Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів. В своїй заяві позивач зазначає, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09.03.2017 р. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із матір`ю, за адресою: [ADDRESS] . З вересня 2016 року дитина відвідує Бучанський навчально-виховний комплекс «Спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» № 4. Також [PERSON] додатково відвідує гуртки. Займається грою на фортепіано та спортивно-бальними танцями. Відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Фізичним, духовним, та моральним розвитком, не займається, матеріальної допомоги не надає. Донька знаходяться на повному утриманні позивачки. Крім того створились умови, які шкодять інтересам дитини, та не сприяють її всебічному та гармонійному розвитку а саме: відповідач усіляко уникає надання згоди для виїзду доньки з кордон для відпочинку та оздоровлення. Також, [PERSON] займається спортивно-бальними танцями і тому необхідно періодично виїздити за кордон для участі у змаганнях, про що відповідачу добре відомо. І тому розшук та тривалі перемовини з відповідачем вочевидь позбавляють можливості вчасно оформити документи для виїзду за кордон для змагань. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Зауважує, що відповідач має брати участь у додаткових витратах на дитину, оскільки, донька потребує розвитку її здібностей (заняття гімнастикою) та посиленого харчування (відповідно до свого віку), постійного медичного обстеження та санаторно-курортного лікування, проведення оздоровчих процедур, що потребує значних грошових витрат, що є підставою для стягнення з відповідача додаткових витрат. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав та змінити розмір аліментів. Просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , батьківських прав відносно малолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] . Змінити розмір аліментів та щомісячно додатково стягувати аліменти із [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на користь, [PERSON] , на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , на додаткові витрати в розмірі фіксованої суми -1000 (одна тисяча) грн. починаючи з дня подання позовної заяви й до моменту досягнення дитиною повноліття. Стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача. Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Через канцелярію суду представник позивача - адвокат Павленко Г.М. подала клопотання про внесення змін до позовної заяви. В клопотанні зазначає, що з часу подання позовної заяви в анкетних даних сторін відбулися зміни. Позивач [PERSON] одружилась та змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », а також змінила ім`я « [PERSON] » на « [PERSON] ». Позивач також уточнює по батькові відповідача « [PERSON] » замість зазначеного в позові раніше « [PERSON] » та надає документи, де ця описка виправлена в установленому законом порядку. Просить: вважати позивача як « [PERSON] »; вважати відповідача як « [PERSON] »; вважати заборгованість по аліментах в сумі 43 610 гривень50 коп.; в іншій частині позовні вимоги та редакцію позовної заяви вважати без змін. Крім того, у зв`язку зі зміною прізвища дитини [PERSON] з « [PERSON] » на « [PERSON] » вважати в позовній заяві анкетні відомості дитини як: « [PERSON] ». В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов, не заперечували щодо ухвалення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідач не з`явився, заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Бучанської міської ради Кучеренко А.Р. позовні вимоги підтримала, просила їх задовільнити. Дослідивши письмові матеріали справи, пояснення учасників розгляду, вислухавши думку дитини [PERSON] , яка пояснила, що просить позбавити батьківських прав її батька, оскільки з 2020 року з батьком не спілкується, він її життям не цікавиться, не відвідує, не телефонує, участі в її житті не приймає, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження (повторно, запис поновлено) серія [NUMBER] , виданого Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 15 квітня 2023 року, [PERSON] , народилась [INFO] , її батьками є: [PERSON] та [PERSON] , про що 20 липня 2022 року складено відповідний актовий запис № 161. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 28.07.2022 року № 00036312553 згідно актового запису про шлюб № 224 від 01.09.2012 року, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , (прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 березня 2017 року по справі № 367/7946/16-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 01.09.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 224. Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 15 квітня 2022 року, про що складено відповідний актовий запис № 432. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини « [PERSON] ». (28.07.2022 року внесені зміни до відомостей актового запису: а саме: « [PERSON] » змінено на « [PERSON] »). Згідно довідки директора Бучанського ліцею № 9 Бучанської міської ради Київської області від 17.12.2021 року [PERSON] навчається у 6-Г класі Бучанського ліцею № 9 з 01.09.2021 року. Зі слів класного керівника [PERSON] батько контакту зі школою не підтримує, батьківські збори не відвідує, навчанням дитини не цікавиться. Згідно довідки ТзОВ «Турбота Про Вас» від 11.01.2022 року вбачається, що у сімейного лікаря [PERSON] на обліку перебуває дитина, [PERSON] , [INFO] . До лікаря, дитина приходить у супроводі матері [PERSON] . Батька дитини [PERSON] жодного разу не бачили. Згідно інформаційної довідки директора ТСК «САПФІР» від 19.03.2021 року [PERSON] , засвідчує те, що [PERSON] дійсно відвідує приватну школу танцю «Сапфір» напрямок спортивно бального танцю. Ксенія систематично відвідує групові тренування також індивідуальні тренування. Абонементні внески робить виключно мати дитини: [PERSON] , мати, приймає активну участь в спортивному житті Ксенії, а саме: привозить на тренування, забирає з тренувань, купує необхідний одяг та взуття для занять та виступів, сплачує участь в змаганнях. Спортивний рівень підготовки [PERSON] , дозволяє їй брати участь в закордонних змаганнях. Батько, [PERSON] не підтримує зв`язок з тренером, абонентські внески не сплачує, фізичну підтримку не надає. Рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради № 260 від 12.07.2022 року затверджено висновок органу опіки та піклування Бучанської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] відносно його малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , діючи в інтересах малолітніх дітей та дбаючи про її краще майбутнє орган опіки та піклування Бучанської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Зі змісту висновку вбачається, що при розгляді заяви [PERSON] , [INFO] Орган опіки та піклування Бучанської міської ради розглянув заяву громадянки [PERSON] . [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав свого колишнього чоловіка, громадянина [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого невідомо, відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із мамою за вищевказаною адресою. Батько дитини, [PERSON] , [INFO] , участі у вихованні та утриманні власної дитини не приймає. Фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. Зв`язок у дитини із батьком відсутній, місце роботи та перебування [PERSON] , [INFO] , невідомо. З [INFO] дитина постійно виховується мамою [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення виконавчого комітету Бучанської міської ради № 169 від 04.04.2023 року надано дозвіл громадянці [PERSON] , [INFO] на зміну прізвища дитини, малолітньої [PERSON] , [INFO] , з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Ім`я та по-батькові дитини залишити без змін. Згідно довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів Бучанського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального МУ МЮ (м. Київ) вих. № 9476 від 19.10.2022 року згідно з матеріалами виконавчого проваджені № [NUMBER], відкритого 01.10.2021 року, з примусового виконання судового наказу у справі № 367/2273/21 виданого 14.06.2021 року Ірпінським міським судом Київської області, про стягнення з [PERSON] [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 30.03.2021 року і до досягнені дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Станом на 01.10.2022 року наявна заборгованість зі сплати аліментів сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяців дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання становить 43 610 грн. 50 коп. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування та ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 5 Сімейного кодексу України передбачено, держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. У своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Тобто, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Оскільки, судом було встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї доньки, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а саме не цікавиться долею дитини, не піклується про її здоров`я та розвиток, участі у вихованні не приймає, не проявляє до доньки батьківської турботи, не надає матеріальної допомоги, натомість має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, враховуючи висновок органу опіки та піклування Бучанської міської ради затверджений рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради № 260 від 12.07.2022 року, а тому є передбачені законом підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини. Що стосується вимоги зміни розміру аліментів. Позивач просить змінити розмір аліментів та щомісячно додатково стягувати аліменти із [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на користь, [PERSON] , на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , на додаткові витрати в розмірі фіксованої суми -1000 (одна тисяча) грн. починаючи з дня подання позовної заяви й до моменту досягнення дитиною повноліття. Згідно судового наказу Ірпінського міського суду Київської області від 11 травня 2021 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 30.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (ст. 180 Сімейного Кодексу України). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Разом з тим, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183, 184 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Із зазначених норм закону випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Однак, позивач просить змінити розмір аліментів шляхом щомісячного стягнення аліментів на додаткові витрати на утримання дитини в розмірі фіксованої суми 1000грн., при цьому не надає жодних доказів щодо зміни стану здоров`я чи матеріального становища дитини. Враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 682/3112/18, суд не знаходить підстав для задоволення заявлених позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Аналіз статті 185 СК України вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні безпосередньо особою, яка пред`явила такий позов. Верховний Суд у постанові від 14.01.2019 року винесеній у справі № 751/4312/16-ц зауважив, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно ч. 2 ст. 185 СК України визначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат. Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. А отже витрати, зазначені позивачем, є поточними витратами на утримання дитини, входять до складу аліментів призначених до щомісячного стягнення, і не належать до додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України. Зазначений висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №751/4312/16-ц відповідно яких виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які свідчили б і про необхідність здійснювати відповідні додаткові витрати щомісяця на утримання неповнолітньої дитини, щодо сплати за приватні уроки та секції, сплати за участь у конкурсах, змаганнях, потреби в постійному медичному обстеженні дитини, також не надано жодних розрахунків витрат на дитину з її боку і з боку відповідача, відсутнє обґрунтування необхідності майбутніх витрат саме на вказану суму. Крім того, позивачем не доведено також і такої підстави як здатність відповідача нести такі додаткові витрати, що позбавляє суд можливості визначити розмір додаткових коштів, необхідних на дитину для її утримання, а відтак - суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог позивачем про зміну розміру аліментів шляхом щомісячного додаткового стягнення аліментів із відповідача на її користь на утримання дитини на додаткові витрати в розмірі фіксованої суми 1000,00грн., у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити. Крім того, суд роз`яснює [PERSON] право звернення до суду з позовом про стягнення фактично понесених додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами. Також, суд стягує із відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі ст. 84, 150, 155, 157, 164 -165, 180-185,192 СК України, п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав",

Outcome: partial