Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

30 червня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, третя особа: служба у справах дітей Черкаської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 23 вересня 2010 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1268. Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . З моменту народження дитини сім`я проживала за адресою: [ADDRESS] в однокімнатній квартирі жилою площею 21,3 кв.м. що належить матері позивача на праві приватної власності. Приблизно з 2016 року, коли дитині - [PERSON] було 5 років, між позивачем та відповідачем стали виникати різного роду конфлікти на побутовому рівні. Відповідачка належної турботи до позивача та доньки не проявляла, їх життям не цікавилась та ніде не працювала. На даний час позивач та їх донька тривалий час проживають окремо від відповідачки. Шлюбні стосунки між ними, як подружжям фактично припинилися з 2016 року. Після припинення стосунків як подружжя, позивач з неповнолітню донькою проживав по місцю реєстрації, але з вересня 2022 року, вони удвох переїхали в будинок, який належить на праві власності матері позивача - [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Відповідачка постійно нехтувала сімейними цінностями, такими як, піклування про сім`ю, підтримання доброзичливої, сприятливої морально-психологічної атмосфери. З її ініціативи між ними постійно виникали сварки, свідком яких нерідко ставала неповнолітня дитина, що тяжким чином впливало на її психічний стан та кожен раз спричиняла позивачу та їх доньці душевні страждання. Відповідачка не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в їх сім`ї, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та інтими членами сім`ї на почуттях взаємності. Враховуючи наведене вище, позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки в таких умовах виховання малолітньої дитини є неможливим, оскільки напружені стосунки між батьками завдають їй душевних страждань, що впливає на її розвиток і має істотне значення під час вирішення спору щодо встановлення місця проживання дитини, оскільки відповідачка з дитиною практично не спілкується. Протягом тривалого часу відповідачка взагалі самоусунулась від необхідності виховувати та матеріально забезпечувати свою дитину. За останні роки зароблені нею кошти взагалі не наддавались для потреб сім`ї. Позивач, як батько неповнолітньої доньки усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини. Позивач переконаний, що в інтересах дитини неповнолітня донька повинна проживати разом з ним та його матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що належить останній на праві приватної власності. В даному будинку для дитини облаштована окрема кімната з усіма зручностями, в якій вона має можливість робити уроки та відпочивати. Позивач любить свою доньку і спроможний забезпечити її всім необхідним. У нього нормований робочий день. Дитина спочатку відвідувала дитячий садок. На даний час дитина навчається в спеціалізованій школі № 18, відвідує гурток по боксу в СК «Дунаміс», облікована в медичних установах. Позивач та його мати постійно слідкують за станом здоров`я дитини, її розвитком, виховують та піклуються про неї. Батько купує їй необхідні речі, іграшки, дитячі приладдя. У позивача з донькою психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Донька [PERSON] самостійно висловлює бажання проживати спільно з батьком та бабусею. При розгляді даного питання просить також суд врахувати те що відповідачка не має постійної роботи та заробітку, має схильність до вживання спиртних напоїв, що може негативно позначитись на вихованні дитини. Поведінка відповідача до членів своєї сім`ї характеризується грубістю. Вона емоційно не врівноважена особа. Згоди, про те, що донька [PERSON] буде проживати разом з батьком не досягнуто. Просить суд розірвати шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовим записом № 1268. Визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] та залишити її проживати разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Стягнути судові витрати. 05 липня 2023 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси цивільну справу направлено за підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси. 25 липня 2023 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси залишено без руху позовну заяву. 02 серпня 2023 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача адвокат в судове засідання не з`явилася, скерувала заяву про підтримання позовних вимог та просить суд їх задовольнити. В ході судового розгляду у судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги та просили задоволити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду невідомі. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзиву на позов не подала. Представник третьої особи Зубалій Н.А. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, до суду органом опіки і піклування наданий висновок по суті спору. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами сімейного законодавства. Судом встановлено, що 23 вересня 2010 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовим записом № 1268. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до характеристики [PERSON] займається в секції боксу і кікбоксингу СК «Дунаміс», на базі ГО «Долаючи Бар`єри» з вересня 2019 року. В клуб дівчину привів тато [PERSON] . Інтерес до успіхів дівчинки у спорті проявляв батько, також значну роль у вихованні займає бабуся [PERSON] . 26.06.2023 року проведено обстеження побутових умов сім`ї, про що виданий акт. Відповідно до акту обстеження, [PERSON] проживає в окремій кімнаті. Батько [PERSON] та бабуся [PERSON] дбають про дитину, конфліктних ситуацій в родині не спостерігається. Відповідно до висновку від 15 листопада 2023 року № 3557-01-21 органу опіки та піклування м. Черкаси про визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] вважає, що батьком створені умови для проживання для проживання малолітньої доньки. У зв`язку з тим, що мати дитини [PERSON] не пішла на контакт із службою у справах дітей Черкаської міської ради, не виявила бажання бути присутньою на засіданні Комісії, орган опіки та піклування м. Черкаси не мав змоги порівняти житлово-побутові умови проживання батьків, їх матеріальне забезпечення та виховні можливості. Неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що хоче проживати з батьком. Мама не вітає з днем народження, не телефонує. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дала покази про те, що близько двох років не бачила невістку, остання дитиною не цікавиться, навіть коли дитина була на стаціонарному лікуванні в 2023 році відповідачка не надала будь-яку допомогу, батько матеріально забезпечує дитину . Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення, оскільки сім`я розпалась остаточно, для її відновлення можливостей немає, вжиті судом заходи щодо примирення подружжя позитивного результату не дали, сторони припинили сімейні відносини, спільно не проживають, спільне господарство не ведуть, за таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки кожен з подружжя має право припинити шлюбні стосунки, примушування до збереження шлюбних стосунків є порушенням права на особисту свободу. Також до стягнення з відповідача в силу вимог ст.141 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1073,60 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, оскільки означені судові витрати понесені позивачем, що підтверджено документально. Вирішуючи вимогу про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (стаття 160 СК України). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частини перша та друга статті 161 СК України). Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки (принцип 7 Декларації прав дитини). Аналіз наведених норм національного законодавства, а також положень міжнародних договорів, свідчить про закріплення переважного права на визначення місця проживання дитини з батьками (одним із батьків), що кореспондується з обов`язком батьків забезпечувати найкращі інтереси дитини, здійснювати захист прав та інтересів своїх дітей. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частин другої, четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Частинами першою, другою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1-3 ст.157 ЦК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.1,2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року проголошує, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський Суд у своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»). В рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із батьком. До такого висновку суд доходить з урахуванням прихильності дитини до батька, відсутність заперечень проти цього з боку дітини та органу опіки і піклування та беручи до уваги, що протягом періоду проживання з дитиною батько створив їй належні умови для проживання та розвитку. У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Також до стягнення з відповідача в силу вимог ст.141 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1073,60 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, оскільки означені судові витрати понесені позивачем, що підтверджено документально. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що передбачено ст.280 ЦПК України.

Outcome: approved