Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, поданим представником [PERSON] , з врахуванням заяви від 25.10.2023, до відповідача Львівської міської ради, в якому просить визнати право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що їй на праві власності належить 1/2 частки квартири [ADDRESS] , яку вона успадкувала після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.09.2013. Вказана квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 10.04.2001, виданого Галицькою районною адміністрацією. Іншу 1/2 частку квартири успадкувала її рідна сестра [PERSON] , яка 05.08.2013 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за померлою матір`ю, однак свідоцтва про права на спадщину на вказане майно не отримала. [PERSON] померла [INFO] у м. москва, російська федерація. У зв`язку з чим, 22.02.2023 позивач звернулась до приватного нотаріуса Стоцка Т.Л. з заявою про прийняття спадщини після смерті сестри, проте отримала відмову через пропуск строк на прийняття спадщини відповідно до ст. 1270 ЦК України. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 02.03.2023 [PERSON] встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті сестри на три місяці, у зв`язку із чим 27.07.2023 на підставі заяви останньої приватним нотаріусом відкрито спадкову справу №11/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] , що вказує на те, що, за відсутності інших спадкоємців померлої, спадщину за померлою прийняла [PERSON] як спадкоємець другої черги. Однак, 27.07.2023 приватний нотаріус Стоцко Т.Л. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій з підстав ненадання правовстановлюючих документів на майно, а саме свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 10.04.2001, виданого Галицькою районною адміністрацією на ім`я [PERSON] , на якому наявна відмітка приватного нотаріуса Герилів М.Р. «свідоцтво про право на спадщину за законом на одну другу квартири в користь [PERSON] видано 26 вересня 2013 року», оригінал такого документа втрачено, у зв`язку із чим дублікат виготовити не представляється можливим. Враховуючи викладене та те, що позивач надано докази неможливості отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно, просить суд позов задовольнити. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 08.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 18.09.2023 витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцка Тараса Львовича належним чином засвідчену копію спадкової справи, відкритої на майно померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 29.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили суд такий задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, при прийнятті рішення поклалась на розсуд суду. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Стоцко Т.Л. в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктами 4.10, 4.16 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Відповідно до\~ст.\~229\~ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті, показаннями свідків, оглянути речові докази. При дослідженні доказів, судом встановлено наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] , виданого 10 квітня 2001 року Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Копія вказаного документа містить відмітку приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Герилів М.Р. про те, що 26.09.2013 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 квартири в користь [PERSON] (а. с. 14, 84). [PERSON] народилась [INFO] у м. Львів, батьки [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.10.1963 (а. с. 10, 78). [PERSON] народилась\~ [INFO] у м. Здолбунів Рівненської області, батьки [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.11.1956 (а. с. 12, 81). Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 13.08.1976 Львівським палацом урочистих подій, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб 13 серпня 1976 року. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а. с. 13, 109, 110) [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.03.2013 Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (а. с. 9, 73). З копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26 вересня 2013 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Герилів М.Р. в спадковій справі №2/2013, зареєстрованого в реєстрі за №1230, вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її доньки: [PERSON] , [PERSON] , частка у спадщині становить 1/2. Відповідно до вказаного свідоцтва, таке видано на 1/2 частину квартири [ADDRESS] [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частини квартири [ADDRESS] ще не видано (а. с. 16). 1/2 частки квартири [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №9999134 від 26.09.2023 (а. с. 17). [PERSON] померла [INFO] в м. москва, російська федерація, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22.04.2020 Дмитровським відділом РАЦС Управління РАЦС москви (а. с. 19,64-65). Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11.04.2023, яке набрало законної сили 12.05.2023, [PERSON] визначено додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її рідної сестри [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме три місця, що починається з дня набрання рішенням суду законної сили (а. с. 20-22). 24 травня 2023 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцка Т.Л. з заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини, на підставі якої нотаріусом заведено спадкову справу №11/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а. с. 59). Однак, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцко Т.Л. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із неподанням спадкоємицею оригіналу правовстановлюючого документа на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , яка є предметом спадкування і належала [PERSON] , спадкоємицею якої була [PERSON] , яка померла [INFO] , яка прийняла спадщину за законом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] (а. с. 23). Копією спадкової справи №11/2023, заведено до майна померлої [INFO] [PERSON] , підтверджуються вищевказані обставини, а також відсутність інших спадкових справ після смерті спадкодавця та інших спадкоємців, які б могли бути залучені як відповідачі. Крім того, як вбачається з пункту 20 копії внутрішнього опису спадкової справи №2/2013, заведеної до майна [PERSON] , померлої [INFO] , яку витребувано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцко Т.Л. в межах спадкової справи №11/2023, на 23 аркуші спадкової справи №2/2013 міститься свідоцтво про право власності на квартиру від 10.04.2001 №Г-24426 без даних, що це копія (а. с. 71). З вищезазначених доказів суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] являлися рідними сестрами, котрі після смерті матері [PERSON] успадкували по 1/2 частки квартири [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] , право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] не оформила, однак мала на неї право як на спадщину, котру прийняла. За таких обставин, зважаючи на те, що [PERSON] померла,тому 1/2 частки квартири [ADDRESS] являється спадковим майном. При вирішенні вказаного позову, суд одночасно враховує, та погоджується із позицією ВС, викладеній, у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) зроблено висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. У цій справі предметом спору є визнання за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті рідної сестри права власності на частку у квартирі. Відповідачем за цим позовом [PERSON] визначила Львівську міську раду у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців. Судом встановлено, що спадкова справа №11/2023 після смерті [PERSON] заведена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцко Т.Л. на підставі заяви позивача. Будь-яких заяв інших можливих спадкоємців немає. Разом з тим, суд встановив, що [PERSON] являлась громадянином російської федерації, а з 01.12.2022 прийнято Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» котрими, зокрема регулювалися питання компетенції по справах про спадщину. Зважаючи, що з спадкової справи не встановлено інших спадкоємців, а в інший спосіб перевірити такі обставини не представляється можливим, орган місцевого самоврядування, є суб`єктом, що може набути прав на нерухоме майно у випадку визнання спадщини відумерлою, суд погоджується, що позивачем належно визначено відповідача. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Крім того, п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 з урахуванням положень частини першої статті15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Згідно п. 6 вищевказаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5, передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу П «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Встановлено, що спірне майно знаходиться на території України, [PERSON] , котра являлася громадянкою російської федерації, на момент смерті знаходилася у м.москва, набула прав на майно в порядку спадкування, однак свідоцтво про прийняття спадщини після [PERSON] не отримувала, право власності на нерухоме майно не реєструвала, в матеріалах спадкової справи відсутній оригінал свідоцтва про право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , що являється необхідним документом на отримання спадшини позивачем. За таких обставин, а також беручи до уваги, що в [PERSON] , після смерті рідної сестри [PERSON] виникло право на спадкування в порядку другої черги на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , набутої останньою в порядку спадкування за законом, за відсутності спадкоємців першої черги, після отримання відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із непредставленням оригіналу правовстановлюючого документу на таке нерухоме майно, суд прийшов до переконання, що іншого способу захисту свої прав аніж звернення з позовом до суду у позивача немає, а доводи викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження. При цьому суд погоджується, що відсутність факту визнання права власності перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню позивачем успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач є спадкоємцем другої черги померлої сестри, що, за відсутності інших спадкоємців, підтверджує її право на успадкування майна. На підставі ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1258, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: approved