Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] \~звернувся \~до суду\~з позовом до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права власності. Позов мотивовано тим, що 10.03.2023 року [PERSON] звернувся з заявою до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про державну реєстрацію права власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] . 27.04.2023 року державний реєстратор, прийняв рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій на квартиру [ADDRESS] . Тобто не визнав за позивачем права власності на кооперативну квартиру, оскільки [PERSON] не надав довідку про членство в кооперативі та підтвердження сплати ним як членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі видану ЖБК «Глобус». На підставі рішення Виконкому Вінницької міської ради народних депутатів від 31.03.1986 року № 156 було проведено реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] за Житлово будівельним кооперативом «Глобус» згідно акту прийомки від 31.03.1986 року. [PERSON] який у період з 15.09.1980 року по 13.06.1986 року працював в ДП «Поділлягеодезкартографія» на посаді столяра було виділено місце в ЖБК «Глобус» на заселення кооперативної 2-х кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] загальною площею 52,6 кв.м. Позивач став членом Житлово будівельного кооперативу та сплатив в повному обсязі пайові внески за квартиру. 10.03.2023\~року [PERSON] звернувся до департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради із заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно (квартиру за адресою: [ADDRESS] ) надавши необхідні документи для здійснення реєстраційних дій. Однак, 13.03.2023 року Департаментом адміністративних послуг ВМР було зупинено розгляд заяви [PERSON] , а 27.04.2023 року Департаментом адміністративних послуг ВМР було прийнято рішення про відмову [PERSON] у проведенні реєстраційних дій, оскільки позивач не надав довідку про членство особи в кооперативі на внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, видану кооперативом ЖБК «Глобус». [PERSON] є членом ЖБК «Глобус» та в 1986 році отримав в ЖБК «Глобус» квартиру [ADDRESS] , шляхом сплати пайового внеску у повному обсязі (7836 рублів). Дане підтверджується довідкою виданою ТОВ ЖЕО № 75 від 31.01.2023 року, однак свідоцтва про право власності на вище вказану квартиру не отримував, державну реєстрацію цього права не здійснював, оскільки відповідно до діючого на той час законодавства право власності члена житлового кооперативу на квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало реєстрації. [PERSON] позбавлений можливості зареєструвати право власності в органах реєстраційної служби речових прав на нерухоме майно через відсутність довідки про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, видану ЖБК «Глобус». Просив суд, визнати за [PERSON] , ІПН [NUMBER] право власності на двохкімнатну квартиру загальною площею 52,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, за обставин викладених в справі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що 10.03.2023 року [PERSON] звернувся з заявою до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про державну реєстрацію права власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] . 27.04.2023 року державний реєстратор, прийняв рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій на квартиру [ADDRESS] . Тобто не визнав за позивачем права власності на кооперативну квартиру, оскільки [PERSON] не надав довідку про членство в кооперативі та підтвердження сплати ним як членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі видану ЖБК «Глобус» (а.с.6 зворот). На підставі рішення Виконкому Вінницької міської ради народних депутатів від 31.03.1986 року № 156 було проведено реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] за Житлово будівельним кооперативом «Глобус» згідно акту прийомки від 31.03.1986 року. [PERSON] який у період з 15.09.1980 року по 13.06.1986 року працював в ДП «Поділлягеодезкартографія» на посаді столяра (а.с.8) було виділено місце в ЖБК «Глобус» на заселення кооперативної 2-х кімнатної квартири (а.с.9) за адресою: [ADDRESS] загальною площею 52,6 кв.м. Позивач став членом Житлово будівельного кооперативу та сплатив в повному обсязі пайові внески за квартиру (а.с.8 зворот). У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Статтею 15 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно із ст. 137 ЖК Української РСР, в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлювався законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР. Примірний статут житлово-будівельного кооперативу затверджується Радою Міністрів Українській РСР. Відповідно до п. 19 Примірного статуту ЖБК, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 р. № 186, жилий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності (крім квартир у цьому будинку, за які громадянами повністю внесено пайові внески) і не можуть бути у нього вилучені, продані або передані ним як у цілому, так і частинами (квартири, кімнати) ні організаціям, ні окремим особам, за винятком передачі, здійснюваної при ліквідації кооперативу. Суд звертає увагу на той значний факт, що сам вступ до ЖБК не створює для пайовика права власності на отримання ним квартири до того часу, поки він не виплатить пай повністю. Власником житлового будинку і переданих грошових коштів до цього моменту є кооператив, і тільки член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за житлове приміщення, надане йому в користування, набуває право власності на нього. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року визначено, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved