Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Одеська міська рада 27.10.2022 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Пенчев Костянтин Леонтійович, про визнання недійсним свідоцтв про право власності на право на спадщину, визнання спадщини відумерлою та стягнення безпідставного набутих грошових коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла [PERSON] . У лютому 2019 року [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту спільного проживання в якій просила встановити факт того, що вона разом з [PERSON] з 2004 по день її смерті проживали спільно однією сім`єю (справа №521/2714/19). Рішення від 07.05.2019 заяву було задоволено. Однак, Одеська міська рада оскаржила рішення та постановою Одеського апеляційного суду від 15.03.2021 рішення було скасовано, заяву [PERSON] залишено без задоволення. Однак, Приморська державна нотаріальна контора у м.Одесі ще в 2019 році видала три свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . У померлої [PERSON] відсутні спадкоємці за заповітом і за законом, тому її спадщина підлягає визнанню відумерлою. Оскільки єдину підставу на якій [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину скасовано, то свідоцтва підлягають визнанню недійсними. Вартість квартири, яка належала [PERSON] становить 852\~900 грн. Квартира була продана [PERSON] . 22.12.2021 [PERSON] . Тому, у зв`язку з тим, що квартира була відчужена добросовісному набувачу, Одеська міська рада просить стягнути безпідставно отримані кошти вартість такої квартири. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.11.2022 справу було передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Справа 01.12.2022 надійшла до Приморського районного суду м. Одеси та 02.12.2022 була передана судді Бондарю В.Я. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2022 справа прийнята до провадження, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 09.02.2023. До суду 30.01.2023 надійшов відзив представника [PERSON] [PERSON] , згідно якого заперечують проти позову. В обґрунтування відзиву вказано, що визнання спадщини відумерлою не є спадкуванням, а Одеська міська рада не є спадкоємцем. Одеська міська рада не була та не є власником спірного майна, тому її права не порушені. Визнання свідоцтв про право на спадщину недійсним не є ефективним способом захисту позивача. До суду 09.02.2023 надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до Одеської міської ради, треті особи: [PERSON] , державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Пенчев Костянтин Леонтійович, про встановлення факту проживання однією сім`єю. Зустрічний позов мотивований тим, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю у [ADDRESS] . Позивач та спадкодавець були близькими знайомими починаючи з 60-х років минулого століття. З роками стан здоров`я спадкодавця погіршувався, що стало причиною постійного перебування позивача поряд зі спадкодавцем. У зв`язку з значними затратами часу та коштів, [PERSON] запропонувала [PERSON] жити разом з нею. [PERSON] за об`єднані кошти купувала ліки для [PERSON] , харчі та займалася приготуванням їжі, необхідними поточними ремонтними роботами, здійснювала оплату за житлово-комунальні послуги, тобто вони були однією сім`єю. Похоронною процесією займалася [PERSON] . Тому, позивач за зустрічним позовом вважає себе спадкоємцем четвертої черги. У підготовчому засіданні 09.02.2023 проведеному за участі представника відповідача [PERSON] , було повернуто клопотання позивача про витребування спадкової справи, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів від АТ «Альфа Банк», прийнято відзив та поновлено строк та прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] . Розгляд справи відкладено до 21.02.2023. До суду 09.03.2023 надійшов відзив Одеської міської ради на зустрічний позов [PERSON] , згідно якого заперечують проти зустрічного позову, оскільки відсутні докази спільного проживання [PERSON] та [PERSON] . В квитанціях доданих до зустрічного позову платника зазначена [PERSON] , а поховання особи не свідчить про їх спільне проживання. Ухвалою суду від 21.03.2023 було частково задоволено клопотання Одеської міської ради про витребування доказів, витребувано копію спадкової справи. Розгляд справи у підготовчому засіданні 21.03.2023 відкладено на 25.04.2023. У підготовчому засіданні 25.04.2023 проведеному за участі представника позивача [PERSON] було відкладено розгляд справи на 08.06.2023 у зв`язку з неявкою інших учасників справи, які не сповіщені належним чином. До суду 25.04.2023 надійшла відповідь на відзив поданий на зустрічний позов, згідно якої представник [PERSON] [PERSON] вказує, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість доказів є обов`язком суду. Свідків, які знали [PERSON] не залишилося, адже вона померла ще в 2016 році. До суду 08.06.2023 надійшла заява представника Одеської міської ради про зміну предмету позову, згідно якої просять: - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.07.2019, видане державним нотаріусом Приморського державної нотаріальної контори Пенчевим Костянтином Леонтійовичем, зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за №1-756. - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.07.2019, видане державним нотаріусом Приморського державної нотаріальної контори Пенчевим Костянтином Леонтійовичем, зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за №1-757. - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.07.2019, видане державним нотаріусом Приморського державної нотаріальної контори Пенчевим Костянтином Леонтійовичем, зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за №1-1056. - стягнути з [PERSON] на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради грошову компенсацію у розмірі 852 900 гривень. - визнати грошові кошти, що перебували на банківських вкладах [PERSON] , яка померла [INFO] , у розмірі 361 970 гривень 54 копійки відумерлою спадщиною. - стягнути з [PERSON] на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради безпідставно набуті грошові кошти у сумі 361 970 (триста шістдесят однієї тисячі дев`ятсот сімдесят) гривень 54 копійки. - стягнути з [PERSON] на користь Одеської міської ради судові витрати. У підготовчому засіданні 08.06.2023 проведеному за участі представника позивача [PERSON] було прийнято до провадження заяву про зміну предмету позову, з метою ознайомлення відповідача з заявою про зміну предмету позову у засіданні було оголошено перерву до 12.07.2023. У зв`язку з перебуванням головуючого судді Бондаря В.Я. у колегії по кримінальній справі №522/14713/19 підготовче засідання 12.07.2023 не відбулося, наступне засідання призначено на 23.08.2023. У підготовчому засіданні 23.08.2023 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 17.10.2023. У судовому засіданні 17.10.2023 проведеному за участі представника позивача [PERSON] було визнано причину неявки відповідача та її представника неповажною та відкладено розгляд справи до 05.12.2023. У судовому засіданні 05.12.2023 представник Одеської міської ради Срібна А.І. просила задовольнити позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили. Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Пенчев К.Л. звертався до суду з заявами про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволення, в той час як зустрічний позову є безпідставним та задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] у віці 93 років померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (т.1 а.с.96). [PERSON] була замовником кремації [PERSON] , про що свідчить довідка на одержання та поховання праху КП Спеціалізоване підприємство Комунально-побутового обслуговування Одеський крематорій та договір замовлення на організацію та проведення поховання (т.1 а.с.138 на звороті, 140). 15.03.2017 [PERSON] звернулася до Шостої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] на підставі якої було заведено спадкову справу №78/2017 (т.2 а.с.3, 15). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2019 року у справі №21/2714/19 було задоволено заяву [PERSON] та встановлено факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] , з 2004 року до [INFO] (т.2 а.с.13-14). [PERSON] володіла на праві приватної власності квартирою [ADDRESS] дивізії, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 31.03.1994 (т.1 а.с.31). На підставі рішення Малиновського районного суду від 07.05.2019, державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Пенчевим К.Л. було видано 10.09.2019 свідоцтво про право на спадщину за законом №1-1056, згідно якого спадкоємцем [PERSON] , 1923 року народження, яка померла [INFO] , є [PERSON] щодо спадщини квартира [ADDRESS] (т.1 а.с.40, т.2 а.с.35). На підставі рішення Малиновського районного суду від 07.05.2019, державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Пенчевим К.Л. було видано 09.07.2019 свідоцтво про право на спадщину за законом №1-756, згідно якого спадкоємцем [PERSON] , 1923 року народження, яка померла [INFO] , є [PERSON] щодо спадщини, яка складається з: грошових вкладів з належним відсотками, індексаціями та компенсаціями, що знаходяться на зберіганні у АТ «Альфа-Банк» на рахунку № [NUMBER] у сумі 40\~000 грн, нараховані та несплачені відсотки за рахунком № [NUMBER] у сумі 94350 грн; на рахунку № [NUMBER] у сумі 30 000 грн, нараховані та несплачені відсотки за рахунком № [NUMBER] у сумі 525,01 грн; на рахунку № [NUMBER] у сумі 200\~000 грн, нараховані та несплачені відсотки за рахунком № [NUMBER] у сумі 3 500,10 грн; на поточному рахунку № [NUMBER] залишок складає 0 грн, на картковому рахунку № [NUMBER] залишок складає 33\~050,24 грн, що належали спадкодавцю на підставі довідки, виданої АТ «Альфа-Банк» 21.06.2019 за №4696/БТ-23.1-238119 (т.2 а.с.18). На підставі рішення Малиновського районного суду від 07.05.2019, державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Пенчевим К.Л. було видано 10.09.2019 свідоцтво про право на спадщину за законом №1-1057, згідно якого спадкоємцем [PERSON] , 1923 року народження, яка померла [INFO] , є [PERSON] щодо спадщини, яка складається з: грошових вкладів з належними відсотками, індексаціями та компенсаціями, що знаходиться на зберіганні у філії ТВБВ №10015/0609 Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» м.Одеси на рахунках у сумі 1438,69 євро, 7,88 грн, у філії ТВБВ №10015/0554 Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» м.Одеси на рахунках у сумі 2\~110,50 грн, що належали спадкодавцю на підставі довідки, виданої Філією Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» 12.08.2019 (т.2 а.с.39). Постановою Одеського апеляційного суду від 15.03.2021 у справі №521/2714/19 апеляційну скаргу Одеської міської ради було частково задоволено, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07.05.2019 скасовану, заяву [PERSON] залишено без розгляду (т.1 а.с.21-24). Квартиру [ADDRESS] було відчужено на підставі договору купівлі-продажу №2280 від 22.12.2021, та з 22.12.2021 право власності зареєстрована за [PERSON] , ро що свідчить інформаційна довідка №314419092 від 07.11.2022 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т.1 а.с.45). Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки, вартість кватири [ADDRESS] складає 852\~900 грн (т.2 а.с.32). Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18). Квитанції додані до зустрічного позову єдине, що підтверджують, це те, що [PERSON] платила за спожиті житлово-комунальні послуги (т.1 а.с.97-137). Єдиною групою доказів, які надані [PERSON] для підтвердження зустрічного позову є договори та розрахункові документи, що підтверджують здійснення [PERSON] поховання [PERSON] , шляхом кремації. Здійснення однією людиною поховання іншої жодним чином не підтверджує спільне проживання цих осіб та навіть перебування їх у близьких стосунках. Тож, проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю з 2004 року не підтверджено матеріалами справи, обставини на які посилається [PERSON] щодо дружби з дочкою померлої, піклування про здоров`я, спільний бюджет не підтверджено жодним доказом. Також суд звернув увагу на те, що [PERSON] вказує, що свідків, які б підтвердили факт їх спільного проживання не залишилося, що свідчить якраз про те, що [PERSON] та [PERSON] не проживали однією сім`єю, адже проживання разом протягом 12 років залишило би свідків такої події, хоча б лікарі, які за твердженням відповідача викликалися нею додому для [PERSON] , однак доказів чому також надано не було. За таких обставин, зустрічний позов [PERSON] є не обґрунтованим та задоволенню не підлягає. Натомість, Одеська міська рада звернулася до суду у зв`язку з тим, що рішення, на підставі якого [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом було скасовано, що підтверджено належними доказами. Як вбачається з копії спадкової справи заведеної до майна померлої [PERSON] інших спадкоємців вона не мала, з заявами про прийняття спадщини крім [PERSON] ніхто не звертався. За приписами статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно із ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті на життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Орган місцевого самоврядування не є спадкоємцем у справі та не залучається до спадкування. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належним позовами в порядку позовного провадження на захист свого інтересу. Згідно із ч. 2 ст. 1277 ЦК України заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 338 ЦПК України, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини. З аналізу зазначених норм закону, суд зазначає, що умови, необхідні для визнання спадщини відумерлою, передбачені положеннями ст.1277 ЦК України існують і підтверджені при розгляді даної заяви. Враховуючи викладене вище, у суду наявні підстави визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] та складається з квартири [ADDRESS] та банківських вкладів у двох банках, а саме АТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Державний ощадний банк України». [PERSON] , яка отримала свідоцтва про право на спадщину, не є спадкоємцем четвертої черги, адже її проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не доказано, інших осіб, які виявили намір спадкувати майно [PERSON] не встановлено, тому спадщина підлягала би визнанню відумерлою, однак спадщиною вже розпорядилася [PERSON] , яка продала квартиру, доля руху коштів з рахунків [PERSON] суду невідома. Тож, [PERSON] безпідставно отримала кошти за рахунок банківських вкладів [PERSON] та продажу її квартири, які отримані на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, адже підставою для їх видачі стало рішення Малиновського районного суду м. Одеси, яке було скасовано постановою Одеського апеляційного суду. Згідно висновків Великої Палати Верховного суду викладених у постанові від 14.12.2022 при розгляді справи №461/12525/15-ц, інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право». Відтак захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі. Як зазначалось, стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію. Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації. Велика Палата Верховного Суду вважає, що закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем. Слід зауважити, що захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права та/або інтересу, а відтак з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вартості цього майна визначається, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин. За таких обставин, враховуючи те, що квартира, яка була спадковим майном була відчужена у грудні 2021 року, на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради підлягає стягненню з [PERSON] ринкова вартість квартири, визначена у розмірі 852\~900 грн. В свою чергу кошти на банківських рахунках, які також входили до спадкового майна підлягають визнанню відумерлою спадщиною та стягнення з [PERSON] , оскільки отримала їх на підставі свідоцтв, які підлягають визнанню недійсними. Пунктом 1 частини 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Одеська міська рада при зверненні до суду сплатила судовий збір за подання позову у розмірі 2 481 грн (т.1 а.с.1) та судовий збір за подання заяви про зміну предмету позову розмірі 4\~979,57 грн (т.2 а.с.84). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у загальному розмірі 7\~460,57 грн.

Outcome: approved