Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

1.Позовні вимоги. 15.02.2017 року позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» заявило позовні вимоги до відповідача № 1 - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , та відповідача № 2 - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , «про стягнення заборгованості», а саме: 1) Стягнути солідарно з Відповідачів, якими є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, МФО 300023, р/р [NUMBER] , ЄДРПОУ 00039019, заборгованість 14664,65 долари США, які складаються із: 11230,55 доларів США заборгованості за кредитом, 3434,10 доларів США заборгованість за відсотками. 2) Стягнути з Відповідачів, якими є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, МФО 300023, р/р [NUMBER] , ЄДРПОУ 00039019, 5984,97 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору. 15.06.2017 року позивачем Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», на виконання ухвали про залишення позову без руху, подало уточнену позовну заяву (т. 1 а.с. 57-58), згідно до якої позивачем заявлено позовні вимоги до [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , «про стягнення заборгованості», а саме: 1) Стягнення з Відповідача - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, МФО 300023, р/р [NUMBER] , ЄДРПОУ 00039019, заборгованість 14664,65 долари США, які складаються із: 11230,55 доларів США заборгованості за кредитом, 3434,10 доларів США заборгованість за відсотками. 2) Стягнення з Відповідача - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, МФО 300023, р/р [NUMBER] , ЄДРПОУ 00039019, 5984,97 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивачем зазначено, що 01.06.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», як кредитором, та [PERSON] , як позичальником, укладено договір кредиту № 105/6-57-7 за яким кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 24700 (двадцять чотири тисячі сімсот) доларів США зі сплатою 12,5 (дванадцять цілих п`ять десятих) процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості, згідно до встановленого між сторонами графіку відображеного у п. 1.1. Договору (т. 1 а.с. 5-7). Згідно до п. 1.1.2. Договору - кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту визначено 31.05.2022 року. Кредит надано було позичальнику на цілі - придбання нерухомого майна - трьохкімнатної квартири під номером [ADDRESS] ., - п. 1.2. Договору. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.01.2016 року у справі № 208/6368/15-ц, у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» «Про захист прав споживачів; визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними», було відмовлено повністю. Зазначене рішення набрало законної сили, за результатами апеляційного оскарження, за Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.12.2018 року, якою апеляційна скарга [PERSON] була залишена без задоволення, а заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.01.2016 року залишено без змін (т. 1 а.с. 118-121). Згідно наявних в матеріалах справи платіжних квитанцій, на протязі тривалого часу позивач здійснював погашення заборгованості, що свідчить про те, що він був знайомий з усіма умовами спірних договорів і добровільно погодився їх виконувати, у зв`язку з чим сплачував передбачені суми коштів.(а.с.27-68) Договір, який повністю або частково виконаний сторонами є укладеним, у зв`язку з тим, що фактичні дії сторін щодо виконання договору свідчать про домовленість сторін укласти договір на певних умовах». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) вказано, що «преюдиціальність - обов`язковість Фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта». Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №922/643/19). Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова КГС ВС від 10.12.2019 по справі №910/6356/19). Отже, дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії - за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин (постанова КАС ВС від 15.10.2019 по справі №813/8801/14 . Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова КЦС ВС від 19.12.2019 по справі №520/11429/17). У зв`язку з цим, даний факт встановлений та не потребує доказуванню при розгляді даної справи. Відповідно до висновку, що викладений в Постанові Верховного Суду від 24 вересня 2018 року по справі № 183/3343/18: «Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Кредитний договір є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов такого договору. Передача грошей відбувається на стадії виконання кредитного договору. Таким чином, посилання позивача на неотримання нею грошей не може бути підставою для визнання оспорюваного договору кредиту недійсним» У справі відсутні будь-які фактичні дані про те, що боржник не отримав кредитні кошти за кредитним договором, та відповідно до норм ЦПК України Позивач не надав суду доказів на підтвердження цього. Боржник також приступив до виконання кредитного договору та на протязі тривалого часу сплачував по кредитному договору (на підтвердження цього в справі є численні квитанції про оплату), окрім того було укладено і договір іпотеки (якби особа не отримував кредит, то невже б він на протязі багатьох років жодних чином не оскаржував би його). Відповідно до позиції Верховного Суду України, що викладена в Постанові від 25.06.2011 р. по справі 3-58гс11: фактичні дії сторін свідчать про те, що договори були укладені. А визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення поговору в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами. Тобто, факт отримання кредиту підтверджується фактичним виконанням умов кредитного договору щодо повернення коштів Договір, який повністю або частково виконаний сторонами є укладеним, у зв`язку з зим, що фактичні дії сторін щодо виконання договору свідчать про домовленість сторін укласти договір на певних умовах. Навіть у випадку відсутності певної умови, у випадку виконання договору такий договір є укладеним на умовах, що звичайно ставляться до такого виду договорів. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграф 1 регулює позику. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в Постанові від 18 вересня 2013 року по справі № 6-бЗцсІЗ: «Відповідно до статті 1046 ІІК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише Факту укладення договору, але й Факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.» Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в Постанові від 24 лютого 2016 року по справі № 6-50цс16: «Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова Форма Договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише Факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, установивши, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, дійшов обґрунтованого висновку про виникнення боргового зобов`язання. Такі ж по суті висновки містяться й у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року та в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, наданих заявником для порівняння». Боржнику відмовлено у позові про визнання недійсним кредитного договору, а тому всі посилання на недійсність договору взагалі є неспроможними та навіть не повинні обговорюватися. На підставі зазначеного позивачем підтримано заявлені позовні вимоги, які просив задовольнити у повному обсязі. 2.Позиція відповідача. Відповідачем [PERSON] позовні вимоги не визнані та зазначено, що позивачем не підтверджено сам факт видачі грошових коштів йому як позичальнику у розмірі 24 700 доларів США, а не у гривнях 124 735,00 грн. Також, відповідач не погодився із твердженням банку що про підписання кредитного договору свідчать підписи сторін. Крім того, заявлена кредитна ставка та розрахунок процентів за кредитом не узгоджуються із нормами права, і не визнані відповідачем, так як банком при підписанні кредитного договору було приховано та введено в оману позичальника стосовно реальної відсоткової ставки та сукупної вартості кредиту, що є неприпустимим при підписанні кредитного договору. Перед підписанням кредитного договору Банк навмисно ввів [PERSON] в оману через свідомо надану недостовірну інформацію, яку повинен був надати перед укладанням правочинів для всебічного і повного ознайомлення з умовами кредитування та інше. Та, відповідач просив врахувати висновок судово-економічної експертизи № 3445/3446-16 від 07.06.2018 року, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз по справі 208/6368/15, копію якого долучив до відзиву. 3.Заяви, клопотання, процесуальні питання. 15.02.2017 року позивачем подано даний позов до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Разом із позовною заявою, представником позивача Корогод А.І. подано клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів (т. 1 а.с. 41). 10.04.2017 року ухвалою судді позовну заяву ПАТ «УкрСоцбанк» залишено без розгляду, з підстав недотримання позивачем вимог ст.ст. 119-120 ЦПК України. 15.06.2017 року з боку позивача подано уточнену позовну заяву. 15.06.2017 року провадження за позовом ПАТ «УкрСоцбанк» відкрито. 11.11.2019 року від позивача надійшло клопотання про заміну сторони її правонаступником Акціонерним товариством «Альфа-Банк». 11.11.2019 року за наслідком розгляду клопотання про заміну сторони її правонаступником, судом клопотання було задоволено. Залучено до участі у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в якості правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк», код ЄДРПОУ - 23494714. 15.07.2020 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов. 06.01.2021 року, 16.09.2021 року, 12.08.2022 року, 06.10.2022 року від позивача подано заяву про проведення розгляду справи за їх відсутності. 06.10.2022 року відповідачем [PERSON] подано клопотання про призначення та проведення незалежної бухгалтерської експертизи (т. 2 а.с. 123-124). 06.10.2022 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області клопотання [PERSON] «про призначення незалежної бухгалтерської експертизи» по цивільній справі № 208/799/17 за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] «про стягнення заборгованості за кредитним договором» - задоволено, та призначено судово-економічну експертизу розрахунків за договором про надання кредиту № 105/6-57-7 від 01 червня 2007 року, на вирішення якої поставити наступні питання: - Чи відповідає наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості умовам кредитного договору № 105/6-57-7 від 01 червня 2007 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за даним кредитним договором? Якщо ні - визначити розмір заборгованості станом на дату подання позову. Проведення експертизи доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська незалежна судово-експертна установа», код ЄДРПОУ 37739518, що знаходиться за адресою: 04053, м. Київ, вул. Антоновича, буд.172 (т. 2 а.с. 125-126). 19.07.2023 року до суду надійшов висновок експертного дослідження. 19.07.2023 року провадження у справі поновлено, призначено судове засідання в межах підготовчого провадження. 01.01.2023 року між відповідачем [PERSON] і адвокатом Білан В.І. укладено договорі про надання правової допомоги б/н, на підставі якого видано ордер серії АН № 1002397 (т. 2 а.с. 175). 21.09.2023 року представником Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» - Тернова В.І., подала заяву про заміну правонаступника позивача. Клопотання представника Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» - Тернової Тернової І.В., про залучення правонаступника позивача у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] «про стягнення заборгованості за кредитним договором», було задоволено, та залучено до участі у справі правонаступника позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (код ЄДРПОУ 23494714, адреса місця знаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100). 25.09.2023 року від представника позивача АТ «СЕНС БАНК» подано клопотання про проведення розгляду за відсутності представника позивача (т. 2 а.с. 218) 27.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 4.Фактичні обставини встановлені судом. Згідно до Статуту Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», затвердженого Загальними зборами акціонерів від 31.10.2016 року (т. 1 а.с. 22-37): 1.2. Банк створений згідно з Договором про створення Республіканського акціонерно- комерційного банку соціального розвитку від 14 вересня 1990 року. Банк був створений в організаційно-правовій формі відкритого акціонерного товариства на базі установ Житлосоцбанку СРСР 31 жовтня 1990 року з найменуванням Республіканський акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк». 1.2.1. 20 червня 1991 року Загальними Зборами Акціонерів було прийнято рішення про виключення з найменування Банку слова «Республіканський». 27 вересня 1991 року Національним банком України були зареєстровані зміни до Статуту Банку щодо зміни найменування та було проведено реєстрацію Банку найменуванням Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» за реєстраційним № 3. 1.2.2. Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО УКРСОЦБАНК». Банк є правонаступником щодо всіх прав та обов`язків Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», створеного в організаційно-правовій формі відкритого акціонерного товариства. 1.2.3. 02 грудня 2013 року на підставі рішення Загальних Зборів Акціонерів Банку.Протокол А» ї) та рішення єдиного акціонера ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО "ЭВАРИСТВА «УНІКРЕДИТ БАНК» (№ 4/12/2013) був затверджений передавальний акт, у відповідності до якого до Банку були передані все майно, майнові права та обов`язки, активи та капітал ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІКРЕДИТ БАНК» ідентифікаційний код: 21753123). 10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером AT «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію AT «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» (т. 1 а.с. 140-150). Згідно Рішення №5/2019 єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк» які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «АЛЬФА\-БАНК» з дати визначеної у Передавальному акті, а саме - з 15.10.2019 року. Протоколом №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити Передавальний акт (п. 2.1. протоколу). Таким чином, 15 жовтня 2019 року відповідно до підпункту «г» пункту 11 частини 4 статті 1 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», пунктів З.1., 5.3., Постанови Правління НБУ № 189 від 27.06.2008 року «Про затвердження положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників», було затверджено Передавальний акт, у відповідності до якого АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. Згідно п. 1 Передавального акта від 15.10.2019 року, внаслідок реорганізації шляхом приєднання AT «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «АЛЬФА БАНК». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження цього Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк» а саме з 15.10.2019 року. До підготовчого судового засідання, призначеного на 21 вересня 2023 року, представник Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» - Тернова В.І., подала заяву про заміну правонаступника позивача. В обґрунтування заяви зазначила, що 12.08.2022 року відповідно до протоколу позачергових зборів загальних акціонерів АТ «Альфа-Банк» №2/2022 було прийнято рішення про перейменування банку на АТ «СЕНС БАНК» та зазначила, що 30.11.2022 року в державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємці громадських формувань, винесено відповідний запис № 1000681070177055612, відповідно до якого банк має назву АТ «СЕНС БАНК» (при цьому звертає увагу, що Банк має незмінний код ЄРДПОУ, юридичну адресу та орган управління), крім того, зазначає, що НБУ внесено зміни до державного реєстр банків України - де зазначена зміна найменування з АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». З огляду на викладене просить залучити до матеріалів справи докази правонаступництва та перейменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК» та в подальшому в процесуальних документах зазначати сторону - АТ «СЕНС БАНК». 29.05.2007 року відповідачем № 1 - [PERSON] , як фізичною особою до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» подано анкету клієнта (т. 1 а.с. 8). Також, 29.05.2007 року і відповідачем № 2 - [PERSON] , як фізичною особою до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» подано анкету клієнта (т. 1 а.с. 9). 01.06.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», як кредитором, та [PERSON] , як позичальником, укладено договір кредиту № 105/6-57-7 за яким кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 24700 (двадцять чотири тисячі сімсот) доларів США зі сплатою 12,5 (дванадцять цілих п`ять десятих) процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості, згідно до встановленого між сторонами графіку відображеного у п. 1.1. Договору (т. 1 а.с. 5-7). Згідно до п. 1.1.2. Договору - кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту визначено 31.05.2022 року. Кредит надано було позичальнику на цілі - придбання нерухомого майна - трьохкімнатної квартири під номером [ADDRESS] ., - п. 1.2. Договору. Згідно до п. 1.3. Договору - В якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення Кредиту і сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, Кредитор в день укладання цього Договору укладає: 1.3.1. - з Позичальником - іпотечний договір, за умовами якого Позичальник передає Кредитору в іпотеку нерухоме майно, для придбання якого, згідно з п. 1.2. цього Договору, надається Кредит, що є власністю Позичальника після укладення іпотечного договору, а саме: після здійснення в установленому чинним законодавством України порядку державної реєстрації права власності на нерухоме майно Позичальником, заставною вартістю 131300 (сто тридцять одна тисяча триста) гривень 00 копійок, що в еквіваленті складає 26000 (двадцять шість тисяч) доларів США за офіційним курсом Національного банку, Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, обтяження нерухомого майна іпотекою - реєстрації в Державному реєстрі іпотек у встановленому порядку, а на відчуження нерухомого майна нотаріусом накладається заборона; 1.3.2. - з фінансовим Поручителем [PERSON] - Договір Поруки; Також, 01.06.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», як кредитором, та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , як позичальником, та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , як поручителем, було укладено Договір поруки № 105/29-22-7 (т. 1 а.с. 10-11), за яким поручитель зобов`язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування Кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту № 105/6-57-7 ввід 01.06.2007 року - п. 1.1. Договору. 1.2. - Поручитель ознайомлений з умовами Договору кредиту, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не має. [INFO] [PERSON] , помер, смерть якого зареєстрована згідно до актового запису № 1361 від 19.12.2012 року, що підтверджено копією свідоцтва про смерть (т. 1 а.с. 194). В серпні 2015 року [PERSON] звернувся із позовом до ПАТ «УкрСоцбанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними (цивільна справа № 208/6368/15-ц), в межах якої просив визнати недійсними кредитний договір, укладений 01.06.2007 року між позивачем та відповідачем, та договір іпотеки №105/24-65-7, укладений 01.06.2007 року між позивачем та відповідачем. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.01.2016 року у справі № 208/6368/15-ц, у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» «Про захист прав споживачів; визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними», було відмовлено повністю. Зазначене рішення набрало законної сили, за результатами апеляційного оскарження, за Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.12.2018 року, якою апеляційна скарга [PERSON] була залишена без задоволення, а заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.01.2016 року залишено без змін (т. 1 а.с. 118-121). Постановою Верховного Суду від 11.09.2020 року у справі № 208/6368/15-ц провадження № 61-2112св19 (т. 1 а.с. 33-39), за наслідком розгляду касаційної скарги [PERSON] , касаційна скарга залишена без задоволення, а Заочне рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.01.2016 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 26.12.2018 року, залишені без змін. Позивачем було заявлено, що станом на 30.11.2016 рік, внаслідок порушень зобов`язань за кредитним договором № 105/6-57-7 від 01.06.2007 року з боку позичальника [PERSON] , у останнього наявна заборгованість перед кредитором, а саме: 14664,65 долари США, які складаються із: 11230,55 доларів США заборгованості за кредитом, 3434,10 доларів США заборгованість за відсотками, що позивач підтверджує розрахунком заборгованості (т. 1 а.с. 17-19), та Довідкою про рух платежів за кредитом № 105/6-57-7 від 0106.2007 року (т. 1 а.с. 20-21). За клопотанням відповідача, судом було призначено судово-економічну експертизу розрахунків за договором про надання кредиту № 105/6-57-7 від 01 червня 2007 року, на вирішення якої поставити наступні питання: -Чи відповідає наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості умовам кредитного договору № 105/6-57-7 від 01 червня 2007 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за даним кредитним договором? Якщо ні - визначити розмір заборгованості станом на дату подання позову. Проведення експертизи доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська незалежна судово-експертна установа», код ЄДРПОУ 37739518, що знаходиться за адресою: 04053, м. Київ, вул. Антоновича, буд.172 (т. 1 а.с. 125-126). 19.07.2023 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області отримано висновок за результатами проведення судово-економічної експертизи по цивільній справі № 208/799/17 від 23.06.2023 року за № 3386 проведений Київською незалежною судово-експертною установою, судовим експертом Величко Ю.Г. (т. 1 а.с. 132-150), за висновок якої: «…В наявних матеріалах справи відсутні будь які документи бухгалтерського обліку (виписки щодо руху коштів по рахункам) та інші документи, які відображають облік операцій за Договором кредиту №105/6-57-7 від 01.06.2007р. (Т.1 а.с.7-12) за досліджуваний період (з 01.06.2007р. по 30.11.2016р.) та підтверджують заборгованість, зазначену у Розрахунку заборгованості за Договором кредиту №105/6-57-7 від 01.06.2007р. станом на 30.11.2016р. (докладно див. дослідну частину експертизи). В зв`язку з відсутністю документів бухгалтерського обліку (виписок по рахункам обліку заборгованості), первинних документів (платіжних документів Позичальника) та інших документів за Договором кредиту №105/6-57-7 від 01.06.2007р., а також нечитабельністю деяких наданих на дослідження документів (розрахунку заборгованості та довідки про погашення), в межах наявних матеріалів, не видається за можливе дослідити відповідність Розрахунку заборгованості за Договором кредиту №105/6-57-7 від 01.06.2007р. станом на 30.11.2016р. (Т.1 а.с.29-33) умовам договору кредиту та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту, а також встановити розмір заборгованості за Договором кредиту №105/6-57-7 від 01.06.2007р. станом на 31.01.2017р…). 5.Норми права застосовані судом. Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. За змістом частини п`ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладання кредитного договору, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 6.Висновки та мотиви рішення. Судом встановлено що предметом спору є правовідносини між сторонами, які виникли на підставі договору укладеного 01.06.2007 року, а саме між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», як кредитором, та [PERSON] , як позичальником, укладено договір кредиту № 105/6-57-7 за яким кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 24700 (двадцять чотири тисячі сімсот) доларів США зі сплатою 12,5 (дванадцять цілих п`ять десятих) процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості, згідно до встановленого між сторонами графіку. Позивачем заявлено про порушення позичальником [PERSON] своїх зобов`язань, з посиланням на повне виконання кредитором своїх зобов`язань перед відповідачем, у повному обсязі. Так, з боку позивача наголошено про наявність у боржника заборгованості за зазначеним кредитним договором, яка складається із: -14664 (чотирнадцять тисяч шістсот шістдесят чотири) долари США 65 центів, в рахунок заборгованості за Договором кредиту № 105/6-57-7 укладеним 01.06.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», як кредитором, та [PERSON] , як позичальником, яка складається із: -11230 (одинадцять тисяч двісті тридцять) доларів США 55 центів, - заборгованість за кредитом; -3434 (три тисячі чотириста тридцять чотири) долари США 10 центів, - відсотки. Зі свого боку відповідач [PERSON] здійснював дії на оспорення укладеного кредитного договору від 01.06.2007 року укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», як кредитором, та [PERSON] , як позичальником, укладено договір кредиту № 105/6-57-7, що знайшло своє відображення у цивільній справі № 208/6368/15-ц. Так, Верховним Судом у справі № 208/6368/15-ц провадження № 61-2112св19 в Постанові Верховного Суду від 11.09.2020 року (т. 1 а.с. 33-39), за наслідком розгляду касаційної скарги [PERSON] , зроблено наступні висновки: «…Судами встановлено, що 01 червня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», який змінив назву на ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 105/6-57-7, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 24 700 доларів США під 12,5 % річних на строк до 31 травня 2022 року. Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що кредит надається позичальнику на такі цілі: придбання нерухомого майна - трикімнатної квартири [ADDRESS] . Згідно з пунктом 2.1 кредитного договору надання кредиту на цілі, визначені пунктом 1.2 цього договору, проводиться шляхом видачі позичальнику готівкових коштів. Сплата процентів здійснюється у валюті кредиту на рахунок № [NUMBER] у Дніпродзержинському відділенні АКБСР «Укрсоцбанк» не пізніше 5-го числа місяця наступного за тим, у якому нараховані проценти (пункт 2.4.1 кредитного договору). Згідно з пунктом 3.1.1 кредитного договору кредитор зобов`язаний протягом одного робочого дня від дати набрання чинності договором, визначеним пунктом 1.3.1 цього договору, і за умови виконання позичальником своїх обов`язків, передбачених у пунктах 3.3.1, 3.3.14 цього договору, відкрити позичальнику у Дніпродзержинському відділенні АКБСР «Укрсоцбанк» позичковий рахунок № [NUMBER] і видати позичальнику готівкові кошти в сумі кредиту в порядку, визначеному цим договором. Укладений між сторонами кредитний договір містить такі умови: суму кредиту - 24 700 доларів США (пункт 1.1); розмір процентів за користування кредитом - 12,5 % річних (пункт 1.1); строк, на який надається кредит, - до 31 травня 2022 року (пункт 1.1.2); мета кредиту - придбання нерухомості (пункт 1.2); форма його забезпечення - іпотека нерухомого майна (пункт 1.3.1); порядок видачі готівки, сплати кредиту та процентів (пункти 2.1 - 2.6.3); права та обов`язки сторін (пункти 3.1 - 3.4.2) та їх відповідальність (пункти 4.1 - 4.6). Позичальник був належним чином ознайомлений з усіма умовами кредитного договору та погодився з ними, про що свідчить його підпис на кожному аркуші кредитного договору. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 01 червня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 105/24-65-7, предметом якого є трикімнатна квартира [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 01 червня 2007 року із [PERSON] .. Встановивши, що позичальником не доведено наявності умислу в діях банку щодо введення його в оману, оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, позивач під час укладання договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому виконував їх, договір містить інформацію щодо умов кредитування: строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, строки сплати платежів, мету, для реалізації якої споживчий кредит може бути витрачений, а також права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, правильно застосувавши положення статей 203, 215 ЦК України та статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Виходячи з викладеного, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю заявлених позовних вимог. Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права. Аргументи [PERSON] про те, що умови кредитного договору є несправедливими, банком при укладенні цього договору було порушено вимоги статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки банк не надав йому інформації про умови кредитування, не заслуговують на увагу. У запиті на отримання кредиту та заяві на отримання кредиту від 23 травня 20007 року заявник власним підписом підтвердив факт надання йому банком повної, достовірної та вичерпної інформації про умови отримання, користування та повернення кредиту (том 2, а. с. 55-57). Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги висновок судово-економічної експертизи від 07 червня 2018 року № 3445/3446-16, в якому зазначено, що, по-перше, заява на видачу готівки від 01 червня 2007 року № 04-001 документально не підтверджує факт надання кредитних коштів у розмірі 24 700 доларів США саме за кредитним договором від 01 червня 2007 року № 105/6-57-7, а, по-друге, в обсязі наданих документів експерт не зміг визначити, в якій валюті (у доларах США або у грошовому еквіваленті суми у гривнях) був виданий кредит, є неспроможними, оскільки вказаний висновок складений на підставі обмеженого обсягу документів. При цьому у справі, яка переглядається, судами встановлено, що за умовами оспорюваного кредитного договору ПАТ «Укрсоцбанк» зобов`язалося надати позичальнику кредит у розмірі 24 700 доларів США для придбання нерухомого майна - трикімнатної квартири [ADDRESS] . Таким чином, набуття позивачем права власності на вказану квартиру в день укладення кредитного договору, передання її в подальшому в іпотеку з метою забезпечення основного зобов`язання та часткове погашення ним тіла кредиту і процентів підтверджує факт виконання банком свого основного обов`язку - видачу кредитних коштів та фактичного їх отримання [PERSON] .. Аргументи позивача про те, що заява на видачу готівки від 01 червня 2007 року № 04-001 не підтверджує факт надання кредитних коштів у розмірі 24 700 доларів США саме за кредитним договором № 105/6-57-7, не заслуговують на увагу, оскільки доказів того, що станом на 01 червня 2007 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений будь-який інший кредитний договір із сумою кредиту 24 700 доларів США, матеріали справи не містять. Отже, твердження заявника про неотримання ним коштів за кредитним договором від 01 червня 2007 року № 105/6-57-7 є непереконливими. Суди на підставі наявних у матеріалах справи доказів правильно виходили з того, що відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним в цілому, оскільки позивачем не доведено факт укладення цього правочину на умовах, що обмежують його права як споживача. Доводи касаційної скарги про те, що проведеним експертним дослідженням встановлено, що реальна процентна ставка становить 13,19 % річних, хоча згідно з умовами кредитного договору така ставка складає 12,5 % річних, не заслуговують на увагу з огляду на таке. Той факт, що згідно з вищевказаним висновком судово-економічної експертизи реальна процентна ставка є вищою за передбачену умовами кредитного договору базову процентну ставку жодним чином не свідчить про недійсність оспорюваного правочину в цілому чи про введення позивача в оману банком. Витрати на кредит складаються зі всіх платежів, які позичальник сплачує у процесі отримання, використання та виплати кредитних коштів. Вартість кредиту складається з прямих і непрямих витрат. Так, до прямих витрат відносяться всі платежі, які отримує кредитор (базова процентна ставка, комісія за оформлення кредиту та щомісячна комісія, якщо вони передбачені умовами договору), а до непрямих - платежі на користь третіх осіб, які надають додаткові послуги (нотаріальні, страхові та інші послуги). Процентна ставка за кредитом - це головна складова витрат на запозичення коштів. Вона розраховується у процентному відношенні до суми кредиту за певний період (рік, місяць або день) і є основною винагородою, яку отримує фінансова установа за надання коштів у позику. Базова процентна ставка - це основна плата за кредит, що визначає платежі у процентах від позиченої суми, які позичальник зобов`язаний сплачувати. Така ставка вказується у кредитній угоді. При обчисленні ж реальної процентної ставки враховуються всі витрати на кредит - прямі, на користь кредитора, та непрямі, на користь третіх. Таким чином, реальна процентна ставка залежить від умов кредитного договору та може не збігатися з базовою ставкою. Інші наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлення обставин справи, що за приписами статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування. Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні…». Таким чином, виходячи з приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. А тому суд вважає доведеним дійсність намірів сторін на досягнення визначених сторонами правових зобов`язань, та їх умов у відповідності до укладеного 01.06.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», як кредитором, та [PERSON] , як позичальником, укладено договір кредиту № 105/6-57-7 за яким кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 24700 (двадцять чотири тисячі сімсот) доларів США зі сплатою 12,5 (дванадцять цілих п`ять десятих) процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості, згідно до встановленого між сторонами графіку. Факт не виконання позичальником [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним договором, підтверджено наявним розрахунком у справі. За правилами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На час розгляду справи судом відповідачем не надано даних, які б свідчили про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України. Отже, заявлена позивачем сума заборгованості за кредитним договором від 01.06.2007 року укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», як кредитором, та [PERSON] , як позичальником, укладено договір кредиту № 105/6-57-7, є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З огляду на викладене вище, беручи до уваги те, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені Кредитним договором, не виконав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 7.Судові витрати. При зверненні із позовом, позивачем сплачений судовий збір у розмірі 5984,97 гривень, що підтверджено квитанцією (т. 1 а.с. 1). Відповідно до частини 1статті 141 Цивільного процесуального кодексу України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у зазначеному розмірі.

Outcome: approved