Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 25.10.2023 року представник [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що у 2010 року [PERSON] на підставі ордеру на житлове приміщення [NUMBER], отримав у користування квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (підстава для видачі ордера - рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради від 26.02.2010 року №47) в якій проживає до цього часу зі своєю сім`єю. Вказана квартира належала до службового житлового фонду Охтирського МРВ УМВС України в Сумській області, де з 1998 року проходив службу позивач. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів внутрішніх справ» Охтирський МРВ УМВС України в Сумській області припинив свою юридичну діяльність. У липні 2023 року позивач звернувся до Охтирської міської ради з питанням приватизації квартири. По суті порушеного питання Охтирською міською радою було направлено звернення до Головного управління Національної поліції в Сумській області, так як вказана квартира обліковується в управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства, як службова. Листом від 16.08.2023 року за № 1278/05/31-2023 Головне управління Національної поліції в Сумській області повідомило, що квартира за адресою [ADDRESS] не значиться у журналі обліку службових приміщень Головного управління Національної поліції в Сумській області та зазначили, що Охтирський районний відділ поліції входить до складу Головного управління Національної поліції в Сумській області, яке не є правонаступником Охтирського МРВ УМВС України в Сумській області. Позивач неодноразово звертався до Охтирської міської ради із заявами про виключення квартири із числа службових, однак отримував відмови, у зв`язку з чим віз звернувся до суду та просить зобов`язати Охтирську міську раду Сумської області виключити із числа службових квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Процесуальні дії в справі та аргументи сторін. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 06.11.2023 року від представника [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій просить зобов`язати Охтирську міську раду Сумської області провести приватизацію і передати у власність квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». 06.11.2023 року від Головного управління Національної поліції в Сумській області надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначили про безпідставність заявлених вимог, оскільки позивачу листом ГУНП в Сумській області від 16.04.2023 року за № 1278/03/31-2023 за результатами розгляду його заяви повідомлено, що квартира за адресою [ADDRESS] не значиться в журналі обліку службових приміщень ГУНП в Сумській області, крім того Охтирський районний відділ поліції входить до складу Головного управління Національної поліції в Сумській області, яке не є правонаступником Охтирського МРВ УМВС України в Сумській області. Вищевказане свідчить про те, що у ГУНП в Сумській області відсутні повноваження щодо розгляду питання виключення з числа службових приміщень, а саме квартири за адресою [ADDRESS] . Разом з відзивом надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 09.11.2023 року відмовлено в задоволенні вищевказаного клопотання, у зв`язку з тим, що справи розглядається у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. 29.11.2023 року від Охтирської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечують проти заявленого позову у зв`язку з тим, що вирішення даного питання не відноситься до компетенції Охтирської міської ради, а є виключною компетенцією Виконавчого комітету Охтирської міської ради, який є колегіальним органом. Суд, проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Встановлено, що 04.03.2010 року [PERSON] з сім`єю 3 чоловік (дружини [PERSON] , донька [PERSON] ) надано ордер на жиле приміщення № [NUMBER] , на ізольовану квартиру площею 18,6 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради від 26.02.2010 року №47 (а.с.5). Листом виконавчого комітету Охтирської міської ради від 18.09.2023 року за № 01-12/2185 на лист [PERSON] від 10.07.2023 року за № 3000/01-12 повідомлено, що його звернення по суті порушеного питання було направлено звернення до Головного управління національної поліції в Сумській області (а.с.8). Листом від 16.08.2023 року за № 1278/05/31-2023 Головне управління Національної поліції в Сумській області повідомило, що квартира за адресою [ADDRESS] не значиться у журналі обліку службових приміщень Головного управління Національної поліції в Сумській області та зазначили, що Охтирський районний відділ поліції входить до складу Головного управління Національної поліції в Сумській області, яке не є правонаступником Охтирського МРВ УМВС України в Сумській області, тому ГУНП в Сумській області не має повноважень щодо розгляду спірного питання. Листом Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства від 09.10.2023 року за № 1691/03 [PERSON] повідомлено, що квартира за адресою [ADDRESS] обліковується в управлінні як службова. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації квартири, віднесені до числа службових (а.с.10). За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному мати право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.31 Житлового кодексу України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Частиною 1 ст.118 Житлового кодексу України передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службового рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4.02.1988 №37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка. Аналізуючи наведене вище вбачається, що жиле приміщення підлягає виключенню з числа службових за наявності однієї з двох умов: 1) якщо відпала потреба в такому його використанні; 2) у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Крім цього, законодавчо перелік підстав за яких така потреба може відпасти не визначений, а тому при вирішенні питання про наявність умов за яких відпадає потреба у використанні житла як службового слід керуватись роз`ясненнями Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 02.04.2013 року, і до таких умов можна віднести: 1) скорочення посад, яким відповідно до переліку може бути надано службове житло; 2) особи, які працюють на посадах, яким відповідно до переліку може бути надано службове житло, забезпечені власним житлом, що дозволяє їм належним чином виконувати свої трудові обов`язки. Жодну з наведених умов не покладено в обґрунтування правової підстави позову. Законодавством передбачено, що підставою для виключення житла зі складу службових є відповідне клопотання підприємства, установи, організації, яка надавала службове житло, оскільки згідно законодавства прийняття відповідного рішення віднесено до компетенції виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Подання балансоутримувачем жилого фонду до визначеного органу відповідного клопотання є лише однією з умов, і одночасно, стадією у процедурі прийняття рішення про виключення житла зі складу службових. Зі змісту вказаних положень виходить, що вирішення питання про виключення житлового приміщення із числа службових можливо лише при наявності клопотання адміністрації підприємства, яке використовує вказане житлове приміщення як службове. Сама лише подача підприємством клопотання про виключення житла зі складу службового не передбачає обов`язку адміністрації приймати позитивне рішення з цього питання. Вирішення питання про виключення жилого приміщення із числа службових є правом, а не обов`язком виконавчого комітету відповідної ради. Прийняття рішення про виключення квартири зі складу службових відноситься до дискреційних повноважень відповідача, що передбачає йому визначену законодавчими положеннями свободу розсуду при виборі одного із можливих управлінських рішень. Судом не встановлено порушення прав позивача на житло зі сторони відповідача, оскільки Охтирською міською радою не вчинено дій, які б свідчили про обмеження його прав проживати у спірному житловому приміщенні та користуватись ним, не ставилось питання про його виселення з квартири. Доказів протилежного суду не надано. Суд враховує, що питання про виключення приміщення зі складу службових, відповідно до наведеного вище п.6 Положення вирішується на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної ради. Слід зазначити, що 14 травня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках №360/536/17-а, адміністративне провадження №К/9901/16975/18 (ЄДРСРУ № 89251080) вказав, що застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення, є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив в його задоволенні. Однак, як встановлено під час судового розгляду, позивачем також не надано доказів на підтвердження того, що організація, установа у віданні якої знаходиться службова квартира зверталися до виконавчого комітету Охтирської міської ради із клопотанням про виключення її із числа службових та виконавчим комітетом було прийнято рішення про відмову в задоволенні такого клопотання. Окремо слід звернути увагу на те, під час судового розгляду даної справи, стороною позивача не надано будь-яких доказів на підтвердження того кому належить право власності на спірну квартиру, чи у кого вона перебуває у віданні, оскільки з відзиву ГУНП в Сумській області, вбачається, що спірна квартира не значиться в журналі обліку службових приміщень Головного управління Національної поліції в Сумській області. Також сторона позивача не скористувалася своїми процесуальними правами визначеними положеннями ЦПК України та не заявляла будь-яких клопотань (до подання позовної заяви, чи до початку розгляду справи по суті позовних вимог) з метою з`ясування вказаної обставини. Крім того, слід зазначити, що позивачем заявлено позов до Охтирської міської ради Сумської області, однак відповідно до вищевказаного Положення питання про виключення приміщення зі складу службових вирішується рішенням виконавчого комітету відповідної ради, тобто є виключною компетенцією Виконавчого комітету Охтирської міської ради. Щодо вимоги про зобов`язання Охтирської міської ради провести приватизацію та передати у власність квартиру за адресою [ADDRESS] суд зазначає наступне. Відповідно до п.1 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Дана норма закріплена і в п.13 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 №396, згідно якої - приватизація квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до підпункту 2 пункту а) частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності. Законодавством України встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Спірна квартира у господарському віданні та оперативному управлінні, в комунальній власності Охтирської міської ради не перебуває. У відповідача відсутні законні підстави вчиняти щодо вказаного об`єкту нерухомого майна дії по приватизації. Порядок передачі об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюється відповідно до Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», постановами Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 р. №1482 «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», від 06.11.1995 року №891 «Про затвердження Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій». Відповідно до ст.4 зазначеного вище Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передача об`єктів з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням органів, уповноважених управляти державним майном. Однак, рішення про передачу об`єкту нерухомого майна, а саме квартири адресою [ADDRESS] до комунальної власності Охтирської міської територіальної громади уповноваженим на те органом не приймалось. Відповідно, Охтирська міська рада не має законних підстав для надання спірного житла у власність [PERSON] , адже, не є власником та розпорядником спірного нерухомого майна. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права та подано позов до неналежного відповідача. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 жовтня 2017 року у справі №914/1128/16. Отже, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства (постанова ВС у справі № 904/792/18 від 20 лютого 2019 року). Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи у справі докази в цілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з вищевикладених підстав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed