Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

У листопаді 2021 року ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги по обслуговуванню і участі у витрат по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території в розмірі 10 185,00 грн. - основного боргу, інфляційної складової боргу - 2 524,32 грн., 3% річних - 631,04 грн., пені 611,94 грн. В обґрунтування позову позивач вказує на те, що [PERSON] є власником паркомісця за адресою: [ADDRESS] та між сторонами 01.08.2007 було укладено договір про надання послуг по обслуговуванню і участі у витрат по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території. 13.04.2020 позивач надіслав відповідачу пропозицію укласти додаткову угоду підвищення вартості обслуговування. Проте відповідач, отримавши пропозицію, не направила позивачу заперечень щодо цього та з вересня 2018 року не сплачує відповідні витрати Станом на 01.09. 2021 в результаті несплати за надані послуги за відповідачем утворився борг в розмірі 10185,00 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем грошових зобов`язань позивач також просить стягнути з неї інфляційні втрати та три проценти річних відповідно до ст. 625 ЦК України, а також пеню. Ухвалою судді від 30.11.2021 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без (повідомленням) сторін за наявними у справі матеріалами. 28.12.2021 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.09.2018 по 01.12.2021 у сумі 11925,00 грн., 2543,82 грн інфляційних, 636,14 грн. процентів річних та 620,17 грн. пені. Заява прийнята судом до розгляду. 02.02.2022 відповідач подав відзив на позов, у якому заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, умовами договору визначено розмір плати за надані послуги та передбачено, що зміна суми щомісячних платежів здійснюється виключно за погодженням з власником. 16.05.2020 відповідач отримала претензію від позивача, у відповідь на яку повідомила про відсутність узгодження сторонами розміру плати і, відповідно, неправомірність вимог. Відповідач також зазначила, що здійснює оплату послуг у розмірі, передбаченому договором, а позивач приймає таку оплату, що свідчить про продовження договору до 31 липня 2022 року. 09.02.2022 позивач подав відповідь на відзив, в якій посилаючись на положення статтей 641-643 ЦК України вважає, що отримавши пропозицію і Додаткову году до договору та не надавши заперечень проти неї, відповідач прийняла умови договору. 04.10.2022 позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги у сумі 15405,00 грн., а також інфляційну складову боргу у сумі 2745,98 грн., 3% річних у сумі 686,24 грн., пеню у сумі 690,60 грн. Відповідач 01.11.2022 подала відзив на заяву про збільшення позовних вимог. Як передбачено п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Частиною 3 статті 279 ЦПК України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно зі стаття 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд залишає без розгляду заяву про збільшення позовних вимог. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов таких висновків. Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видом діяльності ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» є надання інших індивідуальних послуг (основний), допоміжне обслуговування наземного транспорту. 01.08.2007 між ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» (виконавець) та [PERSON] був укладений договір № 1-08-47А/Ах13Е про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався забезпечити умови обслуговування стоянки, що дозволяють власникові здійснювати зберігання транспортного засобу відповідно до вимог правил збереження транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 115 від 22.01.1996, і умовами даного договору та додатку № 1 до нього. Як передбачено пунктом 4.1. договору власник оплачує надані виконавцем послуги в сумі, що відповідає частці власника у витратах утриманню й обслуговуванню стоянки. Відповідно до пунктів 4.3., 4.4. договору зміна суми щомісячних платежів власника здійснюється у випадку зміни вартості комунальних і інших витрат виконавця на утримання і обслуговування стоянки, за узгодженням з власником. На момент підписання договору сума однієї частки (одного місця) власника у витратах по утриманню і обслуговуванню стоянки на місяць складає 165 грн. без ПДВ. Пунктом 7.3 договору визначено, що всі зміни і доповнення до даного договору дійсні з моменту їх підписання власником і виконавцем. Як вказує позивач, 13.04.2020 він направив відповідачу пропозиція укласти додаткову угоду та додаткову угоду до договору. Згідно із розрахунком, наданим позивачем, станом на 01.12.2021 року заборгованість за утримання паркінгу становить 11925,00 грн. та визначена позивачем відповідно до розрахунку з 01.04.2017 витрат по утриманню та експлуатації стоянки вул. А. Ахматової, 13 (420 грн. на місяць) та розрахунку з 01.02.2019 витрат по утриманню та експлуатації стоянки вул. А. Ахматової, 13 (453 грн. на місяць). Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Умовами укладеного між сторонами договору визначено, що сума однієї частки (одного місця) власника у витратах по утриманню і обслуговуванню стоянки на місяць складає 165 грн. без ПДВ. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує (ч. 4 цієї статі). Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 322 ЦК України). Обґрунтовуючи вимоги, позивач посилався на направлення відповідачу пропозиції та додатковї угоди про зміну умов договору щодо оплати послуг. Так, відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Як визначено статтями 202, 205 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Частинами 1, 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч наведеному обов`язку доказування позивач не надав до суду належних доказів (1) направлення відповідачу пропозиції про зміну умов договору, а наданий ним опис вкладення за відсутності доказів оплати такого відправлення (фіскальний чек, квитанція тощо) суд не приймає як належний доказ на підтвердження цього факту, (2) не надав доказів, що відповідач отримала пропозицію позивача щодо укладання відповідного договору на обслуговування належного їй паркомісця і відповідач вказаний факт заперечує, (3) не надав примірник пропозиції та додатковї угоди, що позбавляє суд можливості перевірити умови, викладені у цих документах, та оцінити відповідні доводи позивача про збільшення вартості послуг, (4) не надав доказів вчинення відповідачем дій по оплаті послуг відповідно до ціни, вказаній у пропозиції та додатковій угоді, а посилання позивача, що відповідач прийняла умови договору, не надавши заперечень проти неї, не відповідають наведеним вище положенням ЦК України щодо порядку укладання договору. Таким чином факт збільшення вартості послуг позивач не довів. Виходячи з вартості послуг, погодженої сторонами у договорі, у період, заявлений у позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (01.09.2018 по 01.12.2021) відповідач мала б сплатити 6435 грн. (39х165). Як свідчить наданий позивачем розрахунок, станом на 05.08.2021 відповідач сплатила позивачу вартість послуг за утримання паркомісця у розмірі 4935 грн. Зазначений факт позивачем не заперечується. Відповідач також надала квитанцію TS209599 від 01.02.2022 про сплату позивачеві 1650,00 грн. з призначенням платежу «плата за паркінг вул. А.Ахматової 13Е, місце 47 від [PERSON] ». Отже всього відповідач сплатила 6585 грн. Таким чином за вказаний період у відповідача відсутня заборгованості перед позивачем. Водночас, свої грошові зобов`язання за договором відповідач виконала несвоєчасно. Як передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із розрахунком суду за вказаний період, виходячи з вартості послуг 165 грн., розмір інфляційних втрат становить 673,48 грн., а процентів річних - 281,11 грн. Щодо вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату послуг, суд зазначає, що її стягнення передбачено п. 5.3. договору, яким сторони також погодили розмір пені - подвійна облікова ставка за кожен день прострочення. Позивач заявив вимоги про стягнення пені у сумі 620,71 грн. Згідно з розрахунком суду у період прострочення відповідачем щомісячної плати (вересень 2018 - листопад 2021) розмір пені становить 1 657,97 грн. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що розмір пені, розрахований суд перевищує заявлений до стягнення позивачем, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню в межах заявлених позивачем вимог. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 227,39 грн.. (1575,3/15725,67х2270).

Outcome: partial