Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Представник ТзОВ «Креді Фінанс Актив» звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Креді Фінанс Актив» заборгованості в розмірі 3259 дол.США 74 центи. Свій позов мотивує тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 2-8706/09 від 25 листопада 2009 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного банку "Укоопспілка" в особі Рівненської філії заборгованість за кредитним договором в сумі 17402,46 дол.США, що становить відповіно до курсу НБУ 139045,65 грн. Постановою Рівненського апеляційного суду від 22.08.2019 року замінено стягувача за виконавчими листами №2-8706/09, виданим Рівненським міським судом 03.02.2010 року про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного банку "Укоопспілка" в особі Рівненської філії заборгованість за кредитним договором в сумі 17402,46 дол.США та витрати по справі, що складаються з 1700 грн державного мита та 30 грн витрат на інформаційне забезпечення судового процесу, з Акціонерного банку "Укоопспілка" на ТзОВ «Креді Фінанс Актив». Позивач зазначає, що відповідачі заборгованість за кредитним договором та рішенням суду не погасили, у зв`язку з чим, на підставі положень ст.625 ЦК України, позивач за період з 22.05.2017 року по 17.08.2023 року нарахував 3% річних у розмірі 3259 дол.США 74 центи, які просить стягнути солідарно з відповідачів. Ухвалою суду від 06.09.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження. Представник позивача до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання повідомлень за фактичним місцем реєстрації. Причину неявки в судове засідання останні не повідомили, будь-яких клопотань, а також відзив на позов не подали. Як визначено у ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилися в судове засідання, відзиву на позов не подали, про причини неявки не повідомили та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 2-8706/09 від 25 листопада 2009 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного банку "Укоопспілка" в особі Рівненської філії заборгованість за кредитним договором в сумі 17402,46 дол.США, що становить відповіно до курсу НБУ 139045,65 грн. Постановою Рівненського апеляційного суду від 22.08.2019 року замінено стягувача за виконавчими листами №2-8706/09, виданим Рівненським міським судом 03.02.2010 року про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного банку "Укоопспілка" в особі Рівненської філії заборгованість за кредитним договором в сумі 17402,46 дол.США та витрати по справі, що складаються з 1700 грн державного мита та 30 грн витрат на інформаційне забезпечення судового процесу, з Акціонерного банку "Укоопспілка" на ТзОВ «Креді Фінанс Актив». Судом також встановлено, що в матеріалах справи відсутні і під час розгляду справи сторонами не надано будь-яких доказів виконання вищезазначеного рішення суду відповідачами. Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК Українизобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною ч. 2ст. 509 ЦК Українивизначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановленихст. 11 ЦК України. За вимогамист. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зістаттею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннямистатті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на вище наведені норми, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК Українив разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування трьох процентів річних відповідно дост. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Судом встановлено, що відповідачі належним чином не виконували своїх зобов`язань за Кредитним договором. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом з позичальника та поручителів. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 2-8706/09 від 25 листопада 2009 року про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідачів перед позивачем та його порушення. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК Українидає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц зробила висновок, що три проценти річних, передбачені ст.625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються, виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. При обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначені у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Рішення суду не є підставою для виникнення нового грошового зобов`язання у спірних правовідносинах, а лише підтверджує факт порушення відповідачами грошового зобов`язання, яке виникло до ухвалення судового рішення на підставі договору. Зазначене рішення суду не трансформує та не припиняє грошове зобов`язання. У розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. При цьому, виходячи зі змісту правової позиції наведеної у постанові Верховного суду від 12 березня 2018 року № 914/712/16, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями. Матеріали справи свідчать, що відповідачі у справі мають невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, яке виникло за кредитним договором , рішення суду про стягнення з боржників коштів на час звернення до суду фактично не виконане. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.\~Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України). До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставіст.625 ЦК Українивиникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц. Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин (який тривав до 30 червня 2023 року). З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, позовна давність повинна обчислюватися з 12 березня 2017 року. Відповідно\~до\~п.18\~Прикінцевих\~а\~перехіднихположень\~ЦК\~України,\~у\~період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Тобто, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Воєнний стан в Україні введений Указом Президента України\~№64/2022 від 24 лютого 2022 року та триває на момент винесення рішення. Суд зазначає що відсутні правові підстави для нарахування 3% річних, починаючи із дня введення на території України воєнного стану (24 лютого 2022 року). Отже, 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Такі висновки містяться, у постановах Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року №373/2054/16 та від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, а також у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі №463/9914/20. Матеріалами справи\~підтверджується наявність\~заборгованості відповідача\~перед позивачем\~за спірним\~договором кредиту\~в сумі\~17402,46\~доларів США.\~З врахуванням\~суми заборгованості\~за договором\~кредиту,\~суд здійснив\~перерахунок трьох\~процентів річних\~від простроченої\~суми за\~весь час\~прострочення за\~період з\~22\~травня 2017\~року до\~23\~лютого 2022\~року.\~Розмір трьох\~процентів річних\~від простроченої\~суми заборгованості\~за кредитом\~становить 2487,36 доларів США (17402,46 доларів США х 3% х 1739 днів/365). Отже,\~до стягнення\~з відповідачів\~підлягає сума 2487,36 доларів США 3% річних. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення 3% річних необхідно відмовити за безпідставністю. За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, у рівних частках, понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору. На підставі ст.625 ЦК України,

Outcome: partial