Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

27 липня 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Вінтонишин Лілія Василівна звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання спадкового договору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 31 жовтня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений спадковий договір, який посвідчений приватним нотаріусом Мачкур Антоніною Анатоліївною та зареєстрований у реєстрі за № 1813. Згідно умов вказаного договору, відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати позивачу кожного місяця грошові кошти у сумі 2660 грн. Дана сума повинна сплачуватися не пізніше 20 числа кожного місяця за наступний місяць у місті Івано-Франківську готівкою або шляхом переказу цих коштів на банківську картку позивача. Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, які передбачені у договорі. З квітня 2023 року не сплачує грошові кошти у сумі 2660 грн, на вимоги сплатити кошти не реагує, розірвати спадковий договір відмовляється. У позивача останнім часом погіршився стан здоров`я, він змушений звертатися до медичних закладів для надання йому медичної допомоги. Для лікування позивачу необхідні кошти, у той же час відповідач відмовляється продовжувати щомісячно сплачувати кошти. За таких обставин позивач просить розірвати спадковий договір, укладений 31 жовтня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур Антоніною Анатоліївною та зареєстрований у реєстрі за № 1814; застосувати наслідки розірвання спадкового договору та повернути [PERSON] квартиру [ADDRESS] , визнавши за ним право власності на вказану квартиру; скасувати обтяження (заборону відчуження) на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , накладене за спадковим договором, укладеним 31 жовтня 2017 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 липня 2023 року дану цивільну справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. Ухвалою суду від 31 липня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. У підготовче судове засідання позивач не прибув, попередньо подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, слухати справу за його відсутності. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив слухати справу у його відсутності. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 31 жовтня 2017 року між [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , Набувачем, укладено спадковий договір, відповідно до умов якого Відчужувач після своєї смерті передає у власність Набувачу, а Набувач приймає після смерті [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS] . Набувач зобов`язується виконувати розпорядження Відчужувача, визначені даним договором. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур Антоніною Анатоліївною та зареєстрований у реєстрі за № 1814 (а.с. 5-7). 19 січня 2023 року була складена розписка, відповідно до якої [PERSON] , 1945 року народження, отримав від [PERSON] ,1965 року народження, згідно спадкового договору від 31 жовтня 2027 року 300 доларів США, що дорівнює 7800 грн, згідно курсу української валюти за січень, лютий, березень 2023 року (а.с.8). Позивач [PERSON] звертався за медичною допомогою (а.с.9-10). Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша\~статті 4 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Як передбачено частиною першою \~статті 526 Цивільного кодексу України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини другої \~статті 621 Цивільного кодексу України,\~договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до\~статті 626 Цивільного кодексу України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 Цивільного кодексу України\~передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Глава 90 Цивільного кодексу України\~регулює поняття, умови укладення, коло осіб, порядок укладення, зміну та розірвання спадкового договору. Зокрема, згідно зі\~статтею 1302 Цивільного кодексу України,\~за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Враховуючи зазначене, спадковий договір є двостороннім правочином, за концепцією якого набувач зобов`язаний вчинити певні дії за вказівкою відчужувача, взамін чого до нього переходить право власності на майно. Тому коло обов`язків набувача має визначатися вже виходячи не з одностороннього волевиявлення відчужувача, а зі спільної згоди сторін, враховуючи договірний характер правовідносин. Відповідно до частини першої статті 1307 Цивільного кодексу України,\~на майно, визначене у спадковому договорі, нотаріус, який посвідчив цей договір, накладає заборону відчуження. Відповідно до частини другої\~статті 651 Цивільного кодексу України,\~договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача (стаття 1308 Цивільного кодексу України). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша-друга\~статті 614 Цивільного кодексу України). Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, слід враховувати наступне. Суть спадкового договору полягає в тому, що за таким договором відбувається розпорядження належним відчужувачеві майном ще за життя, але із набуттям набувачем права власності на майно після смерті відчужувача. Спадковий договір виступає різновидом договорів про передачу майна у власність, є двостороннім правочином, за концепцією якого набувач зобов`язаний вчинити певні дії за вказівкою відчужувача, взамін чого до нього переходить право власності на майно, тобто до спадкового договору застосовуються загальні положення про виконання зобов`язань. Отже, позивач [PERSON] , як Відчужувач за спадковим договором, виконав всі необхідні умови, визначені Договором та Законом, тобто надав свою згоду - розпорядження на передачу права власності на квартиру у разі його смерті [PERSON] . З метою недопущення переходу майна, що є предметом спадкового договору, до третіх осіб, нотаріус одночасно з посвідченням цього договору, накладає на зазначене майно заборону відчуження та вносить відомості про нього до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, тобто\~цивільне законодавство встановлює гарантії додержання прав та законних інтересів учасників спадкового договору. У свою чергу, зважаючи на те, що спадковий договір є двостороннім правочином, то для його виконання, обов`язковим є безпосереднє виконання його умов набувачем - [PERSON] . Судом встановлено, що відповідач не виконував умови визначені договором. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання обов`язків перед позивачем за укладеним спадковим договором, відповідачем не надано доказів виплати грошових коштів у сумі 2600,00 грн щомісяця, а також доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання. Згідно частини третьої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки така заява відповідача про визнання позову не суперечить фактичним обставинам у справі. За таких обставин суд вважає, що вимоги про розірвання спадкового договору підлягають задоволенню. Щодо вимоги про застосування наслідків розірвання спадкового договору та повернення [PERSON] квартири [ADDRESS] , визнання права власності на вказану квартиру за позивачем, то суд виходить з наступного. У пункті 8 спадкового договору вказано, що згідно статті 1302 Цивільного кодексу України, право власності на вказану квартиру виникає у Набувача з моменту смерті [PERSON] . Враховуючи те, що обставина, на підставі якої виникає право власності за відповідачем не настала, право власності на час розгляду даної справи є зареєстрованим за позивачем, іншого в матеріалах справи нема, тому суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог про застосування наслідків розірвання спадкового договору та повернення позивачу квартири, визнання права власності на вказану квартиру. Вирішуючи позовну вимогу про скасування обтяжень (заборону відчуження) на нерухоме майно, суд зазначає. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. За цим законом функції реєстрації зняття заборони відчуження нерухомого майна виконує державний реєстратор. У пункті 1 частини першої\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно пункту 9 частини першої\~статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. У пункті\~1\~частини другої\~статті 27\~Закону України\~«Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Згідно з пунктом 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 25\~грудня 2015\~року №\~1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553), державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. З урахуванням викладеного, рішення суду про розірвання спадкового договору може бути підставою для виключення записів про обтяження за договором, укладеним на забезпечення виконання даного договору, з відповідних реєстрів. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження вбачається, що накладена заборона на нерухоме майно, тому вимога про скасування обтяження (заборони відчуження) на нерухоме майно, накладене за спадковим договором, укладеним 31 жовтня 2017 року, підлягає задоволенню. Суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що відповідача визнав позовні вимоги у повному обсязі, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 55 Конституції України , статей 526, 621, 626,629, 651, 1307, Цивільного кодексу України,

Outcome: partial