Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У лютому 2023 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивачка) в особі представника Бабія М. В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого народилися троє дітей: дочки [PERSON] і [PERSON] та син [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, примирення між ними неможливе і подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам.Вказала, що між сторонами досягнута згода щодо утримання та виховання дітей, які проживають з нею. Відповідач [PERSON] позов не визнав мотивуючи свої заперечення тим, що адвокатом Бабієм М. В. не надано доказів на підтвердження його повноважень на підписання позовної заяви, заява містить недостовірну інформацію щодо сторін та інших обставин, а тому у нього є обґрунтовані сумніви у наявності у дружини волі на розірвання їх шлюбу. За міркуванням відповідача право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу належить безпосередньо одному з подружжя, а вчинення таких дій через представника закон не передбачає. До того ж по причині тяжкої хвороби старшої дочки їх родина з 2018 р. постійно проживає за межами України, що зумовлює необхідність визначення підсудності справи Верховним Судом. По суті позовних вимог пояснив, що протягом багатьох років подружнього життя вони з дружиною не мали суттєвих конфліктів чи проблем у вирішенні спірних ситуацій, їх шлюб побудований на взаємній довірі, любові, спільному світогляді та родинних традиціях, питання про розірвання шлюбу між ними не обговорювалось і про причини, які послугували підставою пред`явлення цього позову, йому нічого невідомо, він любить дружину і дітей та прагне зберегти сім`ю. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою судді від 20.02.2023 позовну заяву було залишено без руху з підстав її подання без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України (а.с. 14-15). 28.02.2023 від представника позивачки надійшла заява про усунення недоліків (а.с. 17-20). Ухвалою судді від 10.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання 30.03.2023 (а.с. 28-29). 29.03.2023 від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 33-35) 29.03.2023 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд задовольнив та відклав розгляд справи на 27.04.2023 (а.с. 37, 40). 07.04.2023 від відповідача до Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга на ухвалу про відкриття провадження у справі, на підставі якої було постановлено ухвалу про витребування матеріалів справи (а.с. 48-51, 62). 13.04.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з клопотанням про зупинення провадження у справі та скерування матеріалів справи до Верховного Суду для визначення підсудності (а.с. 79-86). 18.04.2023 матеріали справи були надіслані до Київського апеляційного суду (а.с. 75). 19.04.2023 Київський апеляційний суд постановив ухвалу про повернення апеляційної скарги на ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с. 76). 21.04.2023 від представника відповідача надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 165-166). 25.04.2023 справа повернулась до Дарницького районного суду м. Києва, а судді для розгляду її було передано 07.07.2023 (а.с. 78, 181). В судовому засіданні 05.09.2023 суд прийняв до розгляду відзив на позовну заяву та у зв`язку з відсутністю сторони відповідача відклав розгляд справи на 11.10.2023 (а.с. 191-192). 02.10.2023 від представника відповідача надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка була задоволена ухвалою суду від 03.10.2023 (а.с. 197-203, 204). 10.10.2023 на електронну адресу суду надійшла сканована заява позивачки на підтвердження факту укладення з адвокатом Бабієм М. В. договору про надання правової допомоги, підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності (а.с. 206). В судовому засіданні 11.10.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі та скерування матеріалів справи до Верховного Суду для визначення підсудності, заслухав вступні промови учасників справи, дослідив письмові докази, після чого визнав потрібним, що позивачка дала особисті або письмові пояснення по суті спору, у зв`язку з чим оголосив перерву до 08.11.2023 (а.с. 207-209). В судове засідання 08.11.2023 позивачка не з`явилась, письмові пояснення від неї не надійшли, у зв`язку з чим суд продовжив перерву до 11.12.2023 (а.с. 216-217). 11.12.2023 від представника позивачки надійшов файл з відеозаписом пояснень позивачки, а від відповідача та його представника - клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 219-221, 222-226, 227-229, 230-232, 233-234). З огляду на присутність в судовому засіданні представника відповідача, принцип розумності строків розгляду справи судом та достатність наявних в матеріалах справи доказів для прийняття обґрунтованого рішеннясуд не знайшов підстав для відкладення розгляду справи і завершив її розгляд за відсутності відповідача. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08.06.2012 Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 549 (а.с. 6). Подружжя має трьох малолітніх дітей - дочок [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 22-25). З наданої відповідачем медичної документації вбачається, що їх старша дочка [PERSON] народилась з численними вадами розвитку та має інвалідність. З метою підтримання життя [PERSON] та забезпечення її лікування у 2018 р. сторони разом дітьми переїхали до Королівства Бельгія, де народився їх син [PERSON] . У березні 2022 р. відповідач повернувся в Україну, а позивачка з дітьми залишились за кордоном, і того часу сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Як пояснив відповідач, під час спільного проживання їх з дружиною стосунки були добрими, питання припинення шлюбу ніколи не піднімалось, а до Києва він змушений був повернутись для догляду за онкоховорою матір`ю. Натомість представник позивачки стверджує, що в період спільного проживання сторін позивачка потерпала від численних проявів домашнього насильства з боку чоловіка і зверталась з цього приводу до бельгійських правоохоронних органів, що і стало причиною повернення відповідача в Україну та призвело до фактичного розпаду їх сім`ї. Незважаючи на відсутність доказів на підтвердження факту вчинення відповідачем протиправних дій щодо позивачки, з пояснень учасників справи установлено, що в певний момент погляди сторін на сімейні відносини розійшлися, що призвело до втрати між ними довіри, почуттів взаємної любові і поваги і, як наслідок - до фактичного припинення шлюбних відносин. Наведені обставини і послугували підставою для звернення позивачки до суду з цим позовом. Право на припинення шлюбу передбачене нормою статті 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України), за змістом якої кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Частина третя статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 СК України). За приписами частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За понад десять місяців, протягом яких позов перебуває в провадженні суду, відновлення шлюбних відносин сторін не відбулося і з огляду на зафіксовану відеозаписом позицію позивачки, яку підтримав її представник, жодних передумов для цього немає. Відповідач визнав, що після його від`їзду з Бельгії дружина припинила з ним будь-яке спілкування, переконливих аргументів на користь можливості примирення подружжя ним не наведено. Наведене свідчить про те, що розлад подружніх стосунків сторін не є тимчасовим явищем, а небажання позивачки зберігати сім`ю не викликає жодних сумнівів. З огляду на зазначене можна дійти висновку, що подальше збереження шлюбних відносин сторін порушить засаду добровільності шлюбу і буде суперечити інтересам позивачки. Даючи оцінку доводам відповідача про подання позову з порушенням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Частиною першою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. За приписами статей 175, 177 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, а до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача. На підтвердження повноважень адвоката Бабія М. В. на представництво інтересів [PERSON] в суді надано ордер на надання правничої (правової) допомоги, який відповідає вимогам Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Зі змісту ордера вбачається, що його видано на підставі договору про надання правової допомоги від 28.08.2022, а повноваження адвоката за цим договором не обмежуються. Всупереч ствердженням відповідача жодних обмежень щодо підписання представником позовної заяви про розірвання шлюбу процесуальний закон не передбачає. Такі положення відсутні і в СК України. Отже ураховуючи, що до позовної заяви додано документ, який посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, представник позивачки Бабій М. В. не мав встановлених законом процесуальних перешкод та обмежень для підписання та подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу від імені клієнта. На підтвердження факту укладення між сторонами шлюбу надано копію свідоцтва шлюб, цей факт не заперечується відповідачем, можливість додання до позовної заяви копій письмових та електронних доказів передбачена нормою частини п`ятої статті 177 ЦПК України, а тому не заслуговують на увагу доводи позивача про необхідність подання до суду оригіналу свідоцтва про шлюб. За змістом статті 29 ЦПК України обов`язковою умовою визначення підсудності справи суддею Верховного Суду є проживання обох сторін за межами України. На момент подання до суду позовної заяви і дотепер відповідач проживав (проживає) в Україні, а відтак підстави для визначення підсудності цієї справи суддею Верховного Суду відсутні. Отже за внутрішнім переконанням суду, яке ґрунтується на оцінці сукупності установлених при розгляді цієї справи фактів і обставин, вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбує законними, обґрунтованими і доведеними, що є підставою для їх задоволення. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачкою судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved