Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить: - розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 16.07.2018 виконкомом Вигодської селищної ради Долинського району Івано - Франківської області, актовий запис №8; - після розірвання шлюбу прізвище їй не змінювати; - малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишити проживати з нею; - стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 8 000 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що вона із відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання у них [INFO] народилась дочка [PERSON] . Спільне життя у неї з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, різницю у поглядах на сімейні відносини та обов`язки. Шлюбні відносини між ними припинені з березня 2023 року. Подальше збереження шлюбу суперечитиме її інтересам та інтересам їхньої дитини. Строк на примирення просить не надавати, оскільки примирення між ними неможливе. На даний час вони спільно не проживають. Зазначає, що після припинення спільного проживання, їхня малолітня дочка [PERSON] , залишилась проживати разом з нею. Відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання їхньої дитини не надає, хоча зобов`язаний та має можливість це робити. Оскільки відповідач інших осіб на утриманні не має, він є працездатного віку, отримує стабільний дохід за кордоном, має нерухоме та рухоме майно, а тому просить стягувати з останнього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 8\~000 грн щомісячно. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечила щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений у встановленому законом порядку про місце, дату і час розгляду справи, шляхом направлення рекомендованого повідомлення за місцем реєстрації. Від останнього відзиву на позов, жодних клопотань не надходило. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 20 жовтня 2023 року ухвалою суду залишено позовну заяву без руху та надано позивачці десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Від позивачки [PERSON] 23.10.2023 надійшла заява на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. 23 жовтня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. Ухвалою суду від 20.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач [PERSON] відзиву, будь - яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи у встановленому законом порядку. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомленим про місце, дату і час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, позивачка не заперечила проти заочного розгляду справи, а тому протокольною формою ухвали від 04.12.2023 суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 16.07.2018 (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про народження (повторне) серії [NUMBER] виданого 04.08.2022 (а.с. 9), [INFO] народилась [PERSON] . Її батьками є сторони по справі. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивачки припинити шлюбні відносини з відповідачем, які вони враховуючи наявність малолітньої дитини не можуть вирішити в позасудовому порядку та щодо участі відповідача в утриманні дочки. ІV. Оцінка суду: заслухавши пояснення позивачки, вивчивши та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 1 стаття 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні відносини, позивачка не бажає зберегти сім`ю, відповідач з цього приводу заперечень не висловив, спору між сторонами щодо місця проживання дитини немає, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з\~вищенаведеного,\~суд вважає\~за необхідне\~позов задовольнити,\~шлюб між\~сторонами розірвати, після розірвання шлюбу прізвище позивачки не змінювати, малолітню дитину залишити проживати з позивачкою. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів, суд вважає за потрібне зазначити таке. Згідно із ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За правилами, передбаченими ст. 180-184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Отже, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, незалежно від того, одружені вони, чи їх шлюб розірвано. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення ст. 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В той же час, поняття «мінімум» визначає крайню межу, а ч. 2 ст. 182 СК України зобов`язує встановити розмір аліментів необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В даному контексті суд пов`язує поняття гармонійного розвитку із процесом виховання дитини, як всебічно та гармонійно розвиненої особистості - члена суспільства у демократичній державі, якою проголошена Україна. Такий процес можливий лише при повній взаємодії всіх ланок суспільства: сім`ї, навчально-виховних закладів, громадських формувань, спеціальних інституцій держави. І лише комплексний підхід може принести очікувані результати. Він передбачає забезпечення єдності вимог у системі всебічного гармонійного виховання, а також єдності й узгодженості форм, засобів і методів впливу на особистість та включає завдання морального, розумового й фізичного виховання. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25.11.2020 у справі № 523/2927/18. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що малолітня дочка [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач повинен брати участь в забезпеченні дочки всім необхідним, однак не робить цього, тому вона просить стягувати з нього аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дитини, визначивши їх у\~твердій грошовій сумі. Проте, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 8 000 грн щомісячно, нею не обґрунтовано вказаний розмір та не надано доказів, які б підтверджували, що саме така сума (з урахуванням рівності батьків в утриманні дітей) необхідна для належного утримання дочки. Не надано позивачкою і доказів щодо можливості відповідача сплачувати аліменти саме в такому розмірі. Зазначаючи про те, що він працює за кордоном та має дохід, має у власності нерухоме та рухоме майно, позивачка до матеріалів справи не долучає жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин. Таким чином, при визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, зважає на недоведеність позивачкою факту працевлаштування відповідача за кордоном, отримання ним стабільного доходу, наявності у власності нерухомого та рухомого майна, у зв`язку з чим завищений розмір аліментів може стати для нього надмірним тягарем та приходить переконання, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 6 000 грн. Стягнення аліментів слід розпочати від дня пред`явлення позову, як це визначено ч. 1 ст. 191 СК України, і проводити в такому розмірі до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. V. Розподіл судових витрат: беручи до уваги положення ст. 141 ЦПК України, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та враховуючи, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів до суду, судовий збір в розмірі 1 073,60 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 114, 160, 180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: partial