Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

15.червня 2023 року позивач [PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м.Харкова з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказує, що 08 лютого 2023 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено спадковий договір, відповідно до якого, вона передає після смерті відповідачу належну їй двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Нескородовою Ольгою Анатоліївною , та зареєстровано в реєстрі за № 410 . відповідно якого , відповідач зобов`язується виконувати такі дії: - щотижнево забезпечувати відчужувачу купівлю продуктів харчування за рахунок коштів відчужувача або за свій рахунок; - забезпечувати купівлю відчужувачу ліків та забезпечувати надання йому медичної допомоги у випадку захворювання за його рахунок або за свій рахунок ; - в разі смерті відчужувача поховати його на будь-якому кладовищі, або будь-яким іншим способом прийняти участь в покращанні предмету договору , виключно за погодженням з відчужувачем; - за життя відчужувача подовжити реєстрацію місця проживання [PERSON] в квартирі , що є предметом цього договору за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір відповідачка не виконувала, за період з моменту підписання договору відповідачка принесла їй лише два рази продукти харчування : 1 кг м`ясного фаршу та молочних продуктів з розрахунку на тиждень, при цьому зауважила, що позивач [PERSON] багато споживає харчування. Також за весь період відповідачка принесла тільки одну «пластину» - блістер спазмолгону. Більше жодної допомоги вона від відповідачки більше не отримала. Позивачка в судовому засіданні підтримала позов та зазначила, що вона перенесла захворювання на інсульт, та звернулась до [PERSON] за допомогою та отримала навпаки: два тижні [PERSON] приносила їжу , потім почалися образи та позивач вирішила припинити відношення. Останній раз відповідача вона бачила в лютому місяці 2023 року, більше допомоги не було. Позивач просила розглянути справу у відсутності відповідача та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник позивача [PERSON] адвокат Найдьонова О.Г. у судовому засіданні підтримала позов, просила в його задовольнити з підстав, викладених у ньому, не заперечувала проти розгляду справи у відсутності відповідача. \~ \~ \~ \~Від третьої особи, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Нескородової О.А. надійшла заява про розгляд справи без її участі, щодо вирішення справи по суті, покладається на розсуд суду. \~ \~ \~ \~Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідача, відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади міста Харкова. Причини неявки відповідачка суду не повідомляла, будь-яких заяв та клопотань не надходило, в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк відповідач не подала до суду відзив на позовну заяву. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання ЦПК України, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян. Оскільки відповідачка своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористалась, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надала, заяв та клопотань від відповідача не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст.280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала позивачка. В судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , який пояснив, що з позивачкою він познайомився у церкві, знає її з лютого 2023 року, допомагає їй купувати ліки та продукти харчування за кошти [PERSON] , приходить до неї раз на тиждень. Також допомагає з ремонтом у квартирі - утепленням вікон, наклеїв шпалери в кухні та коридорі. Жодного разу не бачив [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідка , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 08 лютого 2023 року [PERSON] та [PERSON] уклали спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Нескородовою О.А., зареєстрований в реєстрі за № 410. Як вбачається з п.4 вказаного спадкового договору, відповідач зобов`язується щотижнево забезпечувати відчужувачу купівлю продуктів харчування за рахунок коштів відчужувача або за свій рахунок; - забезпечувати купівлю відчужувачу ліків та забезпечувати надання йому медичної допомоги у випадку захворювання за його рахунок або за свій рахунок ; - в разі смерті відчужувача поховати його на будь-якому кладовищі, або будь- яким іншим способом; прийняти участь в покращанні предмету договору , виключно за погодженням з відчужувачем; - за життя відчужувача подовжити реєстрацію місця проживання [PERSON] в квартирі , що є предметом цього договору за адресою [ADDRESS] . Предметом договору є квартира під номером [ADDRESS] . У п. 13 спадкового договору зазначено, що у разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача на його вимогу цей договір може бути розірваний у судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник щодо неналежного виконання умов спадкового договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Поняття спадкового договору закріплене у статті 1302 ЦК України. Сутність його полягає у тому, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. Враховуючи зазначене, спадковий договір є двостороннім правочином, за концепцією якого набувач зобов`язаний вчинити певні дії за вказівкою відчужувача, взамін чого до нього переходить право власності на майно. Згідно зі статтею 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадковий договір є нерозривно пов`язаний з його сторонами. ЦК України надає останнім право заявляти у суді вимоги про дострокове розірвання договору. Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру (постанови Верховного Суду від 08 липня 2022 року у справі № 761/2536/18 (провадження№ 61-11690св21, від 15 лютого 2023 року у справі № 699/396/21 (провадження № 61-3953св22)). Для підтвердження наявних правових підстав для розірвання спадкового договору відчужувач повинен надати належні і допустимі докази невиконання набувачем умов спадкового договору. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 грудня 2019 року в справі № 347/853/18 (провадження № 61-10970св19), від 25 січня 2023 року у справі № 716/2395/21 (провадження № 61-11315св22). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є особою похилого віку, [INFO] , тобто досягла віку 80 років, у зв`язку з чим уклала спадковий договір з [PERSON] , за умовами якого на набувача покладено обов`язок надавати необхідну допомогу відчужувачу, придбавати необхідні лікарські препарати, забезпечувати продуктами харчування та медичну допомогу у випадку захворювання. На підтвердження позовних вимог позивачем заявлено клопотання про допит свідка, яке задоволено судом. Так, у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з позивачкою він познайомився у церкві, знає її з лютого 2023 року, допомагає їй купувати ліки та продукти харчування за кошти [PERSON] , приходить до неї раз на тиждень. Також допомагає з ремонтом у квартирі - утепленням вікон, наклеїв шпалери в кухні та коридорі. Жодного разу не бачив [PERSON] . Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2021 року у справі № 456/1081/20, спадковий договір є нерозривно пов`язаний з його сторонами. ЦК України надає останнім право заявляти у суді вимоги про дострокове розірвання договору. Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру. У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 209/3295/18 зазначено «статтею 651 ЦК України визначено, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України)» Отже, встановивши, що матеріали справи не містять належних, допустимих і достовірних доказів про виконання відповідачкою умов спадкового договору, зокрема, щодо надання грошової винагороди, забезпечення лікувальними засобами, та врахувавши, що відповідачкою на спростування вимог позивачки доказів не надано, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у зв`язку з невиконання набувачем розпоряджень відчужувача та недотримання відповідачкою умов спадкового договору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved