Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] , в інтересах яких діє адвокат Забродін С.І. звернулись до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість-Закон та Порядок», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна укладеного 30 листопада 2023 року між ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» (продавець) і ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН ТА ПОРЯДОК» (покупець), реєстраційний номер 3070, предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., з моменту його укладення та скасування державної реєстрації права власності, зареєстрованого 30.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Дар`єю Володимирівною за ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН ТА ПОРЯДОК» на вказану житлову квартиру. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 жовтня 2007 року між ВАТ КБ «НАДРА» (кредитор) та [PERSON] (позивач-1) укладено кредитний договір № 317/10-2007 і за отримані кошти позивач-1 придбала вказану житлову квартиру. У той же день в забезпечення виконання кредитного договору укладено договір поруки, за умовами якого позивач-2 поручився перед кредитором за належне виконання позивачем-1 кредитного договору. За договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №GI3N217215JTB від 30 квітня 2020 року іпотекодержатель (ВАТ КБ «НАДРА») відступив шляхом продажу новому кредитору - ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» (відповідач-1) належне йому право вимоги до позивачів за кредитним договором 317/10-2007 від 11 жовтня 2007 року, договором поруки від 11 жовтня 2007 року та договором іпотеки від 11 жовтня 2007 року. В серпні 2023 року донька позивачів, [PERSON] , яка з 2010 року була зареєстрована та постійно проживала у спірній квартирі, маючи намір зареєструвати місце проживання своєї новонародженої дитини отримала інформацію про зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою як її самої, так і позивачів внаслідок відчуження зазначеної житлової квартири 30 листопада 2021 року за договором купівлі-продажу нерухомого майна в порядку статті 38 ЗУ «Про іпотеку» ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ-ЗАКОН ТА ПОРЯДОК». Стверджує, що іпотекодержатель письмово не повідомив іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права на предмет іпотеки, про свій намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від свого імені. Крім того, укладаючи у 2007 році іпотечний договір, позивач-1 не узгоджувала з іпотекодержателем умови щодо автоматичного звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені іншій особі з реєстрацією права власності державним реєстратором нотаріусом. Наслідком недодержання вказаних приписів ст.ст. 35, 38 ЗУ «Про іпотеку», на думку позивача, є недійсність як спірного правочину, так і дій приватного нотаріуса з посвідчення спірного договору та вчинення реєстраційних дій. Крім того, державна реєстрація права власності на нерухоме майно була вчинена за наявності обтяжень накладених державним виконавцем, що на думку позивача, є підставою скасування державної реєстрації права власності. Відповідач 1, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнає, просить суд відмовити позивачам у задоволенні позову. Зокрема зазначає, що ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» двічі направляло [PERSON] , вимогу про усунення порушень в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку». Обидві вимоги [PERSON] отримані не були та повернулися на поштову адресу товариства за закінченням терміну зберігання. Одночасно з вимогою про усунення порушень було двічі надіслано повідомлення про заміну кредитора. Нормами чинного законодавства України не передбачено обов`язку іпотекодержателя при зверненні стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» надавати нотаріусу докази вручення вимоги про усунення порушень. Відповідач 2, ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок», у відзиві на позовну заяву також проти позову заперечує, посилаючись на те, що ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» була направлена вимога про усунення порушень позивачу 1, однак, така була повернута на адресу ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Вважає хибними твердження позивачів, що спірний договір купівлі-продажу є нікчемним, з тієї підстави, що він був укладений при відсутності укладеного окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачено ст.38 Закону України «Про іпотеку» в редакції чинній на момент укладення договору іпотеки, з огляду на положення ст.37 вказаного Закону, якою визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет Іпотеки. Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет Іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. У відповіді на відзив представник позивачів адвокат Забродін С.І. зазначає, що зі змісту отриманих позивачами відзиву на позовну заяву від відповідача-1 та відповідача-2, які за своїм змістом не мають суттєвих відмінностей, можливо зрозуміти, що відзиви грунтуються на домислах та припущеннях, містять значний обсяг процитованих норм права, натомість не містять жодного належного та допустимого доказу викладених у відзивах фактів та не містять зрозумілого обґрунтування причин грубого порушення відповідачами процедури задоволення вимог кредитора в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Щодо направлення відповідачем-1 «вимоги про усунення порушень» на адресу: [ADDRESS] , за якою позивач-1 не зареєстрована та не проживає вже як 13 років, то це є умисною спробою ввести суд в оману. У запереченні на відповідь на відзив відповідач 1 не погоджується з доводами представника позивачів та обґрунтовує їх з посиланням на судову практику. Ухвалою від 08.09.202 року заяву адвоката Забродіна Сергія Івановича, про забезпечення позову - повернуто заявнику. 08.09.2023 року - судом відкрито провадження по справі, призначено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. Також вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання представника позивачів про витребування доказів. Ухвалою суду від 07.11.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов з підстав, наведених у позові. Представник відповідача 1 просив відмовити у задоволенні позову з мотивів викладених у відзиві на позов. Представник відповідача 2 в судове засідання не з`явився, просив здійснювати судовий розгляд справи без його участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, явку свого представника у судове засідання не забезпечила, письмового пояснення до суду не подала. Повідомлялась про час та місце проведення судового засідання належним чином. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення учасників провадження, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 11 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «НАДРА» та [PERSON] укладено кредитний договір №317/10-2007 (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов якого Позивач -1, як позичальник отримав грошові кошти в сумі 65 819,17 доларів США. Пунктом 1.2. Кредитного договору визначено ціль кредитування - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №б/н від 11.10.2007, що укладений між Позичальником та Продавцями [PERSON] та [PERSON] , згідно якого Позичальник придбає у власність нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 11 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «НАДРА» та [PERSON] укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. та зареєстрований за №2247 (надалі за текстом Договір іпотеки). Відповідно до вищевказаного договору, іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Крім того, 11 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «НАДРА» та [PERSON] укладено Договір поруки, відповідно до якого [PERSON] поручився перед Кредитором за належне виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором. У статті 5 Договору іпотеки визначено порядок задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п.5.1. Договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим Договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим Договором. Пунктом 5.3. Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на Предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Пунктом 5.4. даного договору також надано право іпотекодержателю на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки в межах, передбачених п.5.3. цього Договору. 18 листопада 2010 року Шевченківським міськрайонним судом міста Києва ухвалено рішення у справі №2-10020/10, яким суд солідарно стягнув з [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ «КБ «НАДРА» заборгованість за кредитним договором в сумі 599 312,42 грн. та судові витрати. 03 жовтня 2016 року старшим державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №5247253 на підставі виконавчого листа № 2-10020/10 виданого 30.01.2013 року Шевченківським районним судом міста Києва про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості у розмірі 599312,48 грн та судового збору в розмірі 1700 грн та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. 30 квітня 2020 року між Банком та ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» укладено Договір №GL3№217215_IIB про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., зареєстрований в реєстрі за №2891, відповідно до якого ТОВ «ПРЕМГУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» набуло права вимоги за кредитним договором №317/10-2007 від 11.10.2007 року, боржником за яким є [PERSON] , права Іпотекодержателя за Договором іпотеки укладеним у забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань позичальника, відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору №GL3№217215_nB про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 30.04.2020 року. 19 листопада 2021 року Шевченківським районним судом міста Києва постановлено ухвалу у справі №761/36089/21, якою суд замінив сторону виконавчого провадження з ПАТ «КБ «НАДРА» на ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН». ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» двічі направлено [PERSON] повідомлення про відступлення прав вимоги та вимогу про усунення порушень в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, 17 червня 2020 року направлено вимогу про усунення порушень, повідомлення про відступлення права вимоги та повідомлення про відступлення прав за договором іпотеки на адреси: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Вказані листи [PERSON] отримані не були та повернулися на поштову адресу ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» за закінченням терміну зберігання. 23 вересня 2020 року направлено вимогу про усунення порушень, повідомлення про відступлення права вимоги та повідомлення про відступлення прав за договором іпотеки на наступні адреси: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Вказані листи [PERSON] отримані також не були та повернулися на поштову адресу ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» за закінченням терміну зберігання. 30.11.2021 року ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» в порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», відчужило на користь ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН ТА ПОРЯДОК» нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 30.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрованого у реєстрі за № 3070. Державна реєстрація права власності ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок» на спірну квартиру, підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №342681614 від 14.08.2023. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша\~статті 15,\~частина перша\~статті 16 ЦК України). Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Оспорений у справі договір купівлі-продажу квартири укладений в порядку та на підставі\~Закону України «Про іпотеку». Так, відповідно до\~статті 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається\~\~у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою\~статті 35 Закону України «Про іпотеку»\~ у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Недотримання вимог частини першої\~статті 35 Закону України «Про іпотеку»\~щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. Визначена у частині першій\~статті 35 Закону України «Про іпотеку»\~процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.06.2019 у справі № 205/578/14-ц). Згідно зі\~статтею 36 Закону України «Про іпотеку»,\~в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому\~статтею 38 цього Закону.\~\~ Частиною першою\~статті 38 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Наведені норми права спрямовані на забезпечення фактичного повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника потрібно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Аналогічний висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц. У постанові від 29.09.2020 у справі № 757/13243/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення потрібно вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. Як установлено з матеріалів справи ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» дотримало порядок надсилання вимоги про усунення порушень, передбачений статтею 35 Закону України «Про іпотеку» та повідомило іпотекодавця про зміну кредитора (іпотекодержателя) у зобов`язанні. Та обставина, що іпотекодавець не отримував від іпотекодержателя окреме повідомлення про його намір як іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іншій особі, а вимога останнього про усунення порушення не є повідомленням про намір укласти договір купівлі-продажу, не має наслідком визнання вказаного договору недійсним, а може бути лише підставою для відшкодування цін особі завданих збитків (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»). Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у від 4 грудня 2019 року в справі № 361/5027/16-ц (провадження №61-5028св19) та у постанові від 25 квітня 2018 року в справі №201/9258/15-ц (провадження № 61-5799св18). Водночас, жодною нормою чинного законодавства України не передбачено обов`язок іпотекодержателя при зверненні стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» повідомляти поручителя як про це стверджують позивачі. Посилання Позивача на пункт 61 Постанови КМУ від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким передбачено надання державному реєстратору доказів вручення письмової вимоги боржнику, є необґрунтованими, оскільки вимоги, встановлені в ньому, поширюються лише на випадки державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, у порядку передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», тоді як у даному випадку право власності виникло внаслідок реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки відповідно до ст.38 ЗУ «Про іпотеку». Враховуючи вишевикладене, на відміну від звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.37 ЗУ «Про іпотеку», для реалізації якого законом передбачено обов`язок надання державному реєстратору доказів вручення письмової вимоги, для реалізації іпотекодержателем права на продаж предмета іпотеки в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» законом не вимагається подання нотаріусу доказів вручення такої вимоги. Стосовно твердження позивачів, що наявність обтяжень у вигляді арешту накладеного державним виконавцем під час вчинення державної реєстрації права власності на нерухоме майно є підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, то таке спростовується наступним. Відповідно до п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом. Відповідно до п.7 ч.4 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33- 3 8 Закону України «Про іпотеку», за умови що інші обтяження на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровано після державної реєстрації іпотеки. В даному випадку договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений 30.11.2021року. У свою чергу, договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. та зареєстрований за №2247 укладено 11.10.2007 року, тоді як арешт на нерухоме майно боржника приватним виконавцем було накладено 21.04.2021 року, відповідно до постанови про арешт майна боржника від 21.04.2021 року у виконавчому провадженні №52472253. Відтак арешт накладений на майно боржника, не є підставою для відмови у державній реєстрації прав. У позовній заяві позивачі зазначають, що відчуження предмету іпотеки було здійснено без укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачений ст.38 Закону України «Про іпотеку» в редакції чинній на момент укладання договору іпотеки, а саме 11.10.2007 року, однак, такі твердження є безпідставними з огляду на положення статтею 36 Закону України «Про іпотеку»,\~в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, яка визначала, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Також суд не погоджується із твердженням представника позивача про відсутність у вкладенні саме тих документів, що вказані в описі так як такі нічим не підтверджуються. Крім того, із досліджених судом описів вкладення від 17.06.2020 та від 23.09.2020 вбачається, що їх складено за встановленою формою та вони містять відбиток печатки поштового відділення. Фактичне направлення кореспонденції (за ідентифікаторами 0503366011287, 0503337916220, 0503366010930) на адресу позивача-1 підтверджується списками згрупованих поштових відправлень Укрпошта Стандарт з описом вкладення поданих в ЦОКК2 та копіями конвертів, які повернуті поштовим відділенням ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до статей\~12,\~76,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Досліджені судом докази свідчать, що позивач-1 належним чином була повідомлена про наявність у неї заборгованості за кредитним договором та намір стягувача звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку\~статті 38 Закону України «Про іпотеку». З наведених вище підстав суд відхиляє й інші наведені в позові доводи по неповідомлення позивача про відступлення права вимоги. Щодо інших обставин наведених у позові, та означених представником позивачів у судовому засіданні, зокрема й щодо вартості предмета іпотеки, то самі по собі вони не можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. При цьому суд зазначає, що у разі, якщо при реалізації предмета іпотеки була отримана сума, що перевищує заборгованість за договором позики, іпотекодавець має право на отримання решти виручки, на підтвердження чого має надати відповідні докази та розрахунки. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 23.01.2019 у справі №306/1224/16-ц (провадження №14-501цс18) та від 20.03.2019 у справі № 306/2053/16-ц (провадження №14-22цс19) акцентувала на тому, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна. Разом з тим непогодження оцінки предмета іпотеки з власником майна, не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності, оскільки основною підставою для скасування такого рішення є відсутність такої оцінки. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 07.12.2022 в справі №522/18222/19 (провадження №6444ск22). Інші наведені в позові доводи позивачів не спростовують висновку суду, а тому не потребують додаткового обґрунтування судом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи, що суд не встановив порушень Закону України «Про іпотеку» при укладенні спірного договору купівлі-продажу іпотечного майна, що є підставою для відмови в задоволені позовної вимоги про визнання недійсним такого договору, відповідно інші позовні вимоги, які є похідними також задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed