Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання за нею право власності на частину незавершеного будівництва садового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] ) та стягнути судовий збір. В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що 03.07.1993 р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . У період щлюбу, 09.07.1999 р., згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки придбала земельну ділянку площею 0,0614 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 5 000,00 грн. Згідно свідоцтва про право власності від 05.05.2000р. відповідачу належить право власності на частку у спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу. Тобто земельна ділянка площею 0,0614 га, кадастровий номер 8000000000:75:761:0005 є спільною частковою власністю позивача та відповідача в рівних долях. 01.02.2002р. позивач отримав державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 141977. Під час шлюбу позивачем та відповідачем на вказаній ділянці було розпочато будівництво садового будинку. Згідно технічного паспорту на садовий будинок [ADDRESS] складеного 22.02.2002р. власником садового будинку є [PERSON] . Спірний будинок, який є об`єктом незавершеного будівництва, придбаний подружжям під час зареєстрованого шлюбу, отже є спільною сумісною власністю подружжя. Об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток, оскільки він є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не звільняє забудовника від обов`язку після завершення будівництва (створення майна) ввести його в установленому порядку в експлуатацію в загальному порядку та здійснити державну реєстрацію права власності на новостворене нерухоме майно. Просить позов задовольнити. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.11.2020р. провадження у справі відкрито в порядку позовного загального провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24.11.2021р. закрито підготовче судове засідання. Відповідно до розпорядження № 65 від 02.05.2022р., цивільну справу №759/18005/20 в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями передано судді Петренко Н.О. у зв`язку з перебуванням судді Войтенко Ю.В. на лікарняному. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 09.05.2022р. прийнято до провадження судді Петренко Н.О. вказану справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 17.10.2022р. зупинено провадження по справі № 2/759/850/22, № 759/18005/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ об`єкту незавершеного будівництва до набрання рішення законної сили у справі № 759/18005/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ земельної ділянки та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ тієї ж самої земельної ділянки. Ухвалою суду від 12.09.2022р. поновлено провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 12.10.2023р. у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Кравець Т.В. про об`єднання справ № 759/18005/20 та 759/20417/19 в одне провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ об`єкту незавершеного будівництва- відмовлено. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 12.10.2023р. у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження- відмовлено. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому кримінальному провадженні. Однак, як вбачається із матеріалів справи в минулому судовому засіданні 12.10.2023р. надавала пояснення по суті позову, справа тривалий час знаходиться у провадженні суду, а тому суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи без участі представника позивача, оскільки дату засідання було погоджено зі сторонами. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити у їх задоволенні. Надала письмові пояснення в яких вказала, що майно , поділ якого просить здійснити позивач, не є об`єктом незавершеного будівництва. Для того аби майно було визнано об`єктом незавершеного будівництва, матеріали даної цивільної справи мають містити виданий на ім`я Позивача та/або Відповідача дозвіл на будівництво садового будинку [ADDRESS] і докази того, що зазначений садовий будинок не завершений будівництвом, тобто що в ньому є певні конструктивні елементи, які потребують завершення будівництва. З матеріалів справи не вбачається, що садовий будинок [ADDRESS] є об`єктом незавершеного будівництва та не надано доказів наявності дозволу на початок будівництва садового будинку, що давало би підстави стверджувати, що спірний будинок відноситься до об`єктів, незавершених будівництвом. Спірний будинок є об`єктом самочинного будівництва. Відповідач звертає увагу суду на те, що спірний садовий будинок є самовільним будівництвом (самочинним - за ст.376 ЦК України), проте аж ніяк не об`єктом незавершеного будівництва, оскільки будівництво завершено. Аргументи позивача про те, що спірний садовий будинок є об`єктом незавершеного будівництва, не відповідає дійсності та не узгоджується нормами матеріального права, а головне - не підтверджений належними/допустимими/достатніми/достовірними доказами, а відтак вимоги про поділ спірного садового будинку є безпідставними, оскільки такого об`єкту, про поділ якого просить сторона Позивача, не існує. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб про що, складено актовий запис № 714/а.с.21/. Відповідно до свідоцтва про зміну імені Серії [NUMBER] від 12.07.2017р. позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] /а.с.22/. Відповідно до довідки СТ «Дніпро» від травня 2001р. виданої [PERSON] в тому що, вона є членом СТ «Дніпро» участок № 5 [ADDRESS] . Рішенням правління СТ «Дніпр» від 26.08.2000р. надано дозвіл для будівництва садового будинку/а.с.12/. Відповідно до довідки від 10.02.2002р. [PERSON] дійсно є членом СТ «Дніпро» згідно рішення загальних зборів (зборів уповноважених) членів СТ протоколом № 5 від 09.10.1999р. [PERSON] є власником садового будинку [ADDRESS] . Садовий будинок [ADDRESS] побудований господарським способом та введений в експлуатації. 09.04.2001р. /а.с.13/. Відповідно до технічного паспорту від 22.02.2002р. садовий будинок [ADDRESS] складається 1 поверх: кухня столова 40,7 кв.м; кордор 6, 6 кв.м; вбиральня 4,0 кв.м, гараж 33, 5 кв. кв.м; 2 поверх: коридор 14,2 кв.м; житлвоа кімната 10,4 кв.м; житлова кімната 18,7 кв.м; житлова кімната 42,00кв.м; вбиральня 2,8 кв.м/а.с.15-20/. За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч.3 цієї статті до завершення будівництва (створення майна) особа вважаєть-ся власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Як роз`яснив Верховний Суд в постанові від 3 грудня 2018 року у справі №525/511/ 16-ц, системне тлумачення категорій «об`єкт нерухомого майна» (ч.1 ст.181, п.6 ч.1 ст.346, ст.ст.350 та 351 ЦК України) та «об`єкт незавершеного будівництва» (ст.331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення відносно неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та у порядку, визначених цивільним законодавством. Не будучи до моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації та державної реєстрації права власності житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі такого будівництва (ч.3 ст.331 ЦК України), тобто сукупності речей, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Вказане дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу за визначених законом умов може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною із сторін. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 15 травня 2013 року у справі №6-37цс13, від 18 листопада 2015 року у справі №6-338цс15, від 16 грудня 2015 року у справі №6-2710цс15 та від 7 вересня 2016 року у справі №6-47цс16. У матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що спірний садовий будинок є об`єктом незавершеного будівництва, оскільки згідно довідки СТ "Дніпро" [PERSON] є власником садового будинку [ADDRESS] збудовано, але належним чином не зареєстрований. У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року в справі № 307/3957/14-ц вказано, що: «самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року № 6-130цс13). За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проєкта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України)». Позивач у позові вказує, що згідно технічного паспорту на садовий будинок [ADDRESS] складеного 22.02.2002р. власником садового будинку є [PERSON] . Однак, суд не приймає вказане до уваги, оскільки технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна він лише описує об`єкт та визначає його складові для подальших дій. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що садовий будинок [ADDRESS] є самочинним будівництвом, а тому відсутні правові підстави для визнання за [PERSON] права власності на частину спірного нерухомого майна.

Outcome: dismissed