Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, в якому посилаючись на ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно його неповнолітньої дитини, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду було розірвано. від шлюбу у них народилась дочка, однак шлюбні стосунки між ними фактично припинилися в березні 2023 року. Відповідач покинув родину, та повідомив позивачці про те, що він дитину не визнає, та не має намірів приймати участь у її житті та вихованні, під час розірвання шлюбу наполягав та стверджував, що спільних дітей і них не має. Вона самостійно забирала дитину з пологового будинку, самостійно займається її вихованням та лікуванням. Відповідач надав позивачці нотаріальну посвідчені заяву в якій зазначає, що не заперечую проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , у зв`язка уз чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Також просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. 06.10.2023 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі, по справі призначено підготовче судове засідання. Позивачка та представниця позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представниця третьої особи в судове засідання не з`явилась направили до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила прийняти рішення в інтересах дитини. Також направила до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] . Свідок [PERSON] будучи дочкою позивачки в судовому засідання пояснила, що проживає разом з позивачкою. Позивачка з відповідачем була одружена, в подальшому шлюб було розірвано. Відповідач пішов від позивачки ще до народження дитини, він ніколи не бачив її, матеріально не допомагав, не намагався спілкуватися з дитиною. Суд, вислухавши позивачку та представницю позивачки, відповідача, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 17 червня 2023 року було розірвано шлюб укладений 5 листопада 2022 року між позивачкою [PERSON] , [INFO] відповідачем [PERSON] , [INFO] , про що Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний запис № 159 та видано Свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , дата видачі 17 червня 2023 року. Від шлюбу у позивачки та відповідача народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 18 липня 2023 року. Шлюбні стосунки між сторонами, фактично припинилися з березня 2023 року. Відповідач покинув родину та повідомив позивачку, про те, що він, дитину не визнає та не має намірів приймати участь у її житті та вихованні, що всі питання пов`язанні з дитиною має вирішувати, позивачка самостійно без участі батька дитини. При розірванні шлюбу відповідач наполягав та стверджував, що спільних дітей у них немає. Батько дитини, Відповідач, ані життям, ані здоров`ям, ані потребами дитини не цікавиться. Мати дитини - позивачка, самостійно забрала дитину з пологового будинку, так як батько дитини її з дитиною забирати не мав намірів. Вона самостійно оформила всі необхідні документи щодо дитини, проте, зареєструвати місце проживання дитини без дозволу батька не змогла, так як батько дитини, відповідач, не хоче брати участь в житті дитини та не дає згоди на реєстрацію місця проживання дитини. Дитина від народження та станом на день звернення з цією позовною заявою до суду фактично постійно проживає з позивачкою, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом про фактичне проживання (перебування) осіб за адресою: [ADDRESS] від 24 серпня 2023 р. вих. № 4. Станом на день звернення до суду відповідач жодного разу не приїжджав до дитини та, навіть, не намагався її побачити, що підтверджується показаннями свідка та підтверджується актом про фактичне проживання (перебування) осіб за адресою: [ADDRESS] від 24.08.2023 року, а також визнається сторонами. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її вихованні та матеріальному забезпеченні. Усі питання життя та здоров`я дитини вирішую позивачка, самостійно. Виключно вона, забезпечує дитину житлом, одягом, харчуванням та всім необхідним. Дитина з народження перебуває на штучному вигодовуванні, що підтверджується заключенням лікаря педіатра [PERSON] від 07.08.2023 року, усе необхідне харчування придбаває виключно позивачка. Відповідач участі у матеріальному забезпеченні дитини не приймає. Дитина з народження мала проблеми зі здоров`ям, діагноз вроджена пневмонія, у зв`язку з чим перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджується заключенням лікаря педіатра [PERSON] від 07.08.2023 року, проте батько станом здоров`ям дитини не цікавився та участі в лікуванні не брав. Усе необхідне лікування оплачувала виключно позивачка. 22 червня 2023 року позивачкою, було укладено договір про надання медичних послуг (програма консультацій та досліджень «Дитина до року - спостереження в клініці») з ПП «Клініка Медіком». Виключно позивачка, здійснює оплату наданих послуг ПП «Клініка Медіком». Також виключно позивачка, супроводжує дитину на усі необхідні консультаційні та діагностичні обстеження. Зазначені вище обставини підтверджуються довідкою виданою ПП «Клініка Медіком» вих. № 250 від 22 серпня 2023 року При цьому відповідач ніякої участі у забезпеченні належного стану здоров`я дитини не бере. 25 липня 2023 року позивачкою в інтересах дитини було підписано Декларацію про вибір лікаря, який надає первинну допомогу № 0001-ТМ88-КТА0, де і у графі «Довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом» і у графі «Законний представник пацієнта» зазначено виключно дані позивачки. Батько дитини, відповідач, згоди на зазначення у Декларації своїх даних не надав. 04 липня 2023 року маючи повну дієздатність, діючи відповідно до власного волевиявлення, без будь-якого примушення та/або тиску зі сторони, розуміючи зміст та правові наслідки своїх дій, відповідач заявив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно своєї малолітньої дитини, народженої [INFO] у шлюбі з гр. України [PERSON] [INFO] . При цьому просив питання про позбавлення його батьківських прав в органах опіки та суді розглядати у його відсутність. Волевиявлення відповідача викладено в заяві, підписаній ним власноруч. Справжність підпису відповідача завірена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук Н.М. Заява зареєстрована в реєстрі за № 257, що підтверджується копією заяви. Оригінал зазначеної вище заяви відповідач передав позивачці та попросив його більше ніколи не турбувати. Будь-яких перешкод для виконання відповідачем своїх обов`язків як батька дитини, позивачка відповідачу не чинила. Натомість зазначені вище обставини та факти свідчать про те, що відповідач не приймає участі в житті та вихованні дитини, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а також головного морального обов`язку - бути батьком своєї дитини не тільки юридично, а й фактично. Всі вищезазначені факти підтверджуються долученими до позовної заяви доказами. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, Висновком про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженим рішенням комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 19 жовтня 2023 року № 22) Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, встановлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства, він самоусунувся від спілкування з дитиною, її виховання та утримання, тому позивачка вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 164 ч. 1 п. 2 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Так, під час судового розгляду, встановлений факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої доньки, що підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів у справі, тому суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини, дочки - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150, 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, що випливає звичайно зі змісту положення ст. 180 Сімейного кодексу України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ч. 6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30.03.2007 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Верховний Суд у своїй постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) також дійшов висновку, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту порушених цивільних прав та інтересів визначені положеннями ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України. Положеннями ч. З ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Таким чином, [PERSON] не виконує свій конституційний обов`язок, передбачений ст. 51 Конституції України та ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного Кодексу України, по утриманню та вихованню дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Так, як відповідач позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні в порядку частини третьої статті 200 ЦПК України. Визнання позову відповідачем приймається судом як належне. За таких обставин, позов слід задовольнити повністю. Правомірним суд визнає і вимоги позивачки про відшкодування відповідачем понесених судових витрат в повному обсязі, оскільки такі вимоги відповідають ст. 141 ЦПК України та підтверджуються наявною в матеріалах справи квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № СВ07779354/1 від 15.09.2023 року.

Outcome: approved