Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України, яке в подальшому переформовано у Центральне управління справами Міністерства оборони України, звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Наказом Міністерства оборони України від 02.10.2017 року № 506 «Про передачу будівлі військового містечка № [NUMBER] ([ADDRESS])» за позивачем на праві оперативного управління закріплено будівлю (казарму) № 41/1 військового містечка № [NUMBER] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Акту прийняття (передачі) для утримання та експлуатації будівель, споруд і території військового містечка № 41 від 05.03.2018, Акту прийняття (передачі) будинків, споруд і території військового містечка від 05.03.2018, Акту технічного стану будівлі (споруди) від 05.03.2019 позивачем прийнято для утримання та експлуатації адміністративну споруду (казарму) № 41/1 військового містечка № [NUMBER] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначена будівля перебуває на бухгалтерському обліку в Київському квартирно-експлуатаційному управлінні (далі - ККЕУ). Кошти за спожиті мешканцями будівлі житлово-комунальні послуги позивач в повному обсязі перераховує на розрахункові рахунки ККЕУ відповідно до п. 12 Наказу Міністерства оборони України № 400 від 03.08.2016. На сьогоднішній день утримання та експлуатацію будівлі (казарми) № 41/1 військового містечка № [NUMBER] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , здійснює позивач. Пунктом 5 розділу 4 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 380 31.07.2018 року у разі розміщення одружених військовослужбовців, осіб офіцерського складу та членів їх сімей або проживання осіб, звільнених з військової служби в запас або відставку, та членів їх сімей (за їх згодою), які залишилися перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлового приміщення для постійного проживання, оплата комунальних послуг та енергоносіїв здійснюється відповідно до укладених з ними договорів. У таких випадках відшкодування коштів військовій частині, витрачених на оплату комунальних послуг та енергоносіїв, проводить військовослужбовець за тарифами для населення. Відповідач [PERSON] проживає та користується кімнатою [ADDRESS] будівлі [ADDRESS] . 02.01.2019 між сторонами укладено Договір № 81 з оплати комунальних послуг та спожитих енергоносіїв за користування кімнатою № 7 будівлі 41/1, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проте, [PERSON] ухиляється від підписання Договору з оплати комунальних послуг та спожитих енергоносіїв за користування кімнатою № 7 будівлі 41/1, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на 2020; 2021; 2022 та 2023 рік, при цьому продовжуючи проживати та отримуючи житлово-комунальні послуги за вказаною адресою. З урахуванням наведеного позивач просить визнати Договір з оплати комунальних послуг та спожитих енергоносіїв за користування кімнатою № 7 будівлі 41/1, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у редакції 2019 року укладеним на 2020; 2021; 2022 та 2023 рік, а також стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 19.07.2023 відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила задовольнити позов та зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що Наказом Міністерства оборони України від 02.10.2017 року № 506 «Про передачу будівлі військового містечка № [NUMBER] ([ADDRESS])» за Центром забезпечення службової діяльності МО та ГШ ЗСУ на праві оперативного управління закріплено будівлю № 41/1 військового містечка № [NUMBER] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На виконання указаного наказу Міністерства оборони України Центру забезпечення службової діяльності МО та ГШ ЗСУ за актом приймання-передачі від 05.03. 2018 року передано для утримання та експлуатації будівлю (казарму) № 41/1 військового містечка № [NUMBER] , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] проживає та користується кімнатою [ADDRESS] будівлі [ADDRESS] , отже є споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. Вказаний факт не заперечується відповідачем. Спірні правовідносини між сторонами регулюються Конституцією України, нормативно-правовими актами у галузі цивільного законодавства, а також спеціальними нормами законодавства Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та наказами Міністерства оборони України, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Так, відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов визначає Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена Наказом Міністерства оборони України № 380 31.07.2018 року Пунктом 5 розділу 4 вказаної Інструкції передбачено, що у разі розміщення одружених військовослужбовців, осіб офіцерського складу та членів їх сімей або проживання осіб, звільнених з військової служби в запас або відставку, та членів їх сімей (за їх згодою), які залишилися перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлового приміщення для постійного проживання, оплата комунальних послуг та енергоносіїв здійснюється відповідно до укладених з ними договорів. У таких випадках відшкодування коштів військовій частині, витрачених на оплату комунальних послуг та енергоносіїв, проводить військовослужбовець за тарифами для населення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач) 02.01.2019 між Центром забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України та відповідачем [PERSON] укладено Договір № 81 з оплати комунальних послуг та спожитих енергоносіїв за користування кімнатою № 7 будівлі 41/1, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаним договором передбачено, що позивач надає [PERSON] та членам його родини, у кількості чотирьох осіб у користування кімнату [ADDRESS] . Відповідно до п.5.1 вказаного Договору термін його дії з 01.01.2019 по 31.12.2019. Пунктом 5.2. Договору передбачено, що у разі спливу строку договору військовослужбовець у Центрі пролонгує укладання нового договору на новий строк до вирішення питання щодо забезпечення останнього постійним житлом крім випадків, зазначених у п. 2.2.7 Договору. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в імперативному порядку не визначено необхідності дотримання конкретної типової або примірної форми договору, разом з тим, ч.3 ст. 12 вказаного Закону встановлено, які умови є істотними для договорів про надання житлово-комунальних послуг. З Акту про відмову в підписанні договору з оплати комунальних послуг та спожитих енергоносіїв від 06.04.2023 вбачається, що позивач запропонував підписати відповідачу Договір з оплати комунальних послуг та спожитих енергоносіїв за користування кімнатою № 7 будівлі 41/1, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на 2020; 2021; 2022 та 2023 рік, проте останній відмовився. При цьому, [PERSON] здійснює оплату житлово-комунальних послуг, що свідчить про фактичне виконання умов вказаного договору з одночасним ухиленням від його укладення. Частиною 2 статті 642 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії. ЦК України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642?643 ЦК України. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору, у статтях 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Вказаний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 757/45133/15-ц (провадження № 14-114цс18), в якій також вирішувався спір про зобов`язання відповідача укласти житлово-комунальний договір. У п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Даний принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved