Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про повернення грошових коштів, стягнутих за виконавчим документом. Вимоги позову мотивовано тим, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис, про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором. В межах виконавчого провадження з позивача стягнуто заборгованість в розмірі 13166,90 грн. Так, рішенням Залізничного районного суду м. Львова, вказаний виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню. Відтак, посилаючись на положення ст. 1212 ЦК просить суд стягнути з відповідача на її користь незаконно стягнуту на його користь заборгованість в розмірі 12080,43 грн. Відповідачем було подано до суду відзив, з якого вбачається, що проти задоволення позовних вимог він заперечує в повному обсязі, покликаючись на те, що положення с.1212 ЦК України, застосовуються до безпідставно набутого майна, в той час як виконання договірного зобов`язання не вважається безспірним. Крім того, звернув увагу суду на те, що станом на день подання до суду відзиву, кредитний договір не визнаний недійсним, не змінений та не розірваний, а тому, відсутні підстави для повернення стягнутої з позичальника заборгованості за вказаним кредитним договором, а визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Згідно ч.5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Судом було встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 07 квітня 2022 року, визнано виконавчий напис, вчинений 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 75856 таким, що не підлягає виконанню /а.с.9/. 12.06.2021 року приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №75856, яким звернено стягнення з [PERSON] , [INFO] , який є боржником за кредитним договором №014/08-5/9800-СК від 06.03.2006 року, укладеним з Акціонерний поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 114/56 від 07.03.2018 є Публічне акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами КП-07032018 від 07.03.2018 є Товариство з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорома ВФ/03 від 08.04.2021 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Строк платежу за кредитним договором 014/08-5/9800-СК від 06.03.2006 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 08.04.2021 року по 25.05.2021 року. Загальна сума що підлягає стягненню - 153 797,55 грн. /а.с.9/. 20.09.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. відкрила виконавче провадження № 66870689 з примусового виконання виконавчого напису №75856, виданого 12.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» заборгованість в розмірі 153 797,55 грн. /а.с.9/. 23.09.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. винесла постанову про арешт коштів боржника /а.с.9/. 09 вересня 2022 року, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження /а.с.6/. Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний шкірно-венерологічний диспанцер», за період з 01.11.2021 року по 30 квітня 2022 року, з [PERSON] , було стягнуто 13166,90 грн. /а.с.8/. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про : 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов : 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 ). Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Крім того, згідно п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17). Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття ( збереження ) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц та від 13.01.2021 у справі № 539/3403/17). Подібний висновок також сформульовано у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 910/16334/19. Судом установлено, що рішенням суду виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом визнано таким, що не підлягає виконанню, оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, відтак кошти, стягнуті при примусовому виконанні виконавчого напису, який судом визнано таким, що не підлягає виконанню, підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані відпала. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України викладений Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18, 28.01.2020 у справі № 910/16664/18. Зважаючи на викладене, ураховуючи встановлене судом у розрізі спірних правовідносин, зважаючи на принципи справедливості, добросовісності та розумності, згідно з якими здійснюється цивільно-правове регулювання суспільних відносин та які визначають характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, шанування прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства, турботи про власні інтереси, закріплення адекватного захисту права або інтересу, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задоволення позову. В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору на суму 1073,60 грн. Крім того, позивачем було заявлено вимогу про стягнення на її користь витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн., за складання позовної заяви. Відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, яке мотивовано тим, що позивачем не надано жодного доказу, на підтвердження витрат на правову допомогу адвоката, що є підставою для відмови в задоволенні заяви позивача. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.),документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки позивачем крім розрахунку витрат на правову допомогу не надано суду більше жодного належного та допустимого доказу, суд приходить до переконання про необхідність відмови в задоволенні заяви про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. Враховуючи викладене та

Outcome: approved