Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

06 жовтня 2023 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на його утримання до досягнення 23-річного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. 21 липня 2022 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя у справі №334/283/22 було постановлено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти у розмірі частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 19.01.2022 року і до закінчення ним навчання - 30.06.2023 року. Однак, в 2023 році позивач вступив до Запорізького національного університету для отримання освітнього ступеня магістр. На цей час позивач навчається в ЗНУ на I курсі денної форми освіти факультету фізичного виховання, здоров`я та туризму за спеціальністю «туризм і рекреація». Зі змісту договору №630/23-МД вбачається, що позивач навчається на платній основі, річний розмір оплати за навчання становить 25640,00 гривень. У зв`язку з навчанням позивач не працює, а тому знаходиться на повному утримання матері, яка надає йому грошові кошти на життя та несе усі витрати, які пов`язані з його навчанням. Однак, в сучасних економічних умовах коштів матері недостатньо для забезпечення позивача усім необхідним для життя та оплати навчання. Просить стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання у розмірі частини усіх щомісячних доходів відповідача, на весь час навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-років. Представник позивача - адвокат Кузнєцов Д.О. подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи, за наявності для цього передбачених законом підстав, не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог\~ст.44 ЦПК України\~учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що\~\~позивач (відповідач) не з`явився в судове засідання без поважаних причин, в\~\~зв`язку з чим суд, урахуванням положень п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України, позивач (відповідач) повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду. Враховуючи рішення ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» ( № 12307/16), яким визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до\~ст.9 Конституції України\~є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до\~статті 280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Відповідно до частини 2\~статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтями 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. 21 липня 2022 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя у справі №334/283/22 було постановлено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти у розмірі частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 19.01.2022 року і до закінчення ним навчання - 30.06.2023 року. В 2023 році позивач вступив до Запорізького національного університету для отримання освітнього ступеня магістр. На цей час позивач навчається в ЗНУ на I курсі денної форми освіти факультету фізичного виховання, здоров`я та туризму за спеціальністю «туризм і рекреація». Відповідно до договору №630/23-МД позивач [PERSON] навчається на платній основі, річний розмір оплати за навчання становить 25640,00 гривень. Вказані обставини підтверджуються довідкою Запорізького національного університету від 29.09.2023 № 17-61/977-4 та від 13.11.2023 №ФФВ.2023.6. У зв`язку з навчанням позивач не працює, а тому знаходиться на повному утримання матері, яка надає йому грошові кошти на життя та несе усі витрати, які пов`язані з його навчанням. Однак, в сучасних економічних умовах коштів матері недостатньо для забезпечення позивача усім необхідним для життя та оплати навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином ( стаття 200 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей,непрацездатних чоловіка ,дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав Згідно із п.20 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~від 15.05.2006\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, обов`язок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон пов`язує з сукупністю кількох передумов, тобто продовженням особою навчання, ненастанням 23 років, потребою в матеріальній допомозі, можливістю батьків надавати таку допомогу. Враховуючи вказане, при винесенні рішення, суд бере до уваги пояснення позивачки, не спростовані відповідачем, що останній має матеріальну можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, яка продовжує навчання. Згідно із частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи встановлені на підставі наданих позивачем та не спростованих відповідачем доказів обставини справи, а також матеріального становища сторін, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на його утримання. При цьому суд враховує, що відповідач є здоровою, працездатною особою та має можливість надавати матеріальну допомогу сину та сплачувати аліменти у розмірі, зазначеному у позовній заяві, оскільки жодних доказів, які б спростовували зазначені обставини, відповідач суду не надав. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому в порядку ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір, що підлягав сплаті за даними позовними вимогами.

Outcome: approved