Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

[INFO] померла двоюрідна бабуся позивача [PERSON] , жителька с. Гельмязів Золотоніського району Черкаської області. Після її смерті спадщину фактично прийняв дядько позивача та син спадкодавця [PERSON] , шляхом спільного проживання на час смерті, але оформити спадкові права не встиг, оскільки помер [INFO] . Після смерті дядька позивача відкрилась спадщина на майно у вигляді 1/2 частини будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельних ділянок, площею 0,2011 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельної ділянки, площею 2,2971 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При зверненні до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Я.І. позивачу було повідомлено, що за життя спадкодавець [PERSON] спадщину після своєї матері [PERSON] прийняв, але не провів оформлення права власності на належну йому 1/2 частину будинку, тобто не отримав свідоцтво про право власності на частину будинку та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів не можливо провести реєстрацію права власності на спадкове майно. На частину майна, а саме: дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім того, у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Я.І. від 06 грудня 2022 року, [PERSON] успадкувала 1/2 частину будинку по [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , тобто позивачка є співвласником оспорюваного будинковолодіння по [ADDRESS] . Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 січня 2023 року виданої приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Я.І. видати свідоцтво про право власності на 1/2 частину будинку по [ADDRESS] після смерті [PERSON] не можливо, оскільки останній хоча й прийняв спадщину після свої матері [PERSON] , яка померла [INFO] , але не оформив своїх спадкових прав на частину даного будинку. За таких обставин [PERSON] була змушена звернутися до суду з відповідним позовом. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Побиванець Ю.В. не прибули. Представник позивача направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності позивача, на повному задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача Гельмязівської сільської ради в судове засідання не з`явився, направивши до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не прибув, скерувавши на адресу суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив розгдля справи проводити без участі представника Гельмязівського психоневрологічного інтернату. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 346 Цивільного кодексу України однією з підстав припинення права власності являється смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, а тому питання визначення належності цього майна попередньому власнику чи спадкоємцю повинно вирішуватись у судовому порядку. У силу вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.10.1995 року [PERSON] померла [INFO] . Як вбачається з даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.03.1957 року [PERSON] , народився [INFO] , а його матір'. Вказана [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.01.2022 року [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до довідки, виданої адмінітратором відділу «ЦНАП» виконкому Гельмязівської сільської ради за вих. № 397 від 28.03.2023 року, [PERSON] , [INFO] , на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав з матір`ю [PERSON] , [INFO] , до часу її смерті, а саме: до [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Довідка аидана на підставі погосподарської книги № 4 Гельмязівської сільської ради за 1991-1995 роки та погосподарської книги № 6 гельмязівської сільської ради за 2001-2005 роки. Як вбачається із технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок було побудовано у 1988 році. На момент завершення будівництва житлового будинку та інших споруд (погріб, сарай, літня кухня, прибудова) чинним законодавством не була передбачена процедура введення завершеного будівництва приватного житлового будинку в експлуатацію. У подальшому 12 березня 1981 року Радою Міністрів Української PCP була прийнята постанова № 125 «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів». Відповідно до п.п. «к» й. 2 Постанови передбачалося прийняття в експлуатацію державними приймальними комісіями (призначеними виконкомами районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів) жилих будинків, гуртожитків, будинків дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, незалежно від їх відомчої належності, а також усіх об`єктів житлово-цивільного призначення, які збудовані на кошти міжгосподарських підприємств (організацій) у сільському господарстві, а також колгоспів, інших кооперативних та інших господарських організацій або замовниками (забудовниками) яких є виконкоми районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів. Постановою КМУ від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва». Таким чином, станом на момент закінчення будівництва житлового будинку, зокрема станом на 1961 рік, чинним законодавством не була передбачена процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP від 31 січня 1961 року, що діяла на момент завершення будівництва, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ. Записи в погосподарських книгах сільських рад визнавалися в якості актів органів влади, що підтверджують право власності. У відповідності до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5 підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Дана правова позиція зазначена в інформаційному листі Вищого спеціалізовного суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Я.І. від 06.12.2022 року, [PERSON] успадкувала земельну ділянку площею 0,2011 га кадастровий номер 7121582300:07:004:0239, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті дядька [PERSON] , що належала померлому згідно державного акту на право власної на земельну ділянку серії ЯА № 710277 від 11.10.2005 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Я.І. від 06.12.2022 року, [PERSON] успадкувала земельну ділянку, площею 2,2971 га, кадастровий номер 7121582300:05:010:0014, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті дядька [PERSON] , що належала померлому згідно державного акту на право власної на земельну ділянку серії Я А № 710277 від 11.10.2005 року. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Я.І. від 06 грудня 2022 року, [PERSON] успадкувала 1/2 частину будинку по [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , тобто позивачка є також і співвласником будинковолодіння по [ADDRESS] . Як вбачається з копії спадкової справи №91/2022, заведеної після смерті [PERSON] , що помер [INFO] , єдиним спадкоємцем, що подав заяву про прийняття спадщини, є племінниця померлого [PERSON] , жителька [ADDRESS] . Отже, [PERSON] є спадкоємцем майна померлого [INFO] [PERSON] . Відповідно до постанови приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Я.І. 27.01.2023 року приватним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинку по [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю праввстановлюючого документа на спадкове майно. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Отже, враховуючи викладене, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, а тому задовольняє позов у повному обсязі. На підставі зазначеного та

Outcome: approved