Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати квартиру [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та здійснити її поділ. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на (одну другу) частку квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15.03.2013 вона з відповідачем уклали шлюб з [PERSON] , який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції актовий запис № 269. Перебуваючи у шлюбі, для поліпшення житлових умов вона разом та за спільні кошти подружжя придбали трьох кімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , вартість якої на день купівлі складала 707700 грн. За згодою дружини [PERSON] , договір купівлі-продажу квартири оформлений на чоловіка, [PERSON] , як титульного власника, про що внесенні відповідні відомості до реєстру прав власності нерухомого майна. Позивачка зазначає, що при укладанні договору купівлі-продажу, вона як дружина, надавала нотаріально посвідчену заяву-згоду на придбання квартири. Кошти на квартиру, були зібранні зі спільних доходів, заощаджень, частково допомогли батьки. Позивачка зазначила, що на час придбання квартири, вона працювала директором імідж-студії «ЮМЄ» та мала стабільний дохід. Таким чином, з метою захисту свого права на частку майна набутого в шлюбі, позивач звернулась до суду з позовом про визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання за нею права власності на частку квартири. 07.02.2020, відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги [PERSON] не визнає в повному обсязі, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що так, дійсно 15.03.2013 між ним та [PERSON] укладено шлюб. На теперішній час вони мешкають окремо, оскільки позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Згідно договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 27.11.2015, вартість квартири становить 707\~700 грн., що еквівалентом 30\~000 доларів США, за курсом 1дол. США 23,59 грн. Відповідач зазначає, що квартира [ADDRESS] не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки вказану квартиру вони купили за позичені у його матері гроші, що підтверджується розпискою від 27.11.2015 на суму позики 30\~000 дол. США. Відповідно до вказаної розписки вбачається, що кошти в сумі 30\~000 дол. США позичались для купівлі квартири для його сім`ї. Таким чином, відповідач зазначає, що оскільки борг на теперішній час досі існує, борг доведеться повертати його матері особисто йому, а тому квартира також повинна належати йому особисто. Відповідач зазначає, що оскільки вони з дружиною не мали особистих коштів на квартиру, його мати, [PERSON] приїхала з м. Черкаси, привезла з собою свої гроші для покупки квартири в сумі 30\~000 дол. США. За його проханням, матір дозволила оформити квартиру на нього, як на голову родини. Однак, оскільки наразі позика не повернута його матері, остання пред`являє вимогу про сплату боргу за договором позики від 27.11.2015 на суму 30\~000 дол. США. Таким чином, мається боргове зобов`язання подружжя, кошти отриманні в борг, витраченні на придбання квартири в інтересах сім`ї. Крім того, відповідач зазначив, що позивач приховала від суду відомості про спільне майно, набуте під час шлюбу, а саме те, що під час шлюбу вони також придбали автомобіль марки Mercedes Benz CLK 270 CDI 2148, д.н.з. [NUMBER] . Автомобіль зареєстровано на дружину, [PERSON] . На теперішній час автомобілем користується позивач, [PERSON] , але відповідач вважає, що автомобіль повинен бути також предметом розгляду питання про поділ майна подружжя. На підставі зазначеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 07.02.2020 відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] в якому просив суд визнати автомобіль марки Mercedes Benz CLK 270 CDI 2148, д.н.з. [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , в порядку поділу майна, стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію в сумі 118\~048,5 грн. На обґрунтування зустрічного позову посилався на ті обставини, що викладенні у відзиві на первісний позов. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.02.2020 до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності, залучено [PERSON] . 06.03.2020 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи [PERSON] , в яких зазначила, що вважає позовні вимоги позивачки за первісним позовом [PERSON] необґрунтованими, а викладені у позовній заяві обставини щодо наявності спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] у вигляді квартири [ADDRESS] не відповідають дійсності. В своїх поясненнях [PERSON] зазначила, що її син, [PERSON] , [INFO] одружився з [PERSON] . За час їх спільного проживання у шлюбі, на її сина, [PERSON] була оформлена квартира [ADDRESS] . Вона вважає, що вказана квартира не може бути визнана об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки квартира придбана за позичені у неї кошти, в розмірі 30\~000 дол.США, що підтверджується розпискою від 27.11.2015. За таких обставин, вона вважає, що при наявності боргу в розмірі вартості квартири, не можна визнавати за [PERSON] право власності на частку квартири, оскільки борг їй досі не повернутий, а повертати борг, використаний в інтересах сім`ї, з урахуванням, що шлюбні відносини у сторін припиненні, вказаний борг доведеться повертати [PERSON] . Позивач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилась, довірила представляти свої інтереси адвокату Антонюк І.А. Представник позивача за первісним позовом адвокат Антонюк І.А. в судовому засіданні в режимі відео конференції підтримала позовні вимоги за первісним в повному обсязі, а також не заперечувала проти позовних вимог позивача за зустрічним позовом від 07.02.2020, та в порядку поділу майна подружжя, стягнути з [PERSON] грошову компенсації частки автомобіля в сумі 118\~048,5 грн. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник адвокат Головінов В.О. в судове засідання не з`явились, причину не явки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомленні своєчасно та належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причину не явки суду не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 15.03.2013 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який розірвано 18.05.2020 рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси (т. 1 а.с. 255). 27.11.2015 [PERSON] уклав договір купівлі-продажу, відповідно до якого набув право власності на квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 10-13). Відповідно до п. 12 договору вбачається, що згода на підписання договору купівлі-продажу покупцем надана дружиною покупця, [PERSON] від 27.11.2015. Тобто, [PERSON] набув права власності на вказану квартиру, під час перебування у шлюбі з [PERSON] . Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.02.2020 № 198752755 підтверджується, що спірна квартира на праві власності, яке набуте на підставі договору купівлі- продажу, належить [PERSON] на праві приватної власності. (т. 1 а.с. 58). Сторонами не оспорюється, що квартира придбана під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Згідно з ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За положенням ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Статтями 69-71 СК України визначено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання (п.23). Крім того, в п.25 постанови роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.4,5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення одного з подружжя до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно в їх спільній частковій власності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено правовий висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». При цьому, суд виходить з того, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком. Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки придбана [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] за їх спільні кошти, незалежно від того, що оформлена та зареєстрована за відповідачем. Обставин, які б свідчили про те, що спірна квартира є особистою власністю однією із сторін, судом не встановлено. Суд не приймає до уваги доводи відповідача за первісним позовом [PERSON] про те, що кошти, які були запозичені в інтересах сім`ї, на купівлю квартири йому доведеться віддавати особисто, а тому і квартира повинна належати йому особисто, оскільки зазначене не спростовує права спільної сумісної власності подружжя, оскільки договір ( у тому числі позики), укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] не заперечували, що кошти отриманні в позику, були запозичені в інтересах сім`ї, для купівлі квартири, а тому квартира придбана у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Жодної із сторін не заявлено вимоги про відступлення від засади рівності часток подружжя. Таким чином, спірне нерухоме майно, набуте сторонами за час зареєстрованого шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між ними у рівних частках. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнати автомобіль марки MERCEDES BENZ CLK 270 CDI 2148, державний реєстраційний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , та стягнення в порядку поділу спільного майна подружжя з [PERSON] на його користь за 1/2 частину зазначеного автомобілю грошової компенсації, яку з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог відповідач визначив в розмірі 173 660 грн. суд зазначає наступне. В судовому засіданні відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник, не заперечували, що автомобіль марки MERCEDES BENZ CLK 270 CDI 2148, державний реєстраційний номер [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, оскільки матеріалами справи встановлено та сторони не заперечують, що автомобіль марки MERCEDES BENZ CLK 270 CDI 2148, державний реєстраційний номер [NUMBER] придбаний [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] , вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання автомобілю марки MERCEDES BENZ CLK 270 CDI 2148, державний реєстраційний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними; присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. В своєму зустрічному позові, [PERSON] просить компенсувати йому вартість частин автомобіля марки MERCEDES BENZ CLK 270 CDI 2148, державний реєстраційний номер [NUMBER] , яку з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог визначає в розмірі 173\~660 грн. Вказаний розмір компенсації обґрунтовує тим, що станом на 07.02.2020 вартість частки автомобіля була визначена в розмірі 118\~048,5 грн., з урахуванням курсу долара 24.85 грн., та оскільки станом на 27.04.2023 курс долара становить 36,56 грн. то вартість частки автомобіля також збільшилась 173\~660 грн. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що згідно висновку експерта від 05.02.2020 ринкова вартість автомобілю марки MERCEDES BENZ CLK 270 CDI 2148, державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 236\~097 грн. З вказаного висновку також вбачається, що ринкова вартість КТЗ визначена з урахуванням встановлених цим дослідженням ідентифікаційних даних та його технічного стану. Ринкова вартість КТЗ враховує його комплектність, укомплектованість і фактичний технічний стан, термін експлуатації, величину пробігу, умови в яких він експлуатувався (зберігався), особливості кон`юнктури ринку регіону. Згідно з принципами зміни вартості залежно від попиту та пропозиції, ринкова вартість КТЗ є змінюваною за фактором часу величиною, яка залежить від коливань ринкових цін на КТЗ та його складові. При визначенні ринкової вартості КТХ враховуються вимоги п. 7.2 Методики в частині необхідності використання цінових даних та проведення розрахунків на основі цін на ідентичні транспортні засоби. Вартість КТЗ, яка наведена в іноземній валюті, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ на дату оцінки. Таким чином, суд не бере до уваги доводи позивача за зустрічним позовом, що вартість частки автомобіля слід визначати з урахуванням курсу долару на дату подання заяви про збільшення позовних вимог, оскільки вартість автомобілю , яка наведена в іноземній валюті, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ на дату оцінки. Оскільки позивачем на підтвердження збільшення вартості автомобілю не надано повторного звіту про оцінку майна, суд бере до уваги звіт про оцінку майна складеного 05.02.2020, відповідно до якого ринкова вартість автомобілю марки MERCEDES BENZ CLK 270 CDI 2148, державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 236\~097 грн, а тому в порядку поділу спільного майна подружжя вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] за 1/2 частину автомобіля марки MERCEDES BENZ CLK 270 CDI 2148, державний реєстраційний номер [NUMBER] грошову компенсацію 118 048 (сто вісімнадцять тисяч сорок вісім) грн. 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved