Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 16381 грн. 55 коп., 1500 грн. 00 коп. за послуги з проведення оцінки вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, 269 грн. 90 коп. за повідомлення відповідача про дату та час проведення огляду автомобіля оцінювачем, моральну шкоду в розмірі 10000 грн. 00 коп., 2147 грн. 20 коп. судового збору та 5000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власницею автомобіля марки VOLKSWAGEN POLO, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . 10.09.2022 року за місцем її проживання невідомою на той час особою було пошкоджено лакофарбове покриття на лівому крилі та кришці багажника належного мені автомобіля. З приводу пошкодження автомобіля вона звернулась до Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, під час проведення перевірки було встановлено особу причетну до пошкодження, нею виявилась малолітня [PERSON] , яка є донькою відповідачів. За наслідками перевірки ознак кримінального правопорушення не встановлено, стосовно відшкодування завданих матеріальних збитків рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Відповідачі добровільно відшкодувати заподіяну шкоду відмовляються. Відповідно до Звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 22.11.2022 №05/11/22, вартість відновлювального ремонту автомобіля (матеріального збитку) складає 16381,55 грн., вартість послуг з проведення оцінки - 1500,00 грн., за повідомлення відповідача про дату та час проведення огляду автомобіля оцінювачем - 269,90 грн., всього: 18151,45 грн. В зв`язку з відмовою відповідачів добровільно компенсувати завдані збитки на відновлення автомобіля їй спричинено значної моральної шкоди, тому що намагаючись поновити порушені права, її життя стало перенасичене негативними емоціями та психічними переживаннями, порушився звичайний спосіб життя зумовлений необхідністю докладання додаткових зусиль та фінансових коштів на підготовку позову до суду, щоб добитися належного захисту її прав в судовому порядку. Моральну шкоду вона оцінює в 10000 грн. Відповідачі добровільно відшкодовувати заподіяну їй матеріальну та моральну шкоду відмовляються, тому вона звернулася з вказаним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача Соляник Д.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить задовольнити. Додатково пояснив, що ремонтно-відновлювальні роботи на даний час не проведені, до страхової компанії позивач не зверталася. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечують частково, при ухваленні рішення просять врахувати відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує частково. Окрім того, в судовому засіданні відповідачі визнали, що їх донька пошкодила дві деталі автомобіля, а саме: заднє ліве крило та кришку багажного відсіку. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником автомобіля VOLKSWAGEN POLO, д.н.з. [NUMBER] , синього кольору, є [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до інформації Конотопського РВП ГУНП в Сумській області №2544/61 від 19.09.2022 року звернення [PERSON] щодо пошкодження автомобіля зареєстровано в Журналі Єдиного обліку Конотопського РВП ГУПН за № 12386 від 10.09.2022 року. В ході перевірки встановлено особу причетну до пошкодження автомобіля, нею є неповнолітня [PERSON] (а.с. 8-9). Згідно звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу №05/11/22 від 21.11.2022 року, вартість матеріального збитку складає 16 381 грн. 55 коп.(а.с.10-17). З протоколу технічного огляду колісного транспортного засобу від 21.11.2022 року, вбачається, що на автомобілі VOLKSWAGEN POLO, д.н.з. [NUMBER] , маються пошкодження: на передній двері - покриття з грантом, на задній двері - покриття з грантом, на задньому лівому крилі - покриття з грантом та на кришці багажника - покриття з грантом (а.с. 18-19). Відповідно до ремонтної калькуляції №05/11/22 від 22.11.2022 року, вартість ремонтних робіт складає 16 381грн. 55 коп. (а.с.20-35). З матеріалів ЄО від 10.09.2022 року №12385, вбачається, що зареєстроване звернення [PERSON] від 10.09.2022 року відповідно до якого, невстановлена особа подряпала автомобіль VOLKSWAGEN POLO д.н.з. [NUMBER] , пошкодила фарбу на лівому крилі та кришці багажника. За результатами звернення проведена перевірка, відповідно до якої: проведено огляд місця події, відібрано пояснення. За результатами перевірки встановлено особу причетну до пошкодження автомобіля. Відшкодування завданих збитків має бути вирішено в рамках цивільного судочинства ( а.с. 76-87). Згідно змін до звіту №05/11/22 про оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого колісного транспортного засобу від 25.10.2023 року, встановлено, що ринкова вартість КТЗ на момент пошкодження становить 153061 грн. 00 коп. Вартість відновлювального ремонту: передньої лівої двері - 4858 грн. 94 коп., задньої лівої двері - 4487 грн. 11 коп., заднього лівого крила - 4419 грн. 12 коп., кришки багажного відсіку - 4791 грн. 69 коп. (а.с. 123-143). Ст.12,13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1, 2 ст. 5 ЦПК України встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2.ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Відповідно до вимог ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За змістом положень ч. 3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Однак, хоча цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях і передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме тією особою, до якого пред`явлено позов (висновки Верховного Суду у постанові від 10.06.2019 року у справі № 591/5118/14-ц). Згідно з ч.1 ст.1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам суд, виходячи з вище встановлених обставин доходить висновку про причинно-наслідковий зв`язок між винними та протиправними діями малолітньої [PERSON] та заподіянням нею шкоди. Нормами чинного законодавства, зокрема цивільного та кримінального, передбачено, що за дії дитини, яка не досягла 14 років усю відповідальність несуть батьки. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як на доказ винуватості доньки відповідачів, а саме заподіяння нею пошкоджень автомобіля, позивачем суду надано технічний носій з відеозаписом, згідно якого вбачається, що [PERSON] піходить до автомобіля позивача та наносить пошкодження на задньому лівому крилі та кришці багажного відсіку автомобіля (а.с.34). Вказаний диск було у судовому засіданні відтворено у повному обсязі. Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона мати позивача. 10.09.2022 року близько 17 год. 00 хв. - 17 год. 15хв. приїхала додому на автівці, припаркувала біля паркану. Зайшла в будинок. Близько 19 год. 00 хв. додому приїхав чоловік, зайшовши в будинок запитав: «Що трапилося з машиною?». Вийшли з ним до автомобіля та побачили пошкодження, подряпини на дверцятах водія, пасажира, задній стійці багажника, гострим предметом. Звернулись до Конотопського РВП. Близько 19 год. 30 хв. приїхали працівники поліції, склали протокол огляду місця події. Згодом, 15.09.2022 року працівник поліції [PERSON] повідомив, що мається відео з будинку, на якому зафіксовано факт заподіяння шкоди донькою [PERSON] . Поїхали до [PERSON] , вони пропонували добровільно вирішити це питання, але не зійшлися в ціні. Моральна шкода полягає в тому, що порушився нормальний стан життя, оскільки не можуть використовувати автомобіль за призначенням. Допитаний свідок [PERSON] , пояснив, що 10.09.2022 року близько 18 год. 00 год. повернувся додому. Під двором стояв автомобіль (в цей день дружина користувалися автомобілем). Зранку бачив автомобіль, виганяв його з гаражу, пошкоджень не було. Під`їхавши до автомобіля побачив пошкодження передні та задні дверцята зі сторони водія, крило заднє ліве, багажник. Дружина звернулася до поліції. Приїхали працівники поліції, проводили огляд автомобіля (фото). Згодом працівники поліції повідомили, що мається відео, на якому зафіксовано факт пошкодження. Поїхали до [PERSON] . Вони не заперечували щодо добровільного відшкодування, але не зійшлися в ціні. Донька менше їздить на автомобілі. Після пошкодження автомобіль використовується дуже рідко. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, про які повідомили свідки. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні та показання підтверджуються і доповнюються іншими зібраними по справі доказами. Виходячи із змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Ст. 80 ЦПК України презюмує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява №7460/03, § 26) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Отже, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі № 905/2382/17, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18). В цивільних справах ЄСПЛ використовує стандарт «баланс ймовірностей» (a balance of probabilities): слід довести, що факт скоріше був, аніж не був, тобто суб`єктивна впевненість може бути виміряна як така, що дорівнює 51% і вище (ця математична аналогія випливає із пояснення в справі Miller v Minister of Pensions [1947] 2 All ER 372). В практиці ЄСПЛ можна знайти десятки рішень, де суд посилається на «balanceofprobabilities» для оцінки обставин справи. Наприклад, в рішенні BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 р. суд застосовує «баланс ймовірностей». У рішенні J.K. AND OTHERS v. SWEDEN 23.08.2016 р. ЄСПЛ вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам. Кожна людина з власного досвіду має уявлення про те, що деякі факти трапляються рідко, а деякі - часто. Це називають апріорною вірогідністю або, згідно з англійськими суддями, «вірогідністю, що визначена природою речей» (inherent probability). З цього починається процес доказування: чим менш правдоподібна та обставина, яку слід довести, тим більш переконливими мають бути докази, і навпаки, чим більш вірогідною здається обставина, тим менше зусиль потрібно від сторони, на яку покладено тягар доведення, аби переконати суд. Таким чином, вказаний стандарт відрізняється від стандарту, що застосовується у кримінальних провадження презумпції невинуватості. Отже, позивач наявними у матеріалах справи доказами, довела лише про часткове пошкодження автомобіля донькою відповідачів, що завдало збитків. Ці збитки мають бути відшкодовані позивачу, як власнику автомобіля, який був пошкоджений. Верховний Суд в постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 914/2505/17 згадує, що принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі, коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Ураховуючи те, що згідно чинного законодавства відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, суд дійшов висновку про те, що позов про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню частково та з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 9 210 грн. 81 коп. на відшкодування матеріальної шкоди. Що стосується заявленої позовної вимоги щодо моральної шкоди, то суд виходить із наступного. Із ст. 23 ЦК України слідує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особи неправомірними діями, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що неправомірними діями доньки відповідачів їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 10 000 грн. 00 коп., яка виразилися у тому, що від її протиправних дій внаслідок пошкодження автомобіля вона пережила емоційний стрес, психічні переживання, порушився звичайний спосіб життя зумовлений необхідністю докладання зусиль та фінансових коштів на підготовку позову до суду, щоб добитися належного захисту її прав. Так, враховуючи обставини, за яких позивачу була завдана моральна шкода у зв`язку з даною подією, глибину, тяжкість та тривалість моральних страждань, а також, виходячи з того, що у добровільному порядку відповідачі шкоду не відшкодували, від протиправних дій доньки відповідачів внаслідок пошкодження автомобіля позивач пережила емоційний стрес та психічні переживання, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне позовні вимоги у цій частині також задовольнити частково, стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача моральну шкоди у сумі 2 000 грн. 00 коп. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується наступним. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справ. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України слідує, що інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем заявлено 16 381 грн. 55 коп. матеріальної шкоди та 10 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, а всього 26 381 грн. 55 коп. При цьому, судом задоволено позовні вимоги частково, та стягнуто 9 210 грн. 81 коп. матеріальної шкоди та 2 000 грн. 00 коп. моральної шкоду, а всього 11 210 грн. 81 коп. Під час подачі позову до суду позивачем сплачено 2 147 грн. 20 коп. судового збору, 1 500 грн. 00 коп. за складання звіту про оцінку майна, 269 грн. 00 коп. за повідомлення про проведення огляду автомобіля оцінювачем та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн., а всього 8 916 грн. 00 коп. судових витрат. Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 788 грн. 49 коп. судових витрат, згідно наступного розрахунку: 11210 грн. 81 коп. х 100 % : 26 381 грн. 55 коп. = 42,49 %; 8916 грн. 20 коп. х 42,49 % : 100 % = 3788 грн. 49 коп. Крім того, від відповідача надійшла заява про відшкодування судових витрат, які складаються з 5 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу та 2 000 грн.00 коп. на проведення повторної оцінки автомобіля. Із урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідачів слід стягнути 4025 грн. 70 коп. судових витрат, згідно наступного розрахунку: 7 000 грн. 00 коп. х 57,51%: 100 % = 4025 грн. 70 коп. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Outcome: partial