Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду через Єдину судову інформаційну телекомунікаційну систему «Електронний суд» в інтересах [PERSON] (далі: позивач) до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (далі: відповідач), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Попляк В.В., в якому просив суд визнати виконавчий напис, вчинений 16.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. №21724, таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 2400 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на вчинення оспорюваного виконавчого напису з порушенням вимог законодавства України. Належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, сторони в судове засідання не з`явились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимого підтримав, представник відповідача подав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення з банку судового збору за подання зазначеної позовної заяви в розмірі 50% від суми, сплаченої позивачем при поданні позову визнав та зазначив, що інші 50% судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України, позивач та треті особи причини нявки суду не сповістили. Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, підстави повторного відкладення розгляду справи відсутні. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, учасники процесу належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за їх відсутності. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: 16.08.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинено виконавчий напис № 21724, яким з позивача на користь відповідача стягнуто заборгованість в розмірі 23861,59 грн. 16.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Попляком В.В. відкрито виконавче провадження №66851572 з виконання виконавчого напису нотаріуса № 21724 від 16.08.2021. Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд доходить висновує: Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України "Про нотаріат" (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону "Про нотаріат"), зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок №296/5). У ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно з підпунктами 3.1, 3.2, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). Згідно з пунктом 1 Переліку (з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14), для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З урахуванням норм ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представник позивача у позові зазначив, що заборгованість, яка була подана відповідачем нотаріусу не була безспірною, процедура вчинення виконавчого напису порушена, оскільки нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис на договорі, який не посвідчено нотаріально. Відповідач у свою чергу на спростування доводів позивача не надав суду доказів того, що подав приватному нотаріусу вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису та що дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем такого розміру, який зазначено у виконавчому напису, крім того, відповідач визнав позов в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Також матеріалами справи не підтверджено отримання позивачем будь-яких претензій чи заяв, а також вимог про наявність заборгованості та погашення боргу від відповідача чи приватного нотаріуса. 06.11.2023 ухвалою Київського районного суду м. Харкова витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича, належним чином засвідчену копію нотаріальної справи, в межах якої було вчинено виконавчий напис №21724 від 16.08.2021р. про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ПУМБ» заборгованості.. Разом з тим, витребуваних зазначеною ухвало документів до суду не надійшло. Отже, суду не надано документів, з яких можливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, не надано копії кредитного договору, копії виконавчого напису. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано вимог вчинення виконавчого напису, а відтак, враховуючи визнання відповідачем позову в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити, що п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5ст. 137 ЦПК України). Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до п. 1, п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання розподілу судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Представником позивача надані до матеріалів справи договір про надання юридичних послуг (оферта-приєднання) від 22.10.2021 з юридичною компанією «Правові технології» в особі Ясика І.О., акт приймання передачі виконаних робіт за договором про надання юридичних послуг від 25.11.2021 про надання [PERSON] позивачу наступних юридичних послуг: консультації з правових питань на суму 400 грн.; складання заяви про забезпечення позову на суму 1000 грн.; складання позовної заяви на суму 1000 грн., квитанцію №ZMX7S5PI про переказ на суму 2400 грн. З урахуванням викладеного, вимога про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 2400 грн. обґрунтована та підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно Закону України «Про судовий збір, позивач, при зверненні до суду, з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі, повинен сплатити судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 726,40 грн., та заяви про забезпечення позову у розмірі 363,20 грн., що в загальному розмірі складає 1089,60 грн. Разом з тим, згідно квитанцій №11070 від 27.11.2021, №19820 від 13.11.2021, №35911614 від 03.12.2021, №35911704 від 03.12.2021, позивачем сплачено судовий збір в загальному розмірі 1374,23 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. 10.02.2022 до суду від представника відповідача надійшла направлена поштою 01.02.2022, заява про визнання позову, яку суд визнає такою, що подана відповідачем до початку розгляду справи по суті, оскільки призначене перше судове засідання для розгляду справи по суті на 11.01.2022 відкладено на 21.02.2022 у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання. Отже, у зв`язку із задоволенням позовних вимог [PERSON] та надання відповідачем заяви про визнання позову до початку розгляду справи по суті, 50% судових витрат зі сплати позивачем судового збору у сумі 544,50 грн., суд, у відповідності до ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», повертає позивачу з державного бюджету. Надмірно внесена позивачем сума судового збору у розмірі 284,63 грн., у відповідності до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір, може бути повернута за позивачу за його клопотанням. Однак, зважаючи на відсутність в матеріалах справи клопотання позивача про повернення надмірно внесеної суми судового збору, суд не вирішує питання про її повернення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Outcome: approved