Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області (далі - Служба у справах дітей), про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Зазначений позов мотивований тим, що 25.08.2012 між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що Центральним відділом державної реєстрації шлюбів з Державним Центром розвитку сім`ї в Книзі реєстрації шлюбу зроблено запис № 1953. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.05.2022 у справі № 369/15272/21 шлюб між ними розірвано. [INFO] у неї з відповідачем народилася дочка [PERSON] , а [INFO] - син [PERSON] . Діти з народження проживають за місцем проживання матері. Після припинення проживання сторін, діти залишилися проживати разом з матір`ю. У 2022 році після початку бойових дій у місті Києві вона разом з дітьми спочатку виїхала на Західну Україну, а у 2023 році повернулася до міста Києва. Дочка навчається у школі, а молодший син дошкільного віку. Вихованням дітей займається тільки вона, батько переїхав проживати у місто Глобине, життям дітей не цікавиться, має борг зі сплати аліментів на утримання старшої дочки. Враховуючи малолітній вік дітей доцільним буде визначити їх місце проживання разом із нею, оскільки вона фактично з ними проживає, а діти потребують постійного догляду та турботи. 27.04.2021 вона зверталася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на молодшого сина [PERSON] . Заяву було задоволено та видано наказ. Однак відповідач подав заяву про перегляд справи за нововиявленими обставинами, за результатами розгляду якої наказ було скасовано та роз`яснено про можливість звернутися з цим питанням у порядку позовного провадження. Враховуючи викладене, [PERSON] просила: - визначити місце проживання малолітніх дітей, а саме дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , із нею; - стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21.04.2021. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.08.2023 відкрито провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання на 13.09.2023 на 10-05 год. 13.09.2023 від представника [PERSON] - адвоката Дімури І. Ю. надійшов відзив на позовну заяву, в якому заявник просить позовну заяву задовольнити частково в частині стягнення на користь [PERSON] аліментів на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частки із всіх видів заробітку [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 серпня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Даний відзив мотивований тим, що відповідач не заперечує, що малолітні діти будуть проживати разом з позивачем за місцем її проживання. Судовим наказом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.10.2019 стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сини 07.10.2019 року та звернутий до виконання. Крім того, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.03.2023 скасовано судовий наказ про стягнення аліментів на сина [PERSON] . Оскільки судовим наказом на утримання дочки стягнуто з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), то в межах визначеної законом 1/3 частки аліментів на двох дітей, підлягають стягненню на користь позивача у розмірі 1/12 частки на сина [PERSON] . Відповідач на час розгляду справи не працює, з 10.06.2022 перебуває на обліку у Центрі зайнятості, до березня 2023 року отримував допомогу по безробіттю, з якої сплачував частково аліменти на дочку, з березня 2023 року аліменти сплачуються за допомогою його батька [PERSON] ; доглядає за своєю бабусею, а у квітні 2023 року отримав травму І пальця лівої руки, у зв`язку з чим перебував на лікуванні. Доводи позивача про те, що відповідач не бере участі у вихованні дітей спростовуються платіжними дорученнями про перерахування грошових коштів, оскільки він придбавав для дітей речі. 13.09.2023 [PERSON] подав заяву, в якій доповнив відзив на позовну заяву. 13.09.2023 [PERSON] подала заяву про долучення до справи доказів понесення витрат. 13.09.2023 розгляд справи відкладено на 16.10.2023 на 11-35 год. 18.09.2023 від представника [PERSON] - адвоката Дімури І. Ю. надійшов відзив на позовну заяву. 06.10.2023 від Служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Служби у справах дітей. 16.10.2023 від [PERSON] надійшла заява, в якій заявник просить приєднати до справи нові докази. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 28.11.2023 на 12-30 год. 27.11.2023 від представника [PERSON] - адвоката Гайдай О. М. надійшла заява про розгляд справи без участі. У судове засідання 28.11.2023 учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] подав через канцелярію суду заяву про проведення розгляду справи у його відсутності. Позов визнав частково, а саме у частині стягнення 1/12 частки від всіх видів доходів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази приходить до такого висновку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [PERSON] є ученицею 4-Б класу закладу загальної середньої освіти № 281 Святошинського району м. Києва, що підтверджується характеристикою, наданою директором [PERSON] , соціальним педагогом [PERSON] , класним керівником [PERSON] . Згідно з вказаною характеристикою [PERSON] є ввічливою, життєрадісною, доброзичливою, справедливою, бере активну участь у шкільному житті та житті класу: шкільні конкурси, свята, змагання, виставки. Мати [PERSON] цікавиться навчанням дитини, відгукується на прохання вчителя, надає допомогу класному керівнику. Дитина завжди охайно одягнена та має все необхідне для навчання. Відповідно до службової характеристики, [PERSON] з 2016 року проходить військову службу за контрактом осіб рядового і начальницького складу в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України. Зарекомендувала себе порядним, дисциплінованим, старанним, відповідальним, технічно грамотним фахівцем, надає допомогу співробітникам, завжди знаходить з ними спільну мову, користується повагою та авторитетом серед співробітників, спокійна, поміркована, чемна, фізично розвинена. Загальна сума доходу [PERSON] за період з 01.11.2022 до 30.04.2023 за винятком аліментів становить 312 541,50 грн, що підтверджується довідкою про доходи. Згідно з довідкою про склад сім`ї від 25.04.2023 № 412, виданою Виконавчим комітетом Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, до складу сім`ї [PERSON] входять [PERSON] (дочка), [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до характеристики, виданої старостою села Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області від 25.04.2023 № 413, [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, громадського порядку в селі не порушувала. Скарг від жителів села на її поведінку в сільську раду не надходило. Судовим наказом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.10.2019 у справі № 369/11930/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду (12.09.2019) і до досягнення дитиною повноліття. Судовим наказом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.06.2021 у справі № 369/5618/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду (27.04.2021) і до досягнення дитиною повноліття. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.05.2022 у справі № 369/15272/21 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів з Державним Центром розвитку сім`ї в книзі реєстрації шлюбу зроблено запис № 1953. Відповідно до договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Братушкою А. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 511, [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Згідно з повідомленням про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, виданим 14.04.2023 Глобинським ВДВС у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 14.04.2023 у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів з період з 12.09.2019 до 31.03.2023 в розмірі 14 484,94 грн. Вказане також підтверджується розрахунком зі сплати аліментів, виданим Східним Міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції від 01.04.2023 № 14140/17.3-34. [PERSON] згідно з платіжними інструкціями перераховував [PERSON] , 02.06.2020 - 1 025,13 грн, 16.07.2020 - 320 грн, 22.09.2020 на стоматолога [PERSON] - 505 грн, 22.09.2020 на стоматолога для [PERSON] - 505 грн, 23.09.2020 на пологи - 3 567,84 грн, 29.09.2020 - 170 грн, 01.10.2020 - 320 грн, 09.10.2020 на лікуванні зубів - 1 060 грн, 10.10.2020 на пологи - 10 552,76 грн, 07.01.2021 на Новий Рік - 320 грн, 07.01.2021 на памперси, пельонки, круг - 900 грн, 14.01.2021 на ванкцину - 755 грн, 19.01.2021 на продукти і памперси - 405 грн, 24.01.2021 за продукти 608 грн, 25.01.2021 на велосипед для [PERSON] - 1 005 грн, 26.01.2021 на торт до Дня народження [PERSON] - 270 грн, 06.02.2021 на памперси для [PERSON] - 512,56 грн, 09.02.2021 на вакцину для [PERSON] - 1 356,78 грн, 18.02.2021 на памперси і їжу - 720 грн, 20.02.2021 на сплату на газ - 610 грн, 01.03.2021 на обстеження [PERSON] , англійську [PERSON] - 1 256,28 грн, 08.03.2021 на ліки для [PERSON] - 804,02 грн, 11.03.2021 на аналізи для [PERSON] - 520 грн, 12.03.2021 на аналізи [PERSON] - 990 грн, 14.03.2021 на узі для [PERSON] - 170 грн, 17.03.2021 на зуби для [PERSON] - 380 грн, 20.03.2021 на зубну пластину [PERSON] - 500 грн, 05.04.2021 на памперси - 246,24 грн, 20.04.2021 на вакцину для [PERSON] -1 055,28 грн, 21.04.2021 - 510 грн, 21.04.2021 на вакцину - 512,56 грн. Також у матеріалах справи містяться платіжні інструкції про сплату [PERSON] 12.10.2020, 11.01.2021, 09.02.2021, 12.02.2021, 15.02.2021, 19.02.2021, 20.02.2021, 22.02.2021, 21.03.2021, 22.03.2021, 22.04.2021, 26.04.2021, 24.05.2021, 08.06.2021, 23.06.2021, 08.07.2021, 09.07.2021 за електроенергію, газопостачання, внески на утримання будинку та прибудинкової території, комунальних послуг. Також [PERSON] на підтвердження надання грошової допомоги дітям надано докази придбання Крісла вартістю 4 600 грн, візочка вартістю 9 382 грн, а також шафи-ліжка. [PERSON] відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади та довідки від 31.03.2022 № 764-5000625937 є внутрішньо переміщеною особою. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.03.2023 у справі № 369/5618/21 заяву [PERSON] про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами по справі № 369/5618/21 від 11.06.2021, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області, задоволено частково. Скасовано судовий наказ у справі № 369/5618/21, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області 11.06.2021 про стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача [PERSON] аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника [PERSON] , але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня звернення до суду (27.04.2021) та стягнення з [PERSON] 227 грн судового збору в дохід держави. У задоволенні заяви [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини - сина [PERSON] відмовлено. В решті вимог заяви [PERSON] відмовлено. Роз`яснено [PERSON] про її право на подання позовної заяви про стягнення аліментів у порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст. 184 ЦПК України. 30.08.2023 [PERSON] звертався до голови Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області із заявою про надання рішення щодо встановлення порядку побачення з дитиною, участі вихованні дитини, в якій просив призначити йому дні для зустрічей з дітьми [PERSON] та [PERSON] чотири дні на тиждень по 30 хв безперешкодного спілкування, особисто через засоби телефонного, відеозв`язку, месенджерів, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, які проживають разом з матір`ю, яка умисно перешкоджає йому у спілкуванні. 05.09.2023 [PERSON] звертався із заявою до начальника Служби у справах дітей Борщагівської сільської ради, в якій просив провести бесіду з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на предмет дотримання прав дітей та дотримання належних умов проживання дітей при спільному проживанні. Згідно з довідкою № 57 від 18.08.2023 [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні у лікаря ортопеда-травматолога Глобинської ЦРЛ з 27.04.2023 до 26.05.2023 щодо травми І пальця лівої руки. Рішенням Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 27.09.2023 № 519/3 затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , згідно з яким на підставі рішення Комісії з питань захисту прав дитини при Борщагівській сільській раді Бучанського району Київської області від 14.09.2023 (протокол № 11) орган опіки та піклування на теперішній час вважає за доцільне визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Згідно з довідкою про місце фактичного проживання громадянина, виданою Виконавчим комітетом Глобинської міської ради 29.09.2023 № 02-43/402, [PERSON] фактично проживає у житловому будинку [ADDRESS] разом з [PERSON] , 1927 року народження, яка є учасником бойових дій. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ст. 7 СК України). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ст. 19 СК України). Комплексний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. У рішенні ЄСПЛ «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз релевантної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У зв`язку із зазначеним, при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Враховуючи викладене, сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Отже при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини, які вирішують долю дитини, суд виходить із її найкращих інтересів, повно та всебічно досліджуючи обставини справи, ураховуючи ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, соціальні зв`язки. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини та формування її як особистості. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності. Суд не може визначити місце проживання дитини з тим із батьків, хто зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, або своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Право дитини на постійне місце проживання є однією із базових потреб дитини, що включає відчуття нею свого дому, безпеки та власного простору. У цій справі батьки через власні конфлікти та постійні суперечки не спромоглися домовитися заради психоемоційного здоров`я дитини та забезпечити їх сину відчуття безпеки, забираючи дитину один у одного. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, а тому судовий розгляд сімейних спорів, які стосуються інтересів дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен завжди бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини без будь-якого прояву формального підходу до вирішення спору по суті. Врахувавши вищенаведені норми матеріального права, житлово-побутові умови матері, висновок щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також те, що батько не заперечує проти проживання дітей разом з матір`ю, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині та визначення місця проживання дітей разом з матір`ю. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. При цьому ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при цьому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Достатність рівня забезпечення дитини оцінюється виходячи з участі в цьому обох батьків, частка яких є рівноцінною. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що за позовом платника аліментів може бути зменшено раніше встановлений розмір аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема, зміни матеріального та сімейного стану, погіршення здоров`я, тоді як право вимагати зміни способу присудження аліментів має лише одержувач аліментів. Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.02.2020 у справі № 539/3532/18, в якій зазначено, що право вимагати зміну способу присудження аліментів належить виключно одержувачу аліментів, а не їх платнику. Платник аліментів може заявити вимогу про зміну способу аліментів, і така вимога підлягає задоволенню, якщо в судовому засіданні одержувач аліментів не заперечуватиме й повністю погодиться на зміну способу стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частинами 1, 2 ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів в основу полягає не розмір доходів батька, а необхідна сума для гармонічного розвитку дітей. Крім того, суд враховує, що батьки мають виховувати та забезпечувати дітей однаково, в рівній мірі. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи, що діти проживають разом з матір`ю, тому аліменти на їх утримання присуджуються від дня пред`явлення позову. Встановивши, що відповідач є особою працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування, відсутності інших доходів, майна, наявність у нього інших утриманців ним суду не надано, суд, дійшов висновку, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у заявленому розмірі, оскільки зазначений розмір аліментів законодавчо визначений і є таким, який потрібен для забезпечення дитини необхідними благами, які потрібні для його життя та виховання. При цьому судом звертається увага на те, що відповідачу в повній мірі була надана можливість заявити щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат, якою вона не скористалася. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, тому з [PERSON] на користь [PERSON] в частині задоволення позовної вимоги про визначення місця проживання дітей підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 073,60 грн. Оскільки позивач за позовною вимогою про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору за Законом, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved