Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, посилаючись на те, що у неї є син [PERSON] , [INFO] , який проживає у її власній квартирі у м. Боярка. [PERSON] вказує, що не зважаючи на те, що має у власності квартиру у м. Боярка Київської області, змушена проживати у с. Лучин Житомирської області. Крім того, позивач зазначає, що відповідач як син ухиляється від виконання своїх зобов`язань, не бажає проводити оплату спожитих його сім`єю комунальних послуг, поклавши виконання цієї дії виключно на неї та за її рахунок. [PERSON] також вказує, що є пенсіонеркою та отримує пенсію у розмірі 6600,00 гривень, інших джерел доходів немає, перенесла дуже важку операцію на хребет та ще потребує хірургічного втручання та подальшого лікування, тому їй не вистачає коштів на нормальне харчування, оплату лікування та придбання ліків. На підставі вище наведеного позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 4000 гривень 00 копійок з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до дня його смерті. Ухвалою суду від 05.10.2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач через канцелярію суду зареєструвала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила здійснювати розгляд справи у її відсутності. Відповідач через канцелярію суду зареєстрував заяву у якій вказав, що визнає позовні вимоги частково, готовий сплачувати аліменти у розмірі 3000,00 гривень. Крім того, просив суд здійснювати розгляд справи у його відсутності. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є сином позивачки, даний факт відповідач не заперечував Згідно довідки про доходи № 2808 5639 1688 8816, виданої Відділом обслуговування громадян № 16 (сервісний центр) ПФУ в Київській області, [PERSON] отримує пенсію по втраті годувальника: квітень 2023 року - 6600,82 гривень, травень 2023 року - 6600,82 гривень, червень 2023 року - 6600,82 гривень, липень 2023 року 6600,82 гривень, серпень 2023 року - 6600,82 гривень, вересень 2022 року - 6600,82 гривень. Сума пенсії за період з 01.04.2023 року по 30.09.2023 року складає 39604,92 гривень. Згідно зі ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно з ч. 1 ст. 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення, факт біопоходження); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. Повнолітні дочка, син зобов`язані надавати утримання батькам незалежно від власного статку. Обов`язок дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов`язків утримувати непрацездатних батьків. За визначенням, наведеним у ч. 3 ст. 75 СК України, непрацездатною вважається та особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, про що зазначено ч. 4 ст. 75 СК України. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Судом не встановлено обставин щодо звільнення відповідача від обов`язку утримувати свого батька з підстав, викладених у ст. 204 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно з ч. 2 ст. 205 СК України, при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, визначаючи розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на утримання непрацездатної матері, суд враховує те, що позивач є непрацездатною особою, яка отримує лише державну допомогу, яка є єдиним її джерелом доходу, встановлений законодавством України прожитковий мінімум для непрацездатних громадян, та ту обставину, що відповідач є працездатною особою та має змогу сплачувати аліменти на утримання матері, позов визнав частково, а тому суд доходить висновку, що позивач потребує матеріальної допомоги за рахунок стягнення аліментів з відповідача на користь непрацездатної матері на її утримання у розмірі 3000 гривень 00 копійок. Суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно зі ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь держави судовий збір з відповідача у розмірі 805 гривень 20 копійок пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial