Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою та просить суд встановити факт свого постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, посилаючись на право набуття нею громадянства України за територіальним походженням. В обґрунтування заяви зазначено, що вона народилася [INFO] в Тайшетському районі Іркутської області росії. При досягненні повноліття вона отримала паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року. який втратила. З 1963 року по теперішній час вона проживає на території України. Так. у період з 01.09.1977 по 24.07.1980 навчалася у професійно-технічному училищі № 10 в м. Кривому Розі по професії штукатур-плиточник, а з 25.05.1979 по 01.11.2001 перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , від якого має двох дітей. З моменту реєстрації шлюбу вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак документальне підтвердження цього відсутнє: відомості про реєстрацію містяться у домовій книзі її колишнього чоловіка, паспорт з відміткою про реєстрацію вона втратила. [INFO] вона народила сина [PERSON] , а [INFO] отримала паспорт громадянки України. Однак при зверненні її сина до Довгинцівсько-Металургійного міжрайонного відділу у місті Кривому Розі ГУ ДМС із заявою про оформлення йому паспорта громадянина України, отримав відмову у зв`язку з відсутністю документів що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків або одного з них, який на момент народження особи перебував у громадянстві України. Тому з метою отримання сином паспорту громадянина України, просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 19 вересня 2023 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами окремого провадження. У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник заявлені вимоги підтримали з підстав викладених у заяві . Представник заінтересованої особи Довгинцівсько-Металургійного міжрайонного відділу в м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Маркоза Н.О. в судовому засіданні просила у задоволенні заяви відмовити через її необгрунтованість . Вислухавши пояснення заявника її представника , представника заінтересованої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, [PERSON] народилася [INFO] в Іркутській області РФ та у період з 01.09.1977 по 24.07.1980 навчалася у професійно-технічному училищі № 10 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, з 25.05.1979 по 01.11.2001 перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , від якого має двох дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] [NUMBER] по теперішній час [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , до того була зареєстрована по [ADDRESS] , однак період реєстрації за останньою адресою відсутній. [INFO] заявник народила сина [PERSON] , відомості про батька дитини записані на підставі частини першої статті 135 СК України. Паспорт громадянки України [PERSON] видано 10 квітня 2003 року. Відповідно до протоколу судового засідання по цивільній справі № 2-2539/02 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю від 31 10 2002 року позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що заявниця [PERSON] проживала разом з ним у будинку за адресою : [ADDRESS] з часу укладення шлюбу та до 2000 року. Відповідно до наказу № 39 від 01 10 1990 по середній школі № 89 м. Кривого Рогу [PERSON] прийнято на посаду прибиральниці службових приміщень та відповідно до наказу № 16 від 21 04 1997 року її звільнено за власним бажанням. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з 1989 року знає заявницю [PERSON] , мешкали по сусідству по [ADDRESS] та разом працювали у СШ № 89 м. Кривого Рогу з 1991 по 1996 рік. Заявник просить встановити вказаний факт з метою отримання її дитиною паспорту громадянина України, оскільки Довгинцівсько-Металургійним міжрайонним відділом у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову [PERSON] в оформлення паспорта громадянина України, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків або одного із них, який на момент народження особи перебував у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України). Так, згідно підпункту 2 пункту 35 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302, заявник для оформлення паспорта подає в тому числі оригінали документів,\~що підтверджують\~громадянство та\~посвідчують особу\~батьків або\~одного з\~них,\~які на\~момент народження\~особи перебували\~у громадянстві\~України (для\~підтвердження факту\~належності особи\~до громадянства\~України). У разі відсутності таких документів або у разі, коли батьки чи один із батьків такої особи на момент її народження були іноземцями або особами без громадянства, або у разі набуття особою громадянства України на території України подається довідка про реєстрацію особи громадянином України ; у випадках, коли у заявника з поважних причин (тривалий час не проживає з батьками, місце перебування батьків невідомо або вони померли, зв`язок з ними втрачено або вони позбавлені батьківських прав, про що зазначається у письмовому поясненні заявника) відсутня можливість подати документи, зазначені в абзаці першому цього підпункту, перевірка факту належності заявника до громадянства України здійснюється за обліками ДМС, інших державних та єдиних реєстрів, інформаційних баз, що перебувають у власності держави; У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Відповідно до пункту 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, (далі Порядок № 215), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Підпунктом «а» пункту 7 Порядку № 215 передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; Згідно з пунктом 8 Порядку № 215 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог та вважає можливим встановити факт постійного проживання заявниці [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року, на території України. Судові витрати відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: approved