Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.09.2020 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , відповідно до якої просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 74967,35 гривень, з яких сума основного боргу 74655,27 гривень та пеня 312,08 гривень, а також стягнути судовий збір. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~В обґрунтування вимог зазначив, що 06.09.2014 він надав відповідачу позику в розмірі 1\~000 доларів США та 20000 грн. Строк повернення позики 01 травня 2015 року. Розписка від 06.09.2014 підписана відповідачем власноручно. Протягом 2015-2018 р.р. відповідач надавала йому усні обіцянки повернути борг, не заперечувала давність боргу та свій намір повернути кошти. 23.03.2018 відповідач сплатила йому 500 грн. в якості штрафу за прострочення заборгованості. Він погодився на відстрочку сплати заборгованості до 01.08.2020 року, про що ним зроблена дописка на оригіналі розписки від 06.09.2014. 26 серпня 2020 відповідач підтвердила суму заборгованості написавши нову розписку про взяття позики в розмірі 1000 дол. США та 20000 грн. Разом еквівалент 2650 доларів США, зробивши допис на цю суму.Позивач вказує, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим він звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Шаренко С.Л. від 05.10.2020 року відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Шаренко С.Л. від 19.03.2021 цивільну справу направлено за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 19.05.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 05.11.2021 цивільну справу направлено за підсудністю до Київського районного суду м.Харкова. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Садовського К.С. від 24.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження. 12.04.2023 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями з підстав звільнення судді [PERSON] у відставку ,цивільна справа надійшла в провадження судді Губської Я.В. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з`явились, представник надав заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві та не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без її участі не надали. Згідно з ч. 2\~ст. 43 ЦПК України\~відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтями\~1,\~2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст.\~15,\~16 ЦК України,\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~\~подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У відповідності до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями\~77,\~78 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 06.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, за яким остання отримала грошові кошти в розмірі 1000 доларів США та 20\~000 грн., що підтверджується оригіналом розписки від 06.09.2014, долученим до матеріалів справи. Позивачем до матеріалів справи наданий та долучений оригінал розписки від 06.09.2014 року. Відповідно до умов розписки [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 1000 дол. США та 20\~000 грн. та зобов`язалась їх повернути в повному обсязі до 01.05.2015 року. Позивач зазначив, що 23.03.2018 відповідач сплатила позивачу 500 грн. в якості штрафу за прострочення заборгованості. Також, позивач вказує, що він погодився на відстрочку сплати заборгованості до 01.08.2020 року, про що позивачем зроблена дописка на оригіналі розписки від 06.09.2014. 26 серпня 2020 відповідач підтвердила суму заборгованості написавши нову розписку про взяття позики в розмірі 1000 дол. США та 20000 грн. Разом еквівалент 2650 доларів США, зробивши допис на цю суму. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконала. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Суд, досліджуючи боргову розписку чи договір позики, повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12). На підтвердження зобов`язань відповідача, позивачем разом надані для приєднання до матеріалів справи оригінали розписок від 06.09.2014 року та від 26 серпня 2020. Із досліджених розписок вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, дата отримання грошових коштів, дата повернення грошових коштів. Факт знаходження оригіналу розписок у позивача підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі статтею\~610,\~612 ЦК України\~- порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми боргу є законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення пені, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1\~ст.1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За положеннями ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Уразі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Позивачем складено розрахунок заборгованості, з яким суд погоджується, відповідно до розрахунку основна заборгованість за договорами позики від 06.09.2014 року, яка в загальному розмірі становить 74\~967,35 грн., з яких: 74655,27 грн.- сума основного боргу та 312,08 грн.-пеня. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved