Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

Позивач 25.09.2023 року звернувся до суду з позовом до відповідача (з урахуванням уточнень до позовних вимог) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. Позов обґрунтовано тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, що зареєстрований 20.06.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №683. Від зазначеного шлюбу, сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння між ними, через різні погляди на сімейне життя та втрату почуття взаємної любові, внаслідок чого ведення спільного побуту між ними та їхнє спільне проживання припинене з травня 2023 року. Сторони жодних сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет та вважають, що подальше збереження їхнього шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їхнім інтересам. Спільна дитина сторін - [PERSON] на даний час фактично проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Однак, позивач для уникнення непорозумінь із відповідачем щодо подальшого місця проживання спільної дитини, змушений був звернутися до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про визначення місця проживання малолітньої дитини, та подати позов до суду. Ухвалою суду від 28.09.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 19). 09 жовтня 2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем, а також не заперечував щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] разом з позивачем. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, просила відмовити позивачу у їх задоволенні (а.с. 26-27). 23 жовтня 2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив у якій останній наполягав на повному задоволенні його вимог (а.с. 29-30). 25 жовтня 2023 року від відповідача до суду надійшли письмові заперечення у яких відповідач зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем, а також не заперечував щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] разом з позивачем. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, просила відмовити позивачу у їх задоволенні (а.с. 36). 07 листопада 2023 року до суду надійшов висновок Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини (а.с. 45-46). Ухвалою суду від 30.11.2023 року закрито підготовче провадження у справі, та призначено судовий розгляд у справі (а.с. 48). У судове засідання 13.12.2023 року позивач не з`явився та подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій зокрема позов підтримав з урахуванням поданих уточнень та просив суд задовольнити його вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засіданні не з`явився та подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи (а.с. 44). Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу суд зазначає наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20.06.2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №683 (а.с. 11 - копія свідоцтва про шлюб). Сімейне життя позивача з відповідачем не складається, виникли неприязні стосунки та розбіжності щодо подальшого сімейного життя. Позивач та відповідач мають різні погляди на взаємовідносини в сім`ї, в зв`язку з чим між ними постійно виникали різного роду непорозуміння та конфлікти. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, мають окремий бюджет, сім`я фактично розпалася, а шлюб існує формально, примирення між сторонами є неможливе. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач тривалий час не проживають сім`єю, у них різні погляди на життя, на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство. Враховуючи зазначені обставини та те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них (позивача), примирення між сторонами є неможливе, суд дійшов висновку, що позов в частині розірвання шлюбу - підлягає задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд виходить з наступного. Як вбачається із матеріалів справи, для уникнення непорозумінь із відповідачем щодо подальшого місця проживання спільної дитини, позивач змушений був звернутися до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про визначення місця проживання малолітньої дитини. В силу положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. Відповідно до висновку Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської РДА від 27.10.2023 року №107-7078, відповідний орган рекомендує визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . З досліджених Службою обставин встановлено, що мати дитини (відповідач) не заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком (позивачем) (а.с. 45-46). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині також. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved