Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Рибак А.В. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони на момент звернення до суду із даною позовною заявою перебували у зареєстрованому шлюбі, який було укладено 28 червня 2006 року. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON] - [INFO] , та [PERSON] - [INFO] . На початку стосунків вони проживали разом, виховували дітей, які розвивались у відповідності до їх потреб, забезпечували усім необхідним, сприяли засвоєнню загальновизнаних норм моралі, відчуттям відповідальності. Проте, надалі у зв`язку з погіршенням матеріального становища позивач прийняв рішення виїхати до Польщі на заробітки, де і знаходився в період з 27 березня 2018 року по 08 березня 2020 року та з 04 жовтня 2020 року по 25 грудня 2021 року. Дружина та діти періодично приїжджали до нього до Польщі, а він намагався як найбільш задовольнити їх потреби в спілкуванні, матеріальному утриманні сім?ї. В жовтні 2021 року [PERSON] дізнався про те, що [PERSON] подала позов про розірвання шлюбу та стягнення з позивача аліментів, незважаючи на те, що сам факт перебування в Польщі був пов?язаний з необхідністю утримання своїх дітей та дружини. Після повернення до України, [PERSON] деякий час проживав разом із дружиною та дітьми, донька [PERSON] дуже змінилась, зробивши собі пірсинг, аномально великі «тунелі» у вухах, пофарбувала волосся в незвичайний колір, набрала зайву вагу. Відповідач, дозволяла не ночувати доньці вдома. Склалось враження, що [PERSON] , залишившись на поодинці з матір?ю стала зовсім іншою людиною. Те ж стосується й сина - [PERSON] . Одразу після Нового Року 2022, дружина не пустила його до належної йому квартири, у зв`язку з чим, він був вимушений переїхати до іншого житла. Під час спільного проживання з відповідачем та дітьми мав місце конфлікт з приводу проблем зі здоров`ям доньки. З раннього віку у [PERSON] було виявлено гіпертрофію щитовидною залози, проте відповідач наполягала на нетрадиційних методах лікування, що на погляд позивача й було причиною проблем зі здоров`ям, набранням зайвої ваги та нестабільністю нервової системи доньки. Крім того, після того, як відповідач ініціював судову процедуру розірвання шлюбу, відповідач [PERSON] вселила до спільної квартири [PERSON] , [INFO] , який був повнолітньою особою чоловічої статі. Вказана особа проживали разом із донькою в однієї кімнаті. Так, під час аналізу соціальний мереж «Інстаграм» та «Тік ток» було знайдено профілі [PERSON] та [PERSON] , з яких вбачалось, що останні перебували у стосунках та проводили час в квартирі наодинці. Крім того, в березні 2022 року [PERSON] приїхав до своєї родини, однак відповідач його до квартири не пустила, агресивно себе поводила, погрожуючи фізичною розправою, не надавала змоги поспілкуватися з дітьми. 06 листопада 2022 року позивач дізнався, що його донька [PERSON] вистрибнула з балкону багатоповерхового будинку за адресою свого проживання, здійснивши самогубство. Вважає, що вказаний трагічний вчинок стався у зв`язку з неналежним вихованням відповідачем спільних дітей, у зв`язку з налаштуванням доньки проти батька, з обмеженням в спілкуванні з батьком, з допущенням невластивих до віку доньки стосунків, відсутністю належного батьківського контролю. Вказані обставини, у своєї сукупності свідчать про наявність обґрунтованих ризиків й щодо сина [PERSON] , оскільки він позиціонує в соціальних мережах себе, як особу нетрадиційної орієнтації, а також як особа, яка здійснює приховування наркотичних засобів з метою їх розповсюдження. Такі прояви поведінки також свідчить про повне ігнорування духовного розвитку дитини з боку відповідача, що може призвести до трагічних та невідворотних наслідків. Покликаючись на ухилення [PERSON] від виконання обов`язків щодо виховання дитини, позивач просить позбавити її батьківських прав відносно сина [PERSON] . Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 грудня 2022 року для розгляду визначено суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою суду від 29 грудня 2022 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 27 лютого 2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Піліпенка Д.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, а також заслухати думку неповнолітнього [PERSON] щодо участі кожного з батьків у його житті та вихованні та по суті позовних вимог. В обґрунтування заперечень вказує на те, що надані позивачем до суду докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування нею батьківськими обов`язками, її винну поведінку щодо дитини. Позивачем не вказано, які саме винні дії відповідача можуть стати підставою для позбавлення її батьківських прав та не надано доказів на підтвердження винних дій. Зазначив, що останні роки відповідач одноособово піклується про дитину, повністю забезпечує його потреби у навчанні та розвитку. 27 квітня 2023 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] . Ухвалою від 01 травня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів у Київському міському психоневрологічному диспансері №5. 31 травня 2023 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Рибака А.В. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Щодо посилання відповідача на відсутність доказів ухилення від виконання батьківських обов`язків та відсутності доказів винної поведінки зазначив, що трагічний випадок із донькою стався саме через неналежне виховання відповідачем дітей з допущенням невластивих до віку доньки стосунків, відсутністю належного батьківського контролю. Такі обставини свідчать про наявність обґрунтованих ризиків й щодо сина. Щодо висновку органу опіки та піклування вважає, що він не має вирішального доказового значення для розгляду справи, враховуючи його поверхневий характер. Ухвалою від 05 червня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Рибака А.В. про призначення судово-психологічної експертизи. Відповідно до ухвали суду від 05 червня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представники відповідачів просили відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на їх необґрунтованість. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, однак, 27 квітня 2023 року подала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації. У судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , який є хрещеним батьком неповнолітнього [PERSON] . Вказав, що [PERSON] знає приблизно з 2006 року, допомагав йому по роботі. Зазначив, що як [PERSON] поїхав до Польщі у 2018 році, він перестав телефонувати. Стосовно позовної заяви [PERSON] про позбавлення батьківських прав зазначив, що це все неправда. [PERSON] він знає з 2000 років, вона хрестила його сина. Все, що має ця родина, відпочинок, харчування, лікування - завдяки їй. [PERSON] безробітній з 2006 року, через проблеми з роботою мав депресію. [PERSON] характеризує як добру матір, сім`я - це сенс її життя, завжди цікавиться життям та захопленнями дітей, постійно відвідує батьківські збори. У матері ніколи не було випадків агресії до дітей, вона не може крикнути чи категорично щось заборонити. Поки [PERSON] перебував у Польщі, [PERSON] їздила до нього раз в пів року за власний рахунок. З дітьми [PERSON] листувався. Діти повідомляли, що батько приділяє їм мало уваги. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , повідомила, що з відповідачем знайома була ще до шлюбу із [PERSON] . Про [PERSON] може лише сказати, що вона гарна матір, з 2008 роки повністю утримувала сім`ю. Батько лише лежав на дивані, нецензурно висловлювався в бік дітей. Після того як [PERSON] поїхав до Польщі, він листувався з [PERSON] , повідомлення від Лева ігнорував. В судовому засіданні з участю представника Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації було заслухано думку дитини [PERSON] стосовно позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно нього. Він повідомив суду, що проживає разом із матір`ю, батько його життям не цікавиться, мати повністю його забезпечує, виховує та забезпечує його дозвілля. Зазначив, що заперечує проти позбавлення матері батьківських прав відносно нього. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 28 лютого 2006 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №314. За час перебування у шлюбі у них народилися діти - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24 жовтня 2006 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09 січня 2009 року. Дані обставини встановлені рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року у справі №760/24703/21. Частиною 4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17 листопада 2022 року. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року у цивільній справі №760/24703/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] у розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи з часу подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] у розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до дня смерті дитини. З моменту розірвання шлюбу син [PERSON] постійно проживає з матір`ю - [PERSON] за адресою [ADDRESS] . [PERSON] , звернувшись до суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , покликається на те, що на його думку, вчинок доньки [PERSON] спричинений неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків. Зазначає, що такі обставини свідчать про наявність обґрунтованих ризиків й щодо сина [PERSON] . Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] зазначила, що надані позивачем докази не свідчать про ухилення її від виховання дитини, а також не вказано, які саме винні дії відповідача можуть стати підставою для позбавлення її батьківських прав. Вирішуючи спір, що виник між сторонами суд дійшов таких висновків. Згідно ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Частиною першою статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) проголошено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї (ч.1 ст.5 СК України). Аналогічне положення закону закріплено в ч.3 ст.51 Конституції України, згідно якої сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини (ч. 3 ст. 5 СК України). Згідно ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений також ч.2 ст.150 СК України. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно частин 1-5 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За положеннями ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав визначені у статті 164 СК України. Пунктом другим частини першої статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у постанові від 15.04.2021 у справі № 243/13192/19-ц зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Як встановлено судом, матір [PERSON] проживає разом зі своїм сином, піклується про нього, утримує його та забезпечує, дбає про його фізичний та духовний розвиток, що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] . Опитаний в судовому засіданні [PERSON] також повідомив суду, що його матір повністю його забезпечує, виховує та забезпечує його дозвілля, а також заперечив проти позбавлення її батьківських прав відносно нього. Як убачається з інформації, наданої 20 лютого 2023 року середньою загальноосвітньою школою №166 м. Києва, [PERSON] , постійно підтримує зв?язок зі школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські консультації, цікавиться успішністю та поведінкою учня. Батько останні два роки до школи не приходив, успіхами учня не цікавився. У позаурочний час відвідує курси «Економіка та фінанси». Згідно з договором про надання послуг №45 від 08 вересня 2021, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] , дитина [PERSON] вивчав англійську мову за авторською методикою. Відповідно до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] №100-4562 від 25 квітня 2023 року встановлено, що 14 березня 2023 під час бесіди співробітника Служби з дитиною [PERSON] повідомив, що проживає з мамою та хоче і надалі проживати з матір?ю. [PERSON] надав заяву, де зазначив, що заперечує щодо позбавлення матері батьківських прав. З батьком [PERSON] не спілкується. За інформацією Солом?янського районного в місті Києві центру соціальних служб від 16 березня 2023 року, зі слів [PERSON] , батько рідко приділяв увагу йому та його сестрі. З початку війни батько зателефонував декілька разів, не цікавиться життям, інтересами та потребами хлопця, тому він не має переживань через розлуку з батьком та не прагне до спілкування з ним. [PERSON] вважає себе в безпеці з матір?ю, завжди може розраховувати на її допомогу, а тому орган опіки та піклування Солом?янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , 2008 року народження. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим, та таким, що узгоджується з наявними у справі доказами. Відтак, суд прийшов до висновку, що матір належним чином виконує батьківські обов`язки щодо виховання дитини та забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Положеннями ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] , а тому у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити.

Outcome: dismissed