Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить солідарно стягнути з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.08.2015 по 31.08.2023 у розмірі 52901,29 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі своєчасно у повному обсязі не оплачували надані їм за адресою: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у зв`язку з чим за період з 01.08.2015 по 31.08.2023 у них утворилась заборгованість у розмірі 52901,29 грн. З 01.11.2021 року між позивачем та відповідачами укладений Типовий індивідуальний договір №135608884 про надання послуги з теплової енергії, послуги гарячої води. Споживачами за вказаний період частково здійснено оплату за надані послуги. Згідно з довідкою по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритого на відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач просить солідарно стягнути вказану заборгованість з відповідачів та сплачений судовий збір. 23.10.2023 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Писаренко С.Ю. було подано до суду заяву про застосування позовної давності, яку обґрунтовує тим, що ознайомившись з текстом позовної заяви, яка надійшла на адресу суду у вересні 2023 року, з`ясовано, що позивач просить суд задовольнити вимоги про стягнення боргу у сумі 52901,29 грн. за період з 01.08.2015 по 31.08.2023, тобто за вісім років. Таким чином загальна трирічна позовна давність на стягнення боргу складає строк з вересня 2020 року по вересень 2023 року, а строк звернення до суду за стягненням заборгованості за період з серпня 2015 року по серпень 2020 року включно - пропущений позивачем у зв`язку зі спливом позовної давності. Згідно наданого розрахунку нарахована заборгованість з серпня 2015 року по серпень 2020 включно складала: опалення - 17875,43 грн., ГВП - 13655,63 грн., а разом у сумі 31 531,06 грн., тобто є нарахованою позивачем сумою боргу, яка знаходиться за межами строку позовної давності. [PERSON] заборгованість за вказаний період не визнає та не вчиняла жодних дій по визнанню цієї заборгованості. Згідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Таким чином строк звернення КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до суду з позовними вимогами про стягнення 31 531,06 грн., нарахованих за період з 01.08.2015 по 30.08.2020 - було пропущено позивачем та такі вимоги не підлягають задоволенню судом. Просить застосувати позовну давність до позовних вимог КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ». У задоволенні позовних вимог, пред`явлених з пропуском позовної давності - відмовити. 30.10.2023 представником позивача [PERSON] подано до суду заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, в обґрунтування заперечень зазначено, що 23 жовтня 2023 року на адресу позивача від представника відповідача Писаренко С.Ю., який діє в інтересах [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності. Представник позивача вважає заяву представника відповідача щодо пропуску позивачем строків позовної давності необгрунтованою з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якою особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченоюособою. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності визначені загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права за позовом, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувались позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Зокрема у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі №3-269гс16 зазначено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: -визнання пред`явленої претензії; - зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; - письмове прохання відстрочити сплату боргу; - підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; - письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; - часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Згідно частини першої статті 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта (дана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №161/15679/15-ц) Такий же висновок зроблений і Верховним Судом України. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року у справі №6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, чи підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою». Строк за яким позивач вважає за необхідне стягнути це 01.08.2015 р. по 31.08.2023 року. В цей період відповідачами здійснювались наступні платежі: Жовтень 2017 року 1500,00 грн. Листопад 2017 року - 1000,00 грн. Грудень 2017 року - 31,54 грн. Вересень 2020 року - 174,70 грн. Здійснення відповідачами даних платежів є підставою, передбаченою частиною 1 статті 264 ЦК України, для переривання перебігу позовної давності. Крім того зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2" (зі змінами), з метою запобігання поширенню на території України коронавірусуCOVID-19 з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин, який наразі продовжено до 30 квітня 2023 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423) "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2" (зі змінами). Згідно із Законом України №540-ІХ від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 12-14. Цими нормами, які набрали чинності 02.04.2020, передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 (із змін, і доп.) Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2, установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2 від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 до 22 травня 2020 на всій території України. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 №392 Про встановлення карантину і метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2 карантин було установлено з 22 травня 2020 - до 31 липня 2020 р. Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 № 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2 карантин було установлено з І серпня до 31 грудня 2020 р. Постановою Кабінету Міністрів України Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з мстою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2 від 09.12.2020 № 1236 було установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 до 31 березня 2022 на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV- 2 від 20 травня 2020 №392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-I9, спричиненої коронавірусомSARS-CoV- 2 та від 22 липня 2020 №641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2. Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423) на території України карантин продовжено до 30 квітня 2023 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2023 року № 383 на території України карантин продовжено до 30 червня 2023 року. Карантин в Україні безперервно встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 року. З огляду на це позов до суду було подано під час дії карантину на території України. Також відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Статтею 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно зі статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року №389-VІІІI«Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності. З 24.02.2022 в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" (з наступними змінами). З огляду на вищевикладене позовні вимоги Концерну «МТМ» є обгрунтованими та такими, що відповідають нормам цивільного законодавства, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. 06.11.2023 р. представником відповідача [PERSON] - адвокатом Писаренко С.Ю. надано пояснення на заперечення Концерну «МТМ» про застосування позовної заяви наступного змісту. 20.11.23 до суду було подано заяву [PERSON] про застосування позовної давності. На вказану заяву Концерном «МТМ» надані заперечення. У цих заперечення позивач посилається на переривання боржниками позовної давності частковими оплатами боргу в різні періоди часу: у жовтні 2017 року - 1500 грн., листопаді 2017 року - 1000 грн., грудні 2017 року - 31,54 грн., вересні 2020 року - 174,70 грн. Також посилається на те, що введенням карантину були продовжені строки звернення до суду. Просить позовну давність не застосовувати. [PERSON] з цим не погоджується з огляду на таке. По-перше, позовні вимоги заявлені до двох боржників - [PERSON] та [PERSON] . В той же час [PERSON] заперечує проти факту будь-яких оплат зі свого боку на користь Концерну «МТМ» з 01.08.2015 по сьогоднішній день. Наполягаючи на перериванні позовної давності Концерн «МТМ» ніяких доказів здійснення цих оплат саме фізичною особою [PERSON] не навів, відповідних платіжних документів чи виписок по рахунках з зазначенням у платниках [PERSON] суду не надав. Таким чином факт здійснення саме нею відповідних оплат є припущенням позивача, яке складеної самим Концерном «МТМ». Крім того звертає увагу суду що відповідальним наймачем квартири є колишній чоловік [PERSON] [PERSON] (копія ордеру на квартиру додається). Шлюб між ними був розірваний 01.06.2016 року, отже після розірвання шлюбу [PERSON] не є членом сім`ї [PERSON] та спільного господарства з ним не веде, отже навіть у випадку переривання позовної давності відповідачем [PERSON] така позовна давність для [PERSON] рахується незалежно від нього, як для окремої особи, ніяк з ним не пов`язаною. Знову ж таки навіть у випадку проведення [PERSON] зазначених Концерном «МТМ» проплати у вказані дати, немає ніяких доказів того, що [PERSON] вказаними оплатами визнавав якийсь попередній борг минулих періодів, а не оплачував за поточний місяць користування комунальними послугами. Таким чином переривання позовної давності [PERSON] , на яке посилається Концерн «МТМ», належними та допустимими доказами не доведено. Щодо посилання на встановлення карантину на території України у період часу 2020 - 2023 р.р. позивачем на їх думку не доведено, як саме карантин вплинув на неможливість позивача вчасно звернутися з цим позовом, так як Єдиний державний реєстр судових рішень містить чисельні рішення та судові накази про стягнення боргу за участю Концерну «МТМ», які були подані у вказаний період часу по місту Запоріжжю до інших фізичних та юридичних осіб. Окремо слід зазначити що навіть на момент введення карантину строки на звернення до суду з позовом до [PERSON] за період 2015-2017 були вже пропущені. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові просив розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Писаренко С.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав свої заяви про застосування трирічного строку позовної давності та пояснення надані на заперечення позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. За правилами ст. ст.\~2,\~12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 5 ЦПК України\~передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Водночас, відповідно до ч.1\~ст.19 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч.1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1\~ст. 77 ЦПК). Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради №25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Отже, Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, яка надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідно до відомостей Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, відповідачі по справі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що позивачем надавались відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Згідно із довідкою щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, відповідачі, як такі, що зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , мають заборгованість за надані послуги за період з 01.08.2015 по 31.08.2023 у розмірі 52\~901,29 грн., особовий рахунок № [NUMBER] обліковується за відповідачем [PERSON] . Відповідно до розрахунку суми нарахувань, оплат та накопиченої заборгованості, оплата за надані послуги на вказаною адресою здійснювалась не в повному обсязі, у зв`язку із чим за період з 01.08.2015 по 31.08.2023 у відповідачів виникла заборгованість у розмірі 52901,29 грн. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені ст. ст.\~67,\~68 ЖК УРСР. Також, правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки та, зокрема,\~Законом України «Про теплопостачання». Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього\~Закону\~є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч. 2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та водопостачання за місцем проживання відповідачів. Згідно з ч.1\~ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговуваннявнутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно з ч.1\~ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Разом з тим, відповідно до п.1 ч.1\~ст.20 цього Закону\~споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 6\~ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»\~передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. З 01.11.2021 року між позивачем та відповідачами укладений Типовий індивідуальний договір №135608884 про надання послуг з теплової енергії, послуги гарячої води. Позивачем здійснювався облік наданих відповідачам послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] . Таким чином, відповідачі є споживачами наданих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надаються Концерном «МТМ» за зареєстрованим місцем постійного проживання. За умовами\~ст. 68 ЖК України\~та\~ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~закріплено обов`язок споживача оплачувати вказані послуги. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~індивідуальні споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630\~(втратила чинність з 01.05.2022 року, але підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли під час її дії) централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Відповідно до Правил, централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Таким чином, позивач є виконавцем з надання послуг з теплопостачання та надавав послуги з централізованого теплопостачання у приміщення квартири відповідачів. У відповідності до п. 18, діючих на час виникнення правовідносин Правил, надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до п. 29 Правил споживач має право на несплату вартості послуг лише в разі їх ненадання виконавцем або припинення надання у встановленому порядку за письмовою заявою споживача. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Доказів ненадання виконавцем або припинення надання вказаних послуг позивачем з боку відповідачів суду не надано. Відповідно до положень\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, відповідно до ч. 1\~ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно вимог ст. ст.\~530,\~611,\~612 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно зі ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За період надання послуги з централізованого опалення Концерном «Міські теплові мережі» з боку споживачів заперечень щодо неналежної якості надання послуг на адресу позивача не надходило. Таким чином, Концерн «Міські теплові мережі» у період з 01.08.2015 року по 31.08.2023 року надав послуги з централізованого опалення у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі користувалися комунальними послугами, однак оплату вносили не у повному обсязі. В результаті неналежного виконання зобов`язань у відповідачів утворилась заборгованість за вказаний період у розмірі 52901,29 грн., що також підтверджується наданою позивачем довідкою щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Що стосується застосування до спірних відносин строку позовної давності про які зазначає представник позивача [PERSON] , то слід зазначити наступне. Так, позивачем заявлено про стягнення заборгованості за період з 01.08.2015 року про 31.08.2023 року. Позов заявлено 18.09.2023 року. Представник відповідача [PERSON] у своїй заяві про застосування строку позовної давності вказує, що позивач пропустив трирічний строк за вимогами у період з 01.08.2015 року по 18.09.2020 (18.09.2023-3 роки=18.09.2020). Позивач заперечує з посиланням на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби СОVID-19» від 30.03.2020 № 540-IX, що набрав чинності 02.04.2020, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Карантин в Україні у зв`язку з поширенням коронавірсуної хвороби вперше введено\~постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020р. з 12.03.2020р., та з того часу він продовжувався до 30 червня 2023 року. Відтак, строки позовної давності по заборгованості, що виникла станом на 02.04.2020р. призупинились. Однак, посилання на вказаний Закон є хибним, оскільки позовну заву було подано 18.09.2023, тобто після 30.06.2023 після закінчення карантину. Разом з\~тим,\~відповідно до\~п.\~19\~«Прикінцевих та\~перехідних положень»\~ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені\~статтями 257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, вказані зміни набрали чинності з 17.03.2022 року. Відтак, строки позовної давності по заборгованості, що виникла станом на 17.03.2019 р. призупинились. Станом на 17.03.2019р. в межі трирічної давності входить останнє щомісячне нарахування, датоване березнем 2016 р. Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Як видно із наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачі частково сплачували Концерну «МТМ» за надані послуги з гарячого водопостачання та централізованого опалення, а саме: у жовтні 2017 відповідачем сплачено 1500,00 грн., у листопаді 2017 сплачено 1 000,00 грн. При цьому у жовтні 2017 було нараховано до сплати 45,05 грн. за централізоване опалення та 0,00 грн.\~за ГВП, а сплачено 1500,00 грн.; в листопаді 2017 нараховано 562,15 грн. за централізоване опалення, а сплачено 1000,00 грн. Вказані дії відповідачів свідчить про фактичне визнання заборгованості за надані Концерном «МТМ» послуги, та відповідно до норм ч.1\~ст. 264 ЦК України\~- про переривання перебігу строку позовної давності. Крім того, як вже бузо зазначено, відповідно до пункту 19\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії. З 24.02.2022 в України діє воєнний стан, підставами якого є\~Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений\~Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX\~(з наступними змінами). Таким чином, з урахуванням часткових оплат за послуг у 2017 році, розмір яких перевищує розмір поточних нарахувань, перебіг позовної давності переривався і починався спочатку, а з 17.03.2019 її строк продовжений. Посилання представника позивача на те, що [PERSON] не здійснювала жодних оплат у 2017 році, а їх здійснював інший відповідач [PERSON] , не має значення для солідарного стягнення заборгованості, оскільки позивач зареєстрована у вказаній квартирі, отримувала послуги від концерну «МТМ» та зобов`язана здійснювати їх оплату. Враховуючи, викладене, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про можливість задоволення позову у повному обсязі. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимогист. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У відповідності зі ч. 1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір у загальній сумі 2 684,00 грн.

Outcome: approved