Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на її користь заборгованість за договором позики від 19 травня 2020 року у розмірі 526086,00 грн. та пеню у сумі 47137,30 грн., а всього 573223,30 грн. та сплачений судовий \~ \~ \~ \~збір. Позов мотивовано тим, що 19.05.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевою О.А. 19.05.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 158, відповідно до якого [PERSON] позичила (взяла у власність) у [PERSON] грошові кошти в сумі 526086,00 грн., що в еквіваленті складає 19800,00 доларів США за курсом НБУ на день підписання договору. [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] строком до 31.12.2020 року (включно) суму грошових коштів, які позичила, в гривнях, а саме 526086,00 грн. що в еквіваленті складає 19800,00 доларів США за курсом НБУ на день підписання договору. За домовленістю сторін позика є безвідсоткова. Після закінчення строку на виконання зобов`язання [PERSON] уникає спілкування з метою неповернення боргу. Згідно п. 4 договору позики від 19.05.2020 року в разі порушення [PERSON] зобов`язань щодо повернення позики, встановлених п. 2 цього Договору, [PERSON] має право нарахувати штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,01% від суми боргу за кожен день прострочення. Отже, від 01.01.2021 року по 15.07.2023 року загальна кількість днів прострочення складає: 365 днів за 2021 рік, 365 днів за 2022 рік та 166 днів за 2023 рік, а всього 896 днів. Таким чином, розмір пені 0,01% від суми боргу 526086,00 грн. за кожен день прострочення 896 днів складає 47137,30 грн., які підлягають стягнення з відповідача. У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язання щодо повернення позики в повному обсязі у строк, передбачений договором до суду було подано даний позов. 13 липня 2023 року на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч. 6\~ст. 187 ЦПК України\~з Реєстру територіальної громади м. Харкова. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 липня 2023 року цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Фрунзенського районного суду м. Харкова. 11 серпня 2023 року на адресу Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч. 6\~ст. 187 ЦПК України\~з Єдиного державного демографічного реєстру. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху. 17.08.2023 року позивачем усунені недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі суду від 11.08.2023 року. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в позовній заяві просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, які повернулись до суду не вручені з причини «за закінченням терміну зберігання». Згідно з ч. 2\~ст. 43 ЦПК України\~відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3\~ст. 131 ЦПК України). Згідно ч. 1\~ст. 44 ЦПК України\~учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Крім того, відповідно до вимог\~ст. 275 ЦПК України\~суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 2\~ст. 191 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачі обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, в силу положень\~ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлялась про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223\~ЦПК України\~постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтями\~1,\~2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст.\~15,\~16 ЦК України,\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~\~подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У відповідності до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями\~77,\~78 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. 19.05.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевою О.А. 19.05.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 158, відповідно до якого [PERSON] позичила (взяла у власність) у [PERSON] грошові кошти в сумі 526086,00 грн., що в еквіваленті складає 19800,00 доларів США за курсом НБУ на день підписання договору. [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] строком до 31.12.2020 року (включно) суму грошових коштів, які позичила, в гривнях, а саме 526086,00 грн. що в еквіваленті складає 19800,00 доларів США за курсом НБУ на день підписання договору. За домовленістю сторін позика є безвідсоткова. В разі порушення [PERSON] зобов`язань щодо повернення позики, встановлених п. 2 цього Договору, [PERSON] має право нарахувати штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,01% від суми боргу за кожен день прострочення. У визначений термін позичальник борг не повернула, матеріали справи не містять відомостей, з яких вбачається, що відповідачка взяті на себе зобов`язання виконала -грошові кошти повернула. Також судом не встановлено, що договір позики від 19.05.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевою О.А. 19.05.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 158 визнано недійсним. Частиною 1 ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1 ст.\~627\~ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст.\~1047\~ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 524\~ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533\~ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.\~Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Таким чином, між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позика отримана у гривнях, однак її еквівалент визначено в іноземній валюті, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, отримані у позику кошти не повернуті, враховуючи встановлену ст.\~204\~ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором, в розмірі 573223,30 грн., з яких: сума основного боргу\~526086,00 грн., пеня\~47137,30 грн., зважаючи на наступне. Судом встановлено, що за договором позики від 19.05.2020 року відповідач отримала від позивача у борг грошові кошти в сумі 526086,00 грн., що в еквіваленті складає 19800,00 доларів США за курсом НБУ на день підписання договору. [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] строком до 31.12.2020 року (включно) суму грошових коштів, які позичила, в гривнях, а саме 526086,00 грн. що в еквіваленті складає 19800,00 доларів США за курсом НБУ на день підписання договору. Вказаним договором позики встановлено порядок повернення боргу та передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України. За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором позики в розмірі 526086,00 грн. Щодо вирішення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, то суд дійшов висновку про їх часткове задоволення, зважаючи на наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ч. 1\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Як вказано у ч. 3\~ст. 549 ЦК України\~пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Встановивши розмір і термін нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1\~ст.\~252\~ЦК України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (ч. 3\~ст.\~6\~ЦК України), у тому числі мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати). У справі, яка розглядається, сторони у пункті 4 договору позики врегулювали відносини щодо розміру й терміну сплати неустойки (пені) за несвоєчасне повернення суми позики, а саме узгодили, що за несвоєчасне повернення позики позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі 0,01% від суми боргу за кожен день прострочення. Згідно із ч.1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В п. 34, 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12-ц викладено правовий висновок, відповідно до якого «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у\~ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Підстави для нарахування пені на суму заборгованості починаючи з 24 лютого 2022 року відсутні, зважаючи на наступне. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»\~введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого\~Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ\~в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан. Даний стан продовжено\~Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від: 14 березня 2022 року № 133/2022, 18 квітня 2022\~року №\~259/2022;\~17\~травня 2022\~року №\~341/2022,\~12\~серпня 2022\~року №\~573/2022,\~7\~листопада 2022\~року №\~757/2022,\~6\~лютого 2023\~року №\~58/2023,\~01\~травня 2023\~року №\~254/2023,\~26\~липня 2023\~року №\~451/2023,\~06\~листопада 2023\~року №\~734/2023\~строком на\~90\~діб,\~тобто до\~14\~лютого 2024\~року. Законом України\~«Про внесення\~змін до\~Податкового кодексу\~України та\~інших законодавчих\~актів України\~щодо дії\~норм на\~період дії\~воєнного стану»\~від 15 березня 2022 року №2120-IX\~розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України\~доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу,\~пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Зважаючи на зазначене, підстави для нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення погашення заборгованості за договором позики починаючи з 24 лютого 2022 року відсутні. Отже, передбачена п. 4 договору позики пеня в розмірі 0,01% від суми боргу за кожен день прострочення розраховується з урахуванням боргу у розмірі 526086,00 грн., помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі позики для його виконання, а саме з 01 січня 2021 року до 23 лютого 2022 року, що становить за 2021 рік - 365 днів, помножені на 0,01%, поділеного на 100%, за 2022 рік - 23 дні, помножені на 0,01%, поділеного на 100% та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 526086,00 грн.\~х 365 днів х 0,01 : 100 = 19202,14 грн., та 526086,00 грн.\~х 23 днів х 0,01 : 100 : 365 = 1210,00 грн.. Оскільки на день постановлення судового рішення відповідачем зобов`язання щодо повернення грошових коштів за договором позики не виконані, суд стягує з відповідача на користь позивача пеню в загальному розмірі 20412,14 грн. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в загальній сумі 5464,98 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial