладі з 24.09.2021 по даний час. Як вбачається з відповіді на адвокатський запит, наданої вказаним навчальним закладом 16.09.2022 за №94, влаштуванням до школи дитини [PERSON] займався її батько [PERSON] , який особисто написав заяву про зарахування дочки до школи №62 у м. Києві. Мати [PERSON] за час навчання дитини в школі успішністю дочки не цікавилася, з класним керівником не спілкувалася, участі в батьківських зборах не брала. В матеріалах справи також міститься характеристика [PERSON] , видана директором ЗОШ І-ІІІ ступенів №62 м. Києва [PERSON], зі змісту якої вбачається, що дитина зарекомендувала себе старанною, відповідальною та цілеспрямованою ученицею, домашні завдання виконує систематично, на уроках активна, навчальні заняття без поважних причин не пропускає, має дружні стосунки з однолітками. Крім того, згідно табелю дитина [PERSON] має досить хороші оцінки, що свідчить про те, що позивач приділяє достатньо уваги для її розвитку та навчання. Разом із цим, судом встановлено і те, відповідачка ухилялася від виконання батьківських обов`язків відносно дочки [PERSON] , що підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.12.2020 у справі №750/10079/20, згідно з якою якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді попередження. Крім того, із листа Головного управління Національної поліції в Чернігівській області №8аз/124/04/13-2022 від 26.09.2022 вбачається, що на лінію «102» надходило чотири звернення від малолітньої [PERSON] , [INFO] , одне із яких стосувалося неналежного виконання батьківських обов`язків її матір`ю, що підтверджене зазначеною вище постановою суду. Відповідно до ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в сімейне життя, крім випадків встановлених Конституцією України. Положеннями ч. 6 ст. 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції про права дитини держава повинна забезпечувати, щоб дитина не розлучалась з батьками проти її бажанню. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Таким чином, законодавством визначена рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини та, відповідно, рівність прав та обов`язків дитини щодо батьків, а також те, що визначальну роль при вирішенні питань про місце проживання дітей з одним з батьків повинні відігравати найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Вони зобов`язані піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіті, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняються фізичні покарання дитини батьками. Згідно із ст. 155, 157 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а також, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. У силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При вирішенні спору суд, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, бере до уваги правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц. Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 14.04.2021 у справі № 716/591/19. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Як встановлено судом із досліджених доказів, малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком, активну участь у навчанні та вихованні дочки приймає саме батько, він піклується про належне матеріальне забезпечення життя дитини та її гармонійний особистісний розвиток. З`ясовано також, що батько дитини працює, має стабільний дохід, у квартирі за місцем їхнього проживання створені всі належні умови для нормального життя та навчання дитини. Суд наголошує, що існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. За правилами ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Із висновку органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації №101-8172/02 від 22.09.2023 вбачається, що вказаний орган опіки вирішив за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком [PERSON] , [INFO] . Зважаючи на встановлені судом обставини, суд не вбачає підстав для непогодження із висновком органу опіки та піклування, який не суперечить інтересам дитини. Крім того, судом враховується, що відповідачкою не надано до суду жодних доказів на спростування позовних вимог. Із урахуванням вищевказаних обставин у їх сукупності, суд приходить до висновку, що найкращим інтересам дитини відповідатиме її спільне проживання саме з батьком. Разом із цим, суд наголошує на тому, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм національного законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Мати, яка проживає окремо від дитини, зобов`язана брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи її ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до матері, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Батько, який проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.01.2022 у справі № 189/68/20 (провадження № 61-16244св21). Таким чином, проаналізувавши встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, виходячи із засад справедливості та захисту прав малолітньої дитини, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом із батьком підлягають задоволенню. Що стосується вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, то суд вважає, що такі вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання розміру аліментів, суд у відповідності до ч.1 ст. 182 СК України враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд бере до уваги, що відповідачка є працездатною, стан її здоров`я є нормальним, інших утриманців вона не має. Будь-яких інших обставин, які мають істотне значення для вирішення даного спору та які б вказували на неможливість відповідачки приймати участь у вихованні дитини, суду не надано. При розгляді даної справи судом також приймаються до уваги положення ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, згідно з якими розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Крім того, суд керується положеннями статті 27 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, якими передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Із урахуванням наведеного, виходячи із засад справедливості та захисту прав малолітньої дитини, а також з огляду на те, що проживання дитини визначено судом із позивачем [PERSON] , суд вважає вірним стягнути з відповідачки [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання їхньої малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.04.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із наявної в матеріалах справи квитанції №32528798800006583521 від 30.03.2023, позивачем [PERSON] за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Таким чином, враховуючи задоволення цієї частини позовних вимог у повному обсязі, вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Крім того, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на наведене, враховуючи те, що згідно із ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення аліментів, такий судовий збір у розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved