Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в Київський районний суд м. Полтави з заявою про визнання його батька [PERSON] , [INFO] померлим. У заяві посилався на те, що з жовтня 2023 року зв`язок з батьком припинений. До цього часу жодної інформації про батька не має. По даному факту відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст. 115 КК України. На даний час немає ніякої інформації про його місце знаходження. Оголошення батька заявника померлим дає можливість отримати право на спадкування. Просив оголосити померлим [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2023 року відкрито провадження по справі. У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав та пояснив, що [PERSON] проживав за адресою [ADDRESS] разом зі співмешканкою. Дана квартира належить [PERSON] . З 2012 року про нього немає відомостей щодо його місця знаходження. Просив заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] . Відповідно до витягу з ЄРДР від 02.11.2015 року кримінальне провадження № 12015170020001927 , [PERSON] звернулась з офіційною заявою з приводу зникнення колишнього чоловіка [PERSON] , [INFO] , якого вона бачила останній раз близько 3 років тому. 11.08.2020 року надійшла письмова заява [PERSON] про те, що близько 10.10.2012 року [PERSON] , [INFO] пішов із місця мешкання у невідомому напрямку та до теперішнього часу його місце перебування невідоме. Раніше з дому сходив, вів антисуспільний спосіб життя, телефону при собі не мав, з батьком бачився не систематично, у зв`язку з розлученням батьків. За повідомленням ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 19.04.2023 року за фактом безвісті зникнення [PERSON] не встановлено місце знаходження останнього. Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Тобто особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція). При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19). Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц, від 07 липня 2021 року у справі№ 390/1443/19-ц. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом(частина перша статті 81 ЦПК України). Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Заявником не надано належних та допустимих доказів для встановлення обставин, на підставі яких можливо б було зробити вірогідне припущення про смерть [PERSON] , так як у заяві до суду і у поясненнях представника заявника лише констатовано факт відсутності у заявника з [PERSON] будь-якого зв`язку, відсутність відомостей про місце його перебування, але жодним чином не доводено можливі припущення про його смерть. Відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом більше трьох років у місці його постійного проживання, реєстрації, саме по собі не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Вказуючи на вірогідність смерті [PERSON] як на підставу для оголошення його померлим, заявник не підтверджує свої доводи жодними належними доказами щодо вирішення питання про з`ясування можливих причин його зникнення. Обов`язок доказування обставин, що підтверджують відсутність відомостей про місце перебування особи, яку заявник просив оголосити померлим у місці його постійного проживання, покладається чинним законодавством України саме на заявника. Заявником не надано належних доказів на підтвердження факту смерті [PERSON] або наявності обставин, які доводили б, що ця особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку, тому підстави для задоволення заяви відсутні.

Outcome: dismissed