Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

17.12.2021 року [PERSON] звернулась до суду із заявою «Про встановлення факту, що має юридичне значення», залучивши до участі у справі в якості заінтересованої особи: ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ та СОСОНІВСЬКУ СІЛЬСЬКУ РАДУ Нововодолазького району Харківської області (а. с. 2 - 3). На обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що вона народилася [INFO] в селі Шишкерд Республіки Вірменії та мала дошлюбне прізвище [PERSON] . 15.04.1985 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що був зроблений відповідний запис за № 184 в Кафанському міському відділі ЗАЦС. На початку березня 1991 року у зв`язку із військовими подіями разом з чоловіком та донькою [PERSON] та сином [PERSON] вона приїхала до України та оселилася в будинку [ADDRESS] . В подальшому, вищезазначена адреса була змінена на [ADDRESS] . На той час вона мала паспорт громадянки СРСР, в якому в 1993 році було зроблено відмітку про реєстрацію. Пізніше, в жовтні 2009 року власницею будинку, який розташований за адресом: [ADDRESS] ,- стала її донька - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області за реєстровим № 2216. Зазначила, що з 1991 року мешкає разом з сім`єю на території України. На її звернення до органів Державної міграційної служби в усній формі рекомендовано звернутися до суду та встановити факт проживання на території України станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року. У зв`язку із вищенаведеним, просила встановити юридичний факт, що [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ), [INFO] , постійно проживає на території України в селі Княжне Нововодолазького району Харківської області з березня 1991 року по теперішній час, що включає стан на 24 серпня 1991 року. Зазначена заява зареєстрована за вхідним № 7211/21-вх із наданням автоматизованою системою документообігу суду єдиного унікального № 631/1366/21 (провадження № 2-о/631/31/21) та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, передана на розгляд головуючого судді Мащенко С. В. (а. с. 2, 22). Ухвалою, постановленою 21.12.2021 року Нововодолазьким районним судом Харківської області у складі судді Мащенко С. В., заву в порядку окремого провадження прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а. с. 24 - 27). 27.01.2022 року Селищний голова Нововодолазької селищної ради Єсін О. звернувся із клопотанням, зареєстрованим за вхідним № 635/22-вх, в якому просив замінити заінтересовану особу - Сосонівську сільську раду - на Нововодолазьку селищну раду, обґрунтовуючи своє прохання тим, що 11.05.2017 року закінчено повноваження Сосонівської сільської ради у зв`язку із її об`єднанням у Нововодолазьку селищну об`єднану територіальну громаду з центром в селищі міського типу Нова Водолага на підставі Рішення XVII сесії VII скликання Нововодолазької селищної ради № 810 від 24.01.2017 року. Вказане є підставою для залучення до участі у справі правонаступника заінтересованої особи (а. с. 40). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 27.07.2023 року, замінено вибулу заінтересовану особу - СОСОНІВСЬКУ СІЛЬСЬКУ РАДУ Нововодолазького району Харківської області на правонаступника - НОВОВОДОЛАЗЬКУ СЕЛИЩНУ РАДУ (а. с. 104 - 107). 21.02.2023 року за вхідним № 1089/23-вх заявниця звернулась із клопотанням про долучення до матеріалів справи в якості письмового доказу копії її паспорта громадянина СРСР (а. с. 55 - 56, 57 - 60). Ухвалою, постановленою 06.11.2023 року, підготовче провадження у цій справі за заявою [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості заінтересованих осіб: ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ та НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ,- «Про встановлення факту, що має юридичне значення» закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (а. с. 136 - 140). В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча скористалась правом, наданим їй частиною 1 статті 58 зазначеного кодексу, щодо участі у судовому процесі через представника - адвоката Шесточенко Т. І. (а. с. 141, 144). Представник заявника [PERSON] - адвокат Шесточенко Т. І., яка діє за ордером (серії ХВ № 000094), виданим 09.10.2021 року на підставі договору про надання правової допомоги № 317 від 10.09.2021 року, укладеним між нею та [PERSON] , а також свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 244, виданим 02.07.1993 року на підставі рішення Харківської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, у судове засідання також не з`явилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, однак надала заяву, зареєстровану за вхідним № 6701/23-вх від 04.12.2023 року з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони заявника (а. с. 35, 36, 37, 38, 141, 147). Представник заінтересованої особи - ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ - в судове засідання теж не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав (а. с. 141, 145, 146). Представник заінтересованої особи - НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ - в судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, проте секретар ради Степаненко Н. надіслала лист, зареєстрований за вхідним № ЕП-1857/23-вх від 05.10.2023 року, з клопотанням справу розглянути за відсутності їх представника, зауваживши, що не заперечують проти задоволення заяви (а. с. 128, 141, 142). Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно з частиною 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 зазначеного кодифікованого закону України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність таких клопотань у представника заявника та заінтересованої особи - Нововодолазької селищної ради - свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року Високими Договірними Сторонами в Римі та ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями) обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Отже, Європейський суд з прав людини у пунктах 39 - 41 свого Рішення від 08.11.2005 року у справі «Стрижак проти України» (заява № 72269/01) констатував наявність у заявника права надавати свої аргументи під час публічного слухання справи, недотримання якого було кваліфіковано як порушення частини 1 статті 6 Конвенції. За таких обставин, беручи до уваги те, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації учасниками справи, що не з`явились, їх процесуальних прав на безпосередню участь у розгляді справи в суді, ураховуючи те, що підстав для визнання необхідним давання ними особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Приходячи до такого, суд зауважує, що імперативними приписами пункту 2 частини 2 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України обумовлено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Зважаючи на це, та відповідно до змісту частини 5 і пункту 1 частини 8 статті 128 вказаного кодифікованого процесуального акту України про те, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а днем вручення судової повістки про виклик є день вручення її під розписку, ураховуючи, що належно повідомлені учасники справи вдруге не з`явились без повідомлення причин своєї неявки, суд приходить до переконання, що дійсно їх відсутність не перешкоджає розгляду справи за суттю. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які учасники та їх представники посилались як на підставу своїх вимог, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо. При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів. Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом. Пунктом 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вищезазначеного Закону на законодавчому рівні унормовано, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до цього, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України. Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, воєнний стан на території України не припинений та не скасований, а тому справа перебувала на розгляді належного суду. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно із частиною 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно з частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відтак, в ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Як убачається з копії паспорту громадянина Союзу Радянських Соціалістичних Республік (серії [NUMBER] ), виданого 06.12.1985 року Відділом внутрішніх справ Кафанського міськрайонного виконкому Вірменської РСР, [PERSON] народилась [INFO] в селі Шишкерд Кафанського району Вірменської РСР. На 8 сторінці паспорта міститься відмітка про вклеювання фотокартки Відділом внутрішніх справ Кафанського міськрайонного виконкому Вірменії 29.01.1993 року із відбитком штампу «Міністерство внутрішніх справ СРСР». На 17 сторінці паспорта міститься відбиток штампу, проставлений органом реєстрації місця проживання 09.03.1993 року у населеному пункті Княжне Харківської області. Крім того, на 27 сторінці паспорта, зверху міститься напис «ХР № 1092849» 08.08.1995 (а. с. 4, 57 - 60, 149). 02.03.1999 року Нововодолазькою міжрайонною ДПІ Овсепян Ельмірі Пайлаківні було присвоєно ідентифікаційний № [NUMBER] (а. с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] ), виданого 25.08.1965 року Шишкердською сільською радою, та його перекладом, зробленим [PERSON] , підпис якої посвідчений 22.07.2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Цигіповою О. Г. та зареєстрований в реєстрі під № 9622, [PERSON] народилась [INFO] в селі Шишкерд Кафанського району, про що в книзі записів актів цивільного стану про народження 25.08.1965 року зроблено відповідний запис за № 11, та її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а .с .6 - 7). Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу (серії [NUMBER] ), виданим 15.06.1985 року Кафанським міським відділом ЗАЦС, та його перекладом, зробленим [PERSON] , підпис якої посвідчений 21.01.2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Цигіповою О. Г. та зареєстрований в реєстрі під № 661, громадянин [PERSON] , [INFO] , уродженець Анкаван Кафанського району Вірменської РСР, та громадянка [PERSON] , [INFO] , уродженка села Шишкерд Кафанського району Вірменської РСР, уклали шлюб 15.06.1985 року, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану про шлюб зроблено відповідний запис за № 184 (а. с. 8 - 9). Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] ), виданого 04.08.1987 року Канафським міським відділом ЗАЦС, та його перекладом, зробленим [PERSON] , підпис якої посвідчений 22.07.2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Цигіповою О. Г. та зареєстрований в реєстрі під № 9621, [PERSON] народилась [INFO] в місті Кафан Вірменської РСР, про що в книзі записів актів цивільного стану про народження 04.08.1987 року зроблено відповідний запис за № 663, та її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с .10 - 11). [PERSON] , [INFO] , документований паспортом громадянина України з безконтактним електронним носієм № [NUMBER] , виданим 05.02.2020 року органом 6347 (а. с. 12). 25.06.2004 року [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Кафан Вірменії, документована паспортом громадянина України (серії [NUMBER] ), виданим Нововодолазьким відділом РВ УМВС України в Харківській області. Зареєстрована за адресом: [ADDRESS] ,- з 18.12.2009 року (а. с. 13). Крім того, [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Кафан Вірменії, документований паспортом громадянина України (серії [NUMBER] ), виданим Нововодолазьким відділом РС ГУДМС України в Харківській області. Зареєстрований за адресом: [ADDRESS] ,- з 18.12.2009 року (а. с. 14). З копії першого аркушу погосподарської книги, що відображає розділ І «Список членів домогосподарства», убачається, що в домогосподарстві 1960 року побудування, з особовим рахунком № [NUMBER] , першим записано [PERSON] , та разом з ним записані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того міститься примітка, що проживають з 1991 року 09 березня. Зазначена копія посвідчена 27.07.2021 року старостою Сосонівського старостинського округу № 5 Ноздріним М. М. (а. с. 15). Відповідно до картки реєстрації, [PERSON] , [INFO] , уродженець села Анкаван Кафанського району Вірменії, прибув до села Княжне Нововодолазького району Харківської області [INFO] , зареєстрований за адресом: [ADDRESS] ,- та разом з ним зареєстровані діти віком до 16 років: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 16). Згідно з договором купівлі-продажу, укладеним 13.10.2009 року між [PERSON] (продавець), від імені якої за довіреністю дія [PERSON] , та [PERSON] (покупець) і посвідченим приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Краснопьоровою О. Ф. за реєстровим № 2216, [PERSON] , від імені та інтересах якої діяв [PERSON] , продала, а [PERSON] придбала житловий будинок, розташований за адресом: [ADDRESS] (а. с. 17). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Сосонівським старостинським округом № 5 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області за № 18-39/64 від 21.02.2020 року, [PERSON] , зареєстрований за адресом: [ADDRESS] ,- з 09.03.1991 року (а. с. 18). Крім того, відповідно до довідки, виданої Сосонівським старостинським округом № 5 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області за № 18-39/19 від 29.07.2021 року, [PERSON] проживала за адресом: [ADDRESS] . При цьому початок проживання в довідці не зазначений (а. с. 19). Як убачається з довідки про фактичне місце проживання, виданої Сосонівським старостинським округом № 5 Нововодолазької селищної ради за № 18-39/200 від 30.07.2021 року, [PERSON] проживала за адресом: [ADDRESS] , - з 2005 року. Підставою видачі цієї довідки є Акт депутата про фактичне місце проживання на території Сосонівського старостинського округу № 5 Нововодолазької селищної ради Харківського району Харківської області № 562 від 30.07.2021 року (а. с. 20). Зважаючи на викладене, заявницею у законний та процесуальний спосіб доведено, що: -вона документована паспортом громадянина Союзу Радянських Соціалістичних Республік (серії [NUMBER] ), виданим 06.12.1985 року Відділом внутрішніх справ Кафанського міськрайонного виконкому Вірменської РСР; -29.01.1993 року Відділом внутрішніх справ Кафанського міськрайонного виконкому Вірменії в її паспорт вклеєна відповідна фотокартка заявниці; -09.03.1993 року її зареєстровано у населеному пункті Княжне Харківської області; -02.03.1999 року їй присвоєно ідентифікаційний код платника податків в Україні; -чоловік заявниці та його діти: син [PERSON] та донька [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] , зареєстровані за адресом: [ADDRESS] ,- з 09.03.1991 року; -донька заявниці з 13.10.2009 року є власницею будинку [ADDRESS] , а з 18.12.2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за цією адресою; -заявниця [PERSON] за адресом придбаного донькою будинку зареєстрована з 2005 року. Сумлінно вивчаючи та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, суд критично ставиться до наступних письмових доказів, наданих заявницею на обґрунтування своєї позиції у справі, а саме: 1)до копії першого аркушу погосподарської книги, оскільки вказана копія не відповідає вимогам, встановленим чинним законодавством України щодо письмових документів та доказів тощо, оскільки не містить всіх його сторінок, не відображає інформації щодо адреси домоволодіння, яка відповідає особовому рахунку № [NUMBER] , а також не засвідчена у процесуальний спосіб, обумовлений ДСТУ 4163-2003 (Вимоги до оформлювання документів), прийнятого Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики й затвердженого наказом цього органу № 55 від 07.04.2003 року, а також Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18.06.2015 року (із змінами та доповненнями) (а. с. 15); 2)до довідки про реєстрацію місця проживання особи - [PERSON] , що видана Сосонівським старостинським округом № 5 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області за № 18-39/64 від 21.02.2020 року, оскільки відомості, вказані у ній, суперечать іншим даним у справі щодо місця його проживання та реєстрації. Приходячи до такого, суд зауважує, що копія першого аркушу погосподарської книги посвідчена в липні 2021 року, та згідно з інформацією, що в ній відображена, уся родина мешкає з 09.03.1991 року в домоволодінні із особовим рахунком № [NUMBER] . Відомостей, що будь-хто з них знятий з реєстрації за цим особовим рахунком, не має. Натомість, після придбання у жовтні 2009 року донькою будинку у власність, вона та її брат зареєструвались за адресою цього будинку у грудні 2009 року. Крім того, чоловік заявниці згідно з інформацією, що міститься в картці його реєстрації разом з дітьми дійсно з 09.03.1991 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ,- а в довідці про реєстрацію місця його проживання заначено, що з 09.03.1991 року він зареєстрований за адресом: [ADDRESS] . Проте будинок за цим адресом придбаний його донькою тільки у 2009 року й після отримання його у власність діти чоловіка заявниці зареєструвались у ньому (а. с. 16, 18, 17, 13, 14). Отже суд не бере до уваги та не покладає в основу судового рішення, що ухвалює, вищенаведені письмові документи. Відтак, суд переконаний, що заявниця зареєстрована на території України з 09.03.1993 року. Вказаний факт мав місця після того, як 29.01.1993 року Відділом внутрішніх справ Кафанського міськрайонного виконкому Вірменії в її паспорт було вклеєно відповідну фотокартку. Для цього їй фактично слід було перебувати на території Вірменії. Крім того, з огляду на інформацію, зазначену на сторінці 27 паспорта заявниці: « [NUMBER] » 08.08.1995», є великі сумніви, які не розвіяні будь-якими доказами про те, що її не було документовано паспортом громадянина Вірменії, оскільки саме паспорт цієї республіки містить серію, яка складається з двох букв, та номер, який включає 7 цифр, як і зазначено на вказаній сторінці. Частиною 7 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України обумовлено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зазначене положення процесуального закону також відтворене і в нормі права, визначеній частиною 1 статті 293 вказаного кодифікованого акту України, якою передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. При цьому пунктом 5 частини 2 цієї ж статті передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження й справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачений перелік фактів, які підлягають встановленню в порядку окремого провадження, що не є вичерпним з огляду на положення частини 2 цієї ж статті, яка мовить про те, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Одночасно із цим, Пленум Верховного Суду України у пункті 1 своєї Постанови № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами та доповненнями) звертає увагу судів на те, що відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Зі змісту заяви [PERSON] вбачається, що вона звернулась в суд із заявою про встановлення юридичного факту її постійного проживання з березня 1991 року на території України в селі Княжне Нововодолазького району Харківської області по теперішній час, включаючи стан на 24.08.1991 року. Статтею 55 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року Законом № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до частин 1 та 2 статті 124 Основного Закону нашої держави делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Рішенням Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) визначено, що частину 2 статті 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. З урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції України), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Зміни до Конституції України, запроваджені Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» № 1401-VIII від 02.06.2016 року, не призводять до втрати значення наведеного Рішення Конституційного Суду України у контексті права на доступ до суду. Також, Конституційний Суд України у своєму рішенні № 8-рп/2002 від 07.05.2002 року (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) визначив, що судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право, а за змістом частини 2 статті 4 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану Ухвалюючи рішення, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідний юридичний факти, який просить визнати заявниця, є індивідуальним, оскільки породжує правові наслідки лише для неї. Частиною 3 статті 49 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями) обумовлено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Як убачається з матеріалів справи, віднесення заявниці до громадян Союзу Радянських Соціалістичних Республік у період часу до 24.08.1991 року, тобто до проголошення незалежності Україною, підтверджено копією відповідного паспорту громадянина (серії [NUMBER] ), виданого 06.12.1985 року Відділом внутрішніх справ Кафанського міськрайонного виконкому Вірменської РСР (а. с. 4, 57 - 60, 149). В той же час, із своєю заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, [PERSON] звернулась задля підтвердження набуття нею громадянства України. Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» № 2235-III від 18.01.2001 року (із змінами та доповненнями). Так, абзац 1 частини 1 статті 1 цього Закону обумовлює, що громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Відповідно до змісту статті 6 Закону України «Про громадянство України» громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в заклад охорони здоров`я, заклад освіти або інший дитячий заклад, у дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Натомість статтею 3 цього законодавчого акту унормовано, що громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Аналізуючи зміст заяви [PERSON] , суд зауважує, що вона вважає себе такою, що є громадянкою України згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України». Зі змісту підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України № 215 від 27.03.2001 року, убачається, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року або проживання в Україні за станом на 13.11.1991 року. Згідно із пунктом 8 наведеного вище Порядку, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство», особа, яка за станом на 24.08.1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРС. У разі його відсутності подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що станом на 24.08.1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРС (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року. При цьому, пунктом 44 того ж Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, які підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відтак, дійсно від встановлення цього юридично значимого для заявниці факту залежить виникнення, зміна та припинення правовідносин, в яких вона особисто бере участь, тобто факт, який просить встановити заявниця, породжує для неї юридичні наслідки, не існує іншого, окрім судового, порядку його встановлення, і його визнання не пов`язане з вирішенням спору про право, натомість закон у пункті 1 частини 1 своєї статті 3 пов`язує факт набуття громадянства України у зв`язку із постійним проживанням на території України станом на 24.08.1991 року, а не «постійного проживання з березня 1991 року на території України в селі Княжне Нововодолазького району Харківської області по теперішній час» як просить [PERSON] у своїй заяві. До такого висновку суд приходить,

Outcome: dismissed