Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить: - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27 березня 2012 року на ім`я [PERSON] Другою київською державною нотаріальною конторою в частині визнання за останнім права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на 1/6 частку квартири [ADDRESS] . - визнати за ним право власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] , загальна площа якої складає 57,8 кв.м, житлова площа - 34,6, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов обґрунтовується тим, що [INFO] померла [PERSON] , у зв`язку зі смертю якої відкрилася спадщина на зазначену квартиру. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли четверо спадкоємців другої черги за законом шляхом подання заяви про прийняття спадщини, а саме рідний брат померлої - [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] (до зміни прізвища - [PERSON] ) та [PERSON] як племінники в порядку представлення замість своїх батьків - [PERSON] та [PERSON] , які померли до відкриття спадщини та які були рідними братами [PERSON] 27 березня 2012 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Погорілою Л.С. свідоцтво про право на спадщину за законом на всю квартиру після смерті [PERSON] було видано [PERSON] . У зв`язку з тим, що [PERSON] мав право на спадкування лише 1/3 частки квартири після смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до суду. Постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року в цивільній справі №752/8119/17, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року, було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27 березня 2012 року року на ім`я [PERSON] в частині визнання за нимправа власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частину квартири. З огляду на те, що Позивач має право на спадкування 1/6 частки квартири після смерті [PERSON] , він через свого представника звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру в порядку спадкування. Листом Другої київської державної нотаріальної контори від 27 січня 2021 року №27/02-14 Позивача повідомлено про неможливість видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року в цивільній справі №752/8119/17 визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27 березня 2012 року на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] , лише в 1/2 його частині (1/3 (частка [PERSON] ) + 1/6 (частка [PERSON] )). Позивач вважає, що у зв`язку з видачею [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] було порушено його права як спадкоємця другої черги за правом представлення після смерті свого батька, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] та має право на спадкування 1/6 частки Квартири, в зв`язку з чим просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 24 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам також копію позовної заяви з додатками. Ухвалою суду від 26 січня 2022 року задоволено клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 26 січня 2022 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 19 січня 2023 року відмовлено у залученні до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] . Ухвалою суду від 19 січня 2023 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 16 травня 2023 року підготовче засідання в справі було закрито, справа призначена до судового розгляду. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представником позивача - адвокатом Голицею Т.І. подано через канцелярію суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без участі сторони позивача. Представник сторони відповідача - адвокат Ненада О.А., діючи в інтересах відповідача- [PERSON] та відповідача- [PERSON] , подав через канцелярію суду заяву, в якій визнав позовні вимоги, просив проводити розгляд справи без його участі та участі його довірителів, а також заявив про те, що не підтримує подану ним 26 січня 2022 року заяву про застосування строків позовної давності. В матеріалах справи містяться письмові пояснення відповідача [PERSON] , відповідно до яких вона підтримує позовні вимоги та просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання свого представника не направив, жодних заяв та клопотань не подавав. За наявних обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого міститься в матеріалах спадкової справи №1036/07, копія якої надана на виконання ухвали суду. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із квартири [ADDRESS] , що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 липня 1999 року державною адміністрацією Московського району м. Києва. Згідно з ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За життя [PERSON] не складала заповіти на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. З матеріалів спадкової справи №1036/07 вбачається, що до Другої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON] звернулися: - [PERSON] як брат спадкодавця та як спадкоємець другої черги; - за правом представлення відповідач-3 - [PERSON] (до зміни прізвища - [PERSON] ), яка є дочкою померлого [INFO] [PERSON] , рідного брата спадкодавця; - за правом представлення позивач - [PERSON] , який є сином померлого [INFO] [PERSON] , рідного брата спадкодавця; - за правом представлення [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] , рідного брата спадкодавця, який помер до відкриття спадщини після смерті [PERSON] . За правилами ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Частиною 3 ст. 1266 ЦК України передбачено, що племінники спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини за правом представлення. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняли четверо спадкоємців другої черги за законом шляхом подання заяви про прийняття спадщини, а саме рідний брат померлої - [PERSON] , а також позивач, відповідач-3 та [PERSON] як племінники в порядку представлення замість своїх батьків, які померли до відкриття спадщини та які були рідними братами [PERSON] . Частинами 1, 2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Разом з тим, 27 березня 2012 року державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Погорілою Л.С. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на всю квартиру. [PERSON] помер [INFO] , спадкоємцями першої черги за законом є його доньки - відповідач-1 - [PERSON] та відповідач-2 - [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року в цивільній справі №752/8119/17, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року, було визнано недійсним зазначене свідоцтво про право на спадщину за законом в частині визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частину квартири. Київським апеляційним судом у вищевказаній постанові встановлено, що [PERSON] мав право на спадкування лише 1/3 частини спадкового майна після смерті [PERSON] , [PERSON] має право на спадкування також 1/3 частини спадщини, та на 1/3 частину спадкового майна мають право [PERSON] та [PERSON] , тобто по 1/6 частині кожний. Водночас, Київський апеляційний суд, встановивши, що [PERSON] мав право на спадкування лише 1/3 частини спадкового майна після смерті [PERSON] , визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я [PERSON] , лише в 1/2 його частині, оскільки спадкоємець [PERSON] виступав у цивільній справі в якості третьої особи, а не позивачем та вказане свідоцтво не оспорював. Верховний Суд, залишаючи постановою від 11 листопада 2020 року постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року в цивільній справі №752/8119/17 без змін, вказав, що незважаючи на те, що [PERSON] не скористався можливістю приєднатися до справи як позивач, це не позбавляє його можливості звернутися до суду із позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом у тій частині, що мала належати саме йому (1/6 частину), недійсним, а також щодо визнання за ним права власності на таку частину спадкового майна. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Спадкоємцем, померлої [INFO] [PERSON] , яка була спадкоємицею [PERSON] , є відповідач-4 - [PERSON] . У відповідності до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 27 постанови № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, тощо. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1316/2227/11 (провадження №61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. У постанові від 11.12.2019 у справі №414/811/17 (провадження №61-15499св18) Верховний Суд дійшов висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними. З урахуванням листа Другої київської державної нотаріальної контори від 27.01.2021 №27/02-14, яким Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири після смерті [PERSON] , Позивач позбавлений можливості у позасудовому порядку визнати за собою право власності на вищезазначене спадкове майно. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Частиною 1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності на інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved