Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Новогродівської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування поданої заяви [PERSON] зазначив, що з відповідачем вони припинили шлюбно-сімейні відносини тапроживають окремо. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] . Подальше сумісне життя, примирення та збереження родини неможливе. Зазначив, що не проживають разом з відповідачем та не ведуть спільного господарства. Син проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. Він відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків та постійно турбується про сина, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з ним, буде відповідати інтересам дитини, а тому просить суд визначити місце продавання дитини разом із батьком. На теперішній час між ним та [PERSON] укладений договір про визначення місця проживання дитини, але відповідач декілька разів висловлювалась з погрозами в його адресу, що забере дитину до себе, а тому просив суд визначити місце проживання дитини разом із ним. [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали, просила їх задовольнити. [PERSON] зазначав, що шлюбні відносини фактично припинились у травні 2022 року та син залишився з цього часу проживати разом із ним. [PERSON] позовну заяву визнала в повному обсязі, не заперечувала щодо проживання сина разом із батьком. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони одружені з 06.01.2017, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у Донецькій області, 06.01.2017, актовий запис № 2. Позивач та відповідач мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у Донецькій області, 24.07.2018, актовий запис № 239. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що сторони разом не проживають та спільного господарства не ведуть, та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, суд вважає, що даний шлюб необхідно розірвати. Щодо визначення місця проживання дитини. Спільна малолітня дитина - [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку органу опіки та піклування Новогродівської міської військової адміністраціїщодо визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] дитина проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Як свідчить акт обстеження побутових умов від 19.06.2023 за адресою: [ADDRESS] , в будинку є необхідна побутова техніка та меблі, окрема дитяча кімната для малолітнього сина, в якій наявні необхідні меблі, іграшки, постільна білизна. В будинку створені всі умови для виховання і зростання дитини. Мати дитини - [PERSON] проживає окремо. 19.06.2023 на засіданні міської комісії з питань захисту прав дитини Новогродівської міської ради розглянуто питання щодо надання витребуваного ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.06.202 у справі № 202/7924/23 висновку органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] разом з батьком - [PERSON] . Дослідивши обставини справи, комісія дійшла висновку про відсутність спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . З огляду на викладене, відсутність предмета спору унеможливлює розгляд органом опіки та піклування питання про доцільність чи недоцільність проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] . Орган опіки та піклування Новогродівської міської ради, дослідивши наведені обставини, висновок міської комісії з питань захисту прав дитини, відсутність спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, дійшов висновку, що батьком дитини - [PERSON] , створені всі необхідні умови для проживання та виховання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . 22 квітня 2023 року приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Донецької області Климовою О.В. посвідчено договір між [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Згідно п. 1.3. сторони домовилася, що місцем проживання дитини батьки визначили місце проживання батька за адресою: [ADDRESS] . У частині 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частин 2, 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до частин 1, 2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Згідно частини 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи зазначені норми права, беручи до уваги, що відповідачем визнано позов, та враховуючи, що задоволення позову в частині визначення місця проживання дитини не суперечить закону та не порушує права сторін, дитини, чи інших осіб, суд вважає за можливе визначити місце проживання дитини у відповідності до заявлених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої дитини - [PERSON] з батьком не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1 717, 76 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved