Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 05 червня 2008 року, згідно договору купівлі-продажу нерухомості укладеного та посвідченого на Новомосковській товарній біржі, [PERSON] придбав у [PERSON] магазин [ADDRESS] .. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11жовтня 2011 року вказаний договір купівлі-продажу магазину визнано дійсним та визнано за [PERSON] право власності на магазин. Державну реєстрацію рішення суду здійснило КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради. Разом із договором купівлі-продажу нерухомості від 05 червня 2008 року [PERSON] передав позивачу правовстановлюючі документи на земельну ділянку [ADDRESS] , площею 251 м2, надану під магазин, а саме: договір укладений на Новомосковській товарній біржі 02 березня 2001 року між [PERSON] , як покупцем, та Губиниською селищною радою, як продавцем. В подальшому позивач звертався до Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, з метою зареєструвати речове право на вказану земельну ділянку. Але, йому повідомили, що земельна ділянка [ADDRESS] ,площею 251 м2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомості укладеного на Новомосковській товарній біржі вже була відчужена [PERSON] . З цього приводу виконкомом Губиниської селищної ради прийнято рішення № 11 від 12 січня 2001 року про вилучення з розпорядження Губиниської селищної ради землі площею 251 м2 та надано згоду [PERSON] купити землю у зв`язку з продажем магазину. Також у 2000 році Головою Губиниської селищної ради [PERSON] погоджувалась проектна документація на земельну ділянку. А оскільки вказане рішення Губиниської селищної ради вже прийнято, то не можливо зробити це знову до однієї й тієї самої земельної ділянки . У свою чергу, відповідач [PERSON] , після продажу магазину не дооформив технічну документацію на землю, оскільки вважає, що земельна ділянка перейшла у власність позивача разом з продажем магазину. 30 вересня 2022 року відповідач-1 [PERSON] надав суду письмові пояснення по справі, у яких зазначив, що у 2000 році на його замовлення розроблялася технічна документація щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] для обслуговування магазину. Але в подальшому відповідач вирішив продати магазин та вважав, що новий власник магазину зможе оформити на себе право власності на земельну ділянку. Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 31). Позивач в судове засідання не з`явився. Відповідач-1 [PERSON] в судове засідання не з`явився, у наданих ним письмових поясненнях просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник відповідача-2 Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. На підставі ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2011 року визнано дійсним договір купівлі-продажу магазину А [ADDRESS] , що був укладений 17 вересня 1999 року на Новомосковській товарній біржі, між Миколаївським сільським споживчим товариством та [PERSON] . Визнано дійсним договір купівлі-продажу магазину А [ADDRESS] , що був укладений 05 червня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на магазин А № 2, який розташований по [ADDRESS] (а.с. 12-13). 21 листопада 2012 року Комунальним підприємством «Новомосковського міського бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради» на підставі рішення суду № 2-3250/11 від 11.10.2011 року за [PERSON] зареєстровано право власності на магазин № [NUMBER] розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Рішенням виконкому Губиниської селищної ради від 12 січня 2001 року про вилучення землі у зв`язку з купівлею-продажем магазину, доручено приватному підприємцю [PERSON] оформити документи по викупу земельної ділянки (а.с. 19-20). 02 березня 2001 року між Губиниською селищною радою, в особі [PERSON] , та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомості, зареєстрований та посвідчений Товарною Біржею «Новомосковська», відповідно якого Губиниська селищна рада продала, а [PERSON] придбав об`єкт нерухомості: земельну ділянку, площею 251 м2, розташовану на землі, що знаходиться у розпорядженні Губиниської селищної ради за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21-22). Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик інших свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України. Оцінюючи усі докази, що є у справі у їх сукупності, суд вважає\~\~частково доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, виходячи із наступного. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України та ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст.\~377\~ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч. 1 ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст.\~120\~ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно зі ст.\~152\~ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до п. «е» ст.\~141\~ЗК України підставами для припинення права користування земельної ділянки є набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Частиною другою\~статті 346 ЦК України\~закріплено, що право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до пункту 7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16: у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, в силу імперативного законодавчого припису, відбувається перехід права на земельну ділянку, розміщену під цим жилим будинком, будівлею або спорудою, до нового власника, а відповідне право на цю земельну ділянку у попереднього власника припиняється, як зазначено у наведеній статті. При цьому перехід права на цю земельну ділянку відбувається відповідно до прямого припису закону незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки. Крім того, в усіх випадках переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає в набувача одночасно із виникненням права на розташовані на ній об`єкти. Як зазначено в п.3.4.\~постанови пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», за змістом\~статті 377 ЦК України\~та\~статті 120 ЗК України\~до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). У разі встановлення факту правомірного набуття особою права на нерухоме майно за наявності у попереднього власника належно оформленого права на земельну ділянку, на якій воно розміщене, необхідно враховувати, що така особа набула права на відповідну земельну ділянку. Суд враховуючи викладені обставини та визнання відповідачами позовних вимог, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та визнання за позивачем права власності на зазначену земельну ділянку. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved