Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до комунального некомерційного підприємства «Коломийська Центральна районна лікарня» Коломийської міської ради в якій просила стягнути на її користь 7980 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 березня 2023 року по 12 березня 2023 року та 13\~333 гривні 05 копійок недоотриманої нею заробітної плати, за період з 01 квітня 2022 року по 26 жовтня 2022 року, з відрахуванням всіх обов`язкових податків і зборів. \~ \~ \~ \~Позиції учасників справи. \~ \~ \~ \~Аргументи позивача. Після рішення суду на її користь від 01.03.2023 року про поновлення її на роботі, відповідач поновив її на роботі, але із наказом ознайомив тільки 13.03.2023 року, тому на її користь слід присудити середній заробіток за час вимушеного прогулу (з дати рішення суду - 01.03.2023 року і по дату фактичного допуску її на роботі. Разом з цим, оскільки за період з 01.04.2022 року по 26.10.2022 року їй, з урахуванням рішення суду, недоплачено 13333 гривні 05 копійок, їх слід стягнути з відповідача також. \~ \~ \~ \~Аргументи відповідача. Вже на наступний день після постановлення рішення суду про поновлення позивачки на роботі, директор видав наказ про її поновлення, але позивачка не з`явилась на роботу, на дзвінки не відповідала, їй було направлено рекомендованого листа. І як потім стало відомо, вона знаходилась за кордоном, з якого повернулась тільки 13.03.2023 року. Тож відповідач цілком законно не виплачував їй заробітну плату за період з 01.03.2023 року по 13.03.2023 року, оскільки вона була відсутня без поважних причин. І як наслідок, у задоволенні позову слід відмовити. Оцінка суду щодо фактичних обставин у справі. \~ \~ \~ \~Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.03.2023 року, яке набрало законної сили 02.05.2023 року, було задоволено позов [PERSON] (а.с.5-10 : копія рішення суду). \~ \~ \~ \~Зокрема, суд поновив [PERSON] на посаді лікаря-лаборанта централізованої клініко-діагностичної лабораторії Комунального некомерційного підприємства "Коломийська центральна районна лікарня" Коломийської міської ради (а.с.5-10 : копія рішення суду). І в цій частині, суд звернув рішення до негайного виконання. \~ \~ \~ \~Цим же рішенням, суд стягнув на її користь з КНП "Коломийська ЦРЛ"середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 89775 гривень, з обов`язковим відрахуванням всіх обов`язкових податків і зборів, за період з 26.10.2022 року по 01.03.2023 року, виходячи при цьому з того, що розмір її середньоденної заробітної плати за два попередні місяці до її звільнення складав 997 гривень 50 копійок (а.с.5-10: копія рішення суду). \~ \~ \~ \~При цьому, суд стягнув на її користь за період з 01.04.2022 року по 26.10.2022 року 63473 гривні 28 копійок у якості втраченого заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. Проте, за підрахунками суду загальна сума такого втраченого заробітку повинна була би скласти 76806 гривень 33 копійки, але оскільки позивачка пред`явила позов тільки на суму 63473 гривні 28 копійок, суд обмежився останньою сумою (а.с.5-10: копія рішення суду). \~ \~ \~ \~Наказом генерального директора КНП "Коломийська ЦРЛ" від 02.03.2023 року [PERSON] було поновлено на посаді лікаря-лаборанта централізованої клініко-діагностичної лабораторії ціього підприємства, з 27 жовтня 2022 року (а.с.11,44: копія наказу). \~ \~ \~ \~Але оскільки [PERSON] перебувала на той момент за межами території України, і повернулась тільки 12.03.2023 року (а.с.60-61,63-64: довідка з ДПС України), вона була ознайомлена із цим наказом тільки 13.03.2023 року і фактично приступила до роботи 13.03.2023 року (а.с.44: копія наказу з відміткою; а.с.48: копія табелю обліку використання робочого часу). \~ \~ \~ \~А до цього часу, зокрема з 01.03.2023 року, підприємство обліковувало її відсутність на робочому місці без поважних причин, незважаючи на те, що [PERSON] надала пояснювальну записку в якій пояснила, що про рішення суду дізналась тільки 13.03.2023 року, коли ознайомилась з наказом (а.с.копія її заяви; а.с.48: копія табелю обліку використання робочого часу). Проте зі свого боку, підприємство направляло на її адресу копію наказу про поновлення її на роботі із супровідним листом від 03.03.2023 року, яке повернулось без вручення адресату (а.с.45-47: копія конверту, листа, квитанції про оплату послуг пошти). \~ \~ \~ \~Але за період з 01.03.2023 року по 12.03.2023 року, заробітну плату їй не виплачено (а.с.72: виписка по її рахнку), що визнав відповідач. Оцінка суду правовідносин учасників спору. \~ \~ \~ \~Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли трудові правовідносини, в межах яких між ними виник спір з приводу наявності у позивачки права стягнути середній заробіток за час нижче оплачуваної роботи щодо вимог, які вона не заявила в суді при розгляді справи, а також з приводу наявності у позивача права на отримання середнього заробітку за час з дати прийняття рішення на її користь до дня її фактичного поновлення на роботі. Оцінка суду щодо права позивачки. \~ \~ \~ \~Положеннями частини 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~І тому суд одразу відзначає, що між поивачем та відповідачем дійсно мав місце трудовий спір, який вже був по суті вирішений судом при розгляді іншої справи. Але у своєму рішенні, яке набрало законної сили і вказано судом вище суд прямо встановив, що [PERSON] за період з 01.04.2022 року по 26.10.2022 року має право отримати від КНП "Коломийська ЦРЛ" середній заробіток на суму 76806 гривень 33 копійки, але оскільки вона пред`явила позовну вимогу тільки на суму 63473 гривні 28 копійок, суд присудив на її користь тільки вказану суму (а.с.5-10: копія рішення суду). \~ \~ \~ \~Суд враховує положення п.2 ч.1 ст.186 та п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, виходячи із змісту яких, суд не має розглядати справи за позовами у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, якщо вже є рішення суду, що набрало законної сили, з приводу такого спору. Але відзначає, що у даній ситуації, зважаючи на те, що вказано у зазначеному вище рішенні суду, позивачка подала позов з приводу спору між тими самими сторонами, з тих самих підстав, але з іншим предметом, зокрема про стягнення з відповідача за період з 01.04.2022 року по 26.10.2022 року грошових коштів у якості середнього заробітку, які вона раніше дійсно не просила стягнути, зокрема у розмірі 13333 гривні 05 копійок. \~ \~ \~ \~Також суд відзначає, що він врахував і нову редакцію статті 233 Кодексу законів про працю щодо строків звернення до суду, але відзначає, що позивачка звернулась до суду за захистом свого трудового права на оплату праці, порушення якого мало місце до нової редакції статті 233 КЗпП і не передбачало будь-яких обмежень щодо строків захисту права на оплату праці. Тому нові положення до її випадку не можуть застосовуватись. \~ \~ \~ \~Отже, вона має право на стягнення з відповідача на свою користь 13333 гривні 05 копійок, з обов`язковим відрахуванням усіх обов`язкових податків та зборів, у якості недоотриманої заробітної плати за період з 01 квітня 2022 року по 26 жовтня 2022 року, яку на її користь суд не присуджував. \~ \~ \~ \~Але окрім цього, позивачка просить стягнути на її користь 7980 гривень, з обов`язковим відрахуванням усіх обов`язкових податків та зборів - як середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 березня 2023 року по 12 березня 2023 року. \~ \~ \~ \~Дійсно, як вже було встановлено судом, рішенням суду на її користь, відповідача було зобов`язано поновити позивачку на роботі та сплатити на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Але відповідач хоч і поновив позивачку на роботі та сплатив їй середній заробіток за час її вимушеного прогулу по 01.03.2023 року (день ухвалення рішення суду), він не оплатив їй середній заробіток за період з 02.03.2023 по 12.03.2023 року у зв`язку з відсутністю її на роботі, без поважних причин. \~ \~ \~ \~Проте суд не може погодитись із такими аргументами у зв`язку із тим, що відповідач не надав суду доказів того, що позивачка була обізнана про прийняте судом рішення у день його прийняття, але ухилилась, як він вказував від виходу на роботу. Приймати участь у судовій справі, то було право позивачки, а не її обов`язок, це по-перше. А по-друге, що більш важливо. Це відповідач повинен був, не очікуючи рішення суду, у добровільному порядку поновити на роботі позивачку, оскільки саме через його дії, позивач опинилась у невизначеному становищі та повинна була захищати свої права у суді. І враховуючи, що спір розглядався судом, і у добровільному порядку відповідач вирішити спір не бажав, позивач цілком обгрунтовано розпоряджалась своїм приватним життям та часом на власний розсуд, через що перебувала за кордоном. І тому зі зрозумілої, об`єктивної та поважної причини не могла приїхати та вийти на роботу одразу. Але наслідком цього, знову ж таки не є її протиправна поведінка чи зловживання нею правами. \~ \~ \~ \~Суд враховує також те, що відповідач намагався зв`язатись із позивачкою та направляв на її адресу копію наказу про її поновлення на роботі, але це свідчить тільки про певну обачність відповідача у своїх діях та вжиття конкретних заходів з метою виконання рішення суду. Проте це не може бути виправданням у ситуації, яка склалась, оскільки сторони опинились в ній саме через поведінку відповідача. \~ \~ \~ \~І оскільки ситуація, в якій опинились позивач та відповідач прямо не врегульована нормами КЗпП України, суд згоден із представником відповідача у тому, що у цьому випадку слід застосувати засади цивільного законодавства, зокрема справедливість, добросовісність і розумність, на підставі ч.1 ст.9 ЦК України. \~ \~ \~ \~Але ж саме тому суд вважає, що справедливо, добросовісно і розумно у даній ситуації буде присудити на користь позивачки середній заробіток за весь час такого вимушеного прогулу, але виключно за період з 02 березня 2023 року по 12 березня 2023 року, а не з 01 березня, як просила вона. Оскільки рішенням суду, на яке суд вже посилався, на її користь було стягнуто середній заробіток по 01 березня включно. Як наслідок, на її користь слід присудити тільки 6982 гривні 50 копійок, з обов`язковим відрахуванням усіх обов`язкових податків та зборів, а не 7980 гривень, виходячи з того, що кількість днів вимушеного прогулу складає не 8 а 7 робочих днів, а середньоденний заробіток, з якого він повинен обраховуватись і був встановлений рішенням суду складає 997 гривень 50 копійок. \~ \~ \~ \~Отже, позов підлягає задоволенню частково, у присуджеих цим судом суммах. А в решті слід відмовити. \~ \~ \~ \~Оцінка суду щодо судових витрат. В силу положень частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору. А відповідно до частини 1\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на це та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню тільки частково (95,32% від заявленої суми), а позивач був звільнений від сплати судового збору, який повинен був скласти 1073 гривні 60 копійок, з відповідача на користь держави Україна, з урахуванням принципу пропорційності, слід стягнути судовий збір тільки у розмірі 1023 гривні 36 копійок. Отже,

Outcome: partial