Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що у належній позивачу на праві власності квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та неповнолітні [PERSON] та [PERSON] , при цьому не проживають в спірній квартирі, сплату за комунальні послуги не здійснюють, а відтак в своїх позовних вимогах позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. В судовому засіданні представник [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Пояснивши, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.09.2018 року за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та враховуючи те, що дане житло є спірним, відповідач не має можливості проживати у даній квартирі, в якій вона зареєстрована разом з дітьми. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав викладених у письмових поясненнях. Треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Приц цьому, від представника Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника. Крім того, від [PERSON] надійшли письмові пояснення у яких останній просив суд задовольнити позовні вимоги. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення представників відповідачів та третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» до 13 березня 2023 року був власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. А ч. 1 ст. 317 цього Кодексу встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до витягу наданого Реєстром територіальної громади м. Києва від 25 жовтня 2021 року, [PERSON] , [PERSON] та неповнолітні [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані в [ADDRESS] . Як вказує відповідач [PERSON] , рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року у справі № 753/6548/14-ц встановлено факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по 29 березня 2012 року. Визнано квартиру [ADDRESS] , придбану 12 жовтня 2006 року, об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . При цьому, згідно із частиною 1 статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України "Про іпотеку" майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Судом встановлено, що при укладенні договору іпотеки іпотекодавець засвідчив, що на момент укладення цього договору предмет іпотеки належить йому на праві власності. Осіб, які можуть претендувати на спільну власність щодо зазначеного майна, немає. Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що [PERSON] на момент укладення спірного правочину був єдиним власником предмету іпотеки, а рішення суду про встановлення факту постійного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу ухвалено 18 вересня 2018 року майже за дванадцять років після укладення іпотечного договору від 12 жовтня 2006 року, що не впливає на суть правовідносин, які склалися у зв`язку з укладенням вказаного договору, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року та постановою Верховного суду від 21 грудня 2022 року було відмовлено у задоволенні вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватного акціонерного товариства «БТА Банк», [PERSON] , державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», третя особа: державний реєстратор державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксана Василівна, Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним договору іпотеки та скасування державної реєстрації права власності. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищезазначеним рішенням суду та постановами Київського апеляційного суду та Верховного суду встановлено, що при зверненні ТОВ «Кредитні ініціативи» до державного реєстратора, останнім було надано наступні документи: кредитний договір від 12 жовтня 2006 року, договір іпотеки (дублікат) від 12 жовтня 2006 року, договір факторингу, статут ТОВ «Кредитні ініціативи»; копія договору про передачу прав за іпотечними договорами від 03 квітня 2014 року; повідомлення про порушення основного зобов`язання (відповідно до статті 33, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку») та копії конверта, опису, повідомлення про вручення. Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи», як особа, до якої перейшло відповідне право вимоги за кредитним та іпотечним договорами, на підставі укладеного договору факторингу, звернувся із заявою до державного реєстратора про здійснення ним державної реєстрації його права власності на іпотечне майно, при цьому надавши усі документи, необхідні для здійснення нотаріусом вказаної реєстраційної дії. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання, наданої позивачем, [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у спірній квартирі з 2012 року, тобто через 6 років після укладення договору іпотеки. Окрім того, реєстрація права власності, у відповідності до іпотечного договору, без попередньої згоди органу опіки та піклування не є безумовним підтвердженням існування підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинено батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої подано позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових права дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо житлового приміщення. При цьому відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 504/294/14-ц (провадження № 6-2940ц15), та підтриманої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19), вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, без обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування суд може визнати недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження прав дитини на житло. [PERSON] та [PERSON] не мали і не мають права власності на іпотечну квартиру. Вони набули право користування житлом, як члени сім`ї власника, відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства». Таким чином, на момент укладення іпотечного договору, який містить застереження про перехід права власності, вказаних неповнолітніх дітей у спірній квартирі зареєстровано не було, водночас, реєстрація права власності у позасудовому порядку не є правочином, а є наслідком укладеного договору та порушення зобов`язання - актом індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень у сфері публічно-правових відносин. Як вбачається з матеріалів справи відповідачі з квітня 2014 року у спірній квартирі не проживають, сплату за утримання будинку та комунальні послуги не здійснюють. Вказане підтверджується також актами від 11.04.2019 року, 16.01.2020 року, 10.03.2021 року та 15.09.2021 року про не проживання [PERSON] , [PERSON] та неповнолітні [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі та рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 листопада 2023 року, яким стягнуто солідарно з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період у розмірі 36 020 грн. 20 коп.; заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 19 839 грн. 84 коп.; інфляційну складову боргу у розмірі 4 363 грн. 93 коп., 3 % річних у розмірі 1 339 грн. 76 коп. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 80 303 грн. 60 коп.; заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 32 934 грн. 10 коп.; інфляційну складову боргу у розмірі 11 867 грн. 02 коп. , 3 % річних у розмірі 5 068 грн. 55 коп. В іншій частині позовних вимог - відмовити. Також розподіллено судові витрати. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки відповідачі більше року у спірній квартирі не проживають, сплату за комунальні послуги будучи зареєстрованими у цій квартирі не здійснюють, хоча спірна квартира і була передана позивачем іншому власнику, але на момент подачі позову ввввідповідачі порушували права позивача, та на даний часпорушує інтереси власника майна, на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись цим майном, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved