Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Позивач через свого представника - адвоката Слинько Яну Юріївну, яка діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1053606 від 08.07.2021 (а.с. 9), звернулась 08.07.2021 до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до відповідачів про визначення [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, обґрунтовуючи позов тим, що [PERSON] є спадкоємцем за законом спадкового нерухомого майна, а саме житлового будинку, що належало [PERSON] , який помер [INFO] , та з поважних причин пропустила встановлений ст. 1270 ЦК України строк для подачі заяв про прийняття спадщини. Ухвалою судді Дергачівського районного суду Харківської області від 22.07.2021 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с. 45, 46). Розпорядженням голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області. Згідно з частиною 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області від 17.11.2022 справа №619/3368/21 передана головуючому судді Калиновській Л.В. (а.с. 72). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області від 23.01.2023, проведеного через припинення суддею Калиновською Л.В. виконання повноважень судді Котелевського районного суду Полтавської області у зв`язку із закінченням строку її відрядження з Дергачівського районного суду Харківської області, справа №619/3368/21 надійшла на розгляд судді Шолудько А.В. (а.с. 77). Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 23.03.2023 справа №619/3368/21 прийнята до провадження суддею Шолудько А.В. та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 79). 16.08.2023 ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 121). Учасники справи у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, відповідно до вимог п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130 ЦПК України (а.с. 140-152). Згідно з частинами 2, 4 та 5 статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (ч.8 ст. 128 ЦПК України). За змістом п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (рішення від 17 січня 1970 року у справі «Delcourt v. Belgium» («Делькур проти Бельгії»), заява № 2689/65, пункт 25 та рішення від 11 жовтня 2001 року у справі «Hoffmann v. Germany» («Гофман проти Німеччини»), заява № 34045/96, пункт 65). ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення від 08 квітня 2010 року у справі «GUREPKA v. UKRAINE (№ 2)» («Гурепка проти України (№ 2)»), заява № 38789/04, § 23). Також ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (рішення від 13 грудня 2011 року у справі «TRUDOV v. RUSSIA», заява № 43330/09, § 25, 27). Як вбачається з матеріалів справи, 08.07.2021 представник позивача - адвокат Слинько Я.Ю. звернулася до суду з позовної заявою в інтересах [PERSON] , та 21.09.2021, 16.12.2021 - із заявами про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, в яких зазначала свою електронну адресу: [INFO] (а.с. 2, 52, 68). Учасникам справи, зокрема, представнику позивача - адвокату Слинько Я.І., в тому числі й для передання позивачу [PERSON] на електронну адресу [INFO] були надіслані електронні листи з повідомленнями про розгляд справи, судовими повістками, у тому числі й на судове засідання 11.12.2023 (звороти а.с.80, 92; 122, 145). Відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням судової повістки і цій особі. Враховуючи вище викладене, позивач та представник позивача є такими, що належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. При вирішенні даного питання суд враховує постанову Верховного Суду від 20.01.2023 у справі №465/6147/18. Крім того, суд виходить із того, якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві, то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Єврорпейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22). Представник позивача - адвокат Слинько Я.Ю. подала до суду письмову заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі та просить розглянути справу без участі позивача та представника за наявними у справі доказами у справі. Просить врахувати, що [PERSON] не прийняла спадщину на території України у встановлений законом строк через поважні причини, зокрема через захворювання, смерть чоловіка та карантинні обмеження при перетині кордону (а.с. 68). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подавали. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Дергачівська державна нотаріальна контора Харківської області надіслала до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори (а.с. 156). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю, з наступних підстав. [PERSON] помер [INFO] в с. Малі Проходи Дергачівського району Харківської області, Україна, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Проходівської сільської ради Дергачівського району Харківської області 01.06.2020 року (а.с. 27). Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі на жилий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS] . Жилий будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10.09.1997 Дергачівською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 2-3035, спадкова справа 658/97 (а.с. 28). Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Представником позивача на підтвердження факту родинних відносин [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] додані наступні докази: свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане 17.10.1960 Комінтернівським бюро ЗАГС, про народження [INFO] [PERSON] , місце народження м. Харків, де батьками зазначені - батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 18-20); свідоцтво про розірвання шлюбу від 06.01.1988 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , та присвоєння прізвищ після розірвання шлюбу - [PERSON] (а.с. 21-23); свідоцтво про укладання шлюбу серії [NUMBER] , що виданий відділом ЗАГС виконкому Октябрської райради м. Москва 16.04.1988, про укладання шлюбу 16.04.1988 між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , прізвище дружини після укладання шлюбу - [PERSON] (а.с. 24-26). Оцінюючи надані докази родинних відносин між позивачем і спадкоємцем, суд вважає, що позивач не довів факт родинних відносин, оскільки відсутні докази зміни прізвища [PERSON] на [PERSON] . У матеріалах справи не надано належних доказів на підтвердження обставин щодо подружніх відносин між [PERSON] та [PERSON] , постійного проживання останньої зі спадкодавцем на дату його смерті; факту родинних відносин [PERSON] з [PERSON] , а також з [PERSON] ; заведення спадкової справи на майно [PERSON] , та звернення [PERSON] до Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори або уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Книгою шостою Цивільного кодексу України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Спадкоємці, які пропустили строк для прийняття спадщини, можуть бути за згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину, включені до свідоцтва про право на спадщину як такі, що прийняли спадщину. Така згода спадкоємців повинна бути викладена у письмовій формі і подана нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування до видачі свідоцтва про право на спадщину. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (включення до свідоцтва про право на спадщину), виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину (включення до свідоцтва про право на спадщину) збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Таким чином, зверненню [PERSON] до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, мало передувати вирішення питання щодо подання заяви про прийняття спадщини й письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання такої заяви спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, та отримання ним у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину (включення до свідоцтва про право на спадщину), що у випадку відмови у вчиненні нотаріальної дії - видачі цього свідоцтва, вказувало б на наявність підстав для вирішення питання про порушення або невизнання його права у судовому порядку. Отже, за відсутності відмови нотаріуса у прийнятті заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини, та/або про видачу свідоцтва про права на спадщину (включення до свідоцтва про право на спадщину), вирішення цього спору в судовому порядку є неможливим. Крім того, у постанові по справі №636/1160/19 від 03.06.2021 року Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 року до 31.08.2020 року в Україні було запроваджено карантин. Позивач вказує у позовній заяві, шо з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних й інших послуг, та строків надання цих послуг, визначених законом; від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Однак, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про адміністративні послуги» дія цього Закону не поширюється на відносини щодо нотаріальних дій. Листом Міністерства юстиції України від 17.03.2020 №1534/19.5/32-20 «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» було рекомендовано державним та приватним нотаріусам обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії. Отже, обмеження, які діяли з 12 березня 2020 року по 31 серпня 2020 року в Україні, у зв`язку із запровадженням карантину, внаслідок чого був зупинений рух громадського транспорту, обмежене пересування громадян, обмежено прийом громадян державними нотаріальними конторами, вплинули на звернення позивача до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька в межах вище вказаних строків. Тобто позивач, обґрунтовуючи неможливість своєчасного звернення з заявою про прийняття спадщини, фактично має на увазі період часу починаючи з 26.05.2020 року до 31.08.2020 року. Після 31 серпня 2020 року (пом`якшення карантинних обмежень) до кінця строку для прийняття спадщини - 26 листопада 2020 року, жодних доказів щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачем не надано. Посилання позивача щодо неможливості подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з хворобою, лікуванням та смерті чоловіка [PERSON] охоплює інший період у часі, до відкриття спадщини; надані докази [PERSON] щодо її захворювання на вірус СОVID-19, лікування також не є належними доказами, оскільки надані тести на COVID-19 від 08.10.2020 (негативний), від 04.11.2020 (позитивний) (а.с. 39, 40) допомагають виявити хворобу і не підтверджують самий факт лікування позивача і його період, а в копії довідки про амбулаторне лікування [PERSON] від 10.11.2020 року відсутні обов`язкові реквізити для вказаного документу: не вказано назву установи, що видала вказану довідку, вихідний номер, підстави її видачі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed