Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

[PERSON] через свого\~представника адвоката Федик Ю. Ю. звернулася до суду з даним позовом. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 29 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №48503, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 546017-А, укладеним 26 квітня 2019 року між [PERSON] \~та ТОВ\~«СС ЛОУН»\~правонаступником усіх\~прав та\~обов`язків якого\~на підставі\~договору відступлення\~прав вимоги\~№ 40071779-14\~від 30\~липня 2019\~року є\~ТОВ «ФІНФРОС»,\~правонаступником усіх\~прав та\~обов`язків якого\~на підставі\~договору про\~відступлення прав\~вимоги №\~28/1220-01\~від 28\~грудня 2020\~року є ТОВ «Фінансова\~компанія «Онлайн\~Фінанс».\~На підставі\~цього виконавчого\~напису приватним\~виконавцем виконавчого\~округу Вінницької\~області Тимощуком\~В.\~В.\~26\~жовтня 2021\~року відкрито\~виконавче провадження.\~Позивач зазначає,\~що виконавчий\~напис вчинений\~з порушенням\~умов вчинення\~виконавчих написів\~нотаріусами,\~в період\~часу,\~коли законодавством\~не була\~передбачена можливість\~вчинення виконавчого\~напису на\~підставі кредитного\~договору,\~укладеного в\~простій письмовій\~формі.\~Кредитна заборгованість\~не є\~безспірною,\~виконавчий напис\~вчинений за\~відсутності документів,\~які б\~підтверджували безспірність\~заборгованості позивача,\~при цьому,\~відсотки за\~користування кредитними\~коштами були\~нараховані після\~закінчення строку\~дії кредитного\~договору незважаючи\~на те,\~що кредитор\~після закінчення\~дії договору\~мав право\~на отримання\~гарантій належного\~виконання зобов`язання\~відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~625\~ЦК України. Крім того, кредитний договір не підписаний позивачем, оскільки не зазначено, яким саме ідентифікатором був підписаний кредитний договір, відсутні докази підписання електронного правочину у формі визначеної ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію». За таких обставин просить визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2023 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб, до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіну Я. В. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав. Однак на адресу суду направлене заперечення щодо стягненні витрат на правничу допомогу, яке мотивоване тим, що позивачем не надано документів на підтвердження повноважень представника позивача (ордер на надання правової допомоги та свідоцтво про на зайняття адвокатською діяльністю). Крім того, вартість виконаних робіть представником позивача є завищеною, необґрунтованою та такою, що не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності у розумінні приписів ч. 3 ст. 141 ЦКУ України, є неспівмірною зі складністю справи та документально не підтверджена. Також додані документи, що свідчать про фактично понесені витрати позивача на правничу допомогу є неналежними, оскільки останні не відповідають вимогам Положення про введення касових операцій у національній валюті України. Третя особа пояснень не надала. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що 29 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В. вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №48503, про стягнення з [PERSON] \~заборгованості за\~кредитним договором\~№ 546017-А\~від 26\~квітня 2019\~року,\~укладеним нею\~з ТОВ\~«СС ЛОУН»,\~правонаступником усіх\~прав та\~обов`язків якого\~на підставі\~договору відступлення\~прав вимоги\~відступлення прав\~вимоги №\~40071779-14\~від 30\~липня 2019\~року є\~ТОВ «ФІНФРОС»,\~правонаступником усіх\~прав та\~обов`язків якого\~на підставі\~договору про\~відступлення прав\~вимоги №\~28/1220-01\~від 28\~грудня 2020\~року є ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» за період з 28 грудня 2020 року по 10 березня 2021 року на суму 10281,15 грн, в тому числі: 4500,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 3531,15 грн прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 2250,00 грн строкова заборгованість за штрафом та пенею, а також 1200,00 грн - плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом, на загальну суму 11481,15 грн. На підставі цього виконавчого напису 26 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В. В. відкрито виконавче провадження №67273216. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону «Про нотаріат»). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 про визнання не чинним і скасування п.1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 залишено без змін. Отже, оскільки у судовому порядку вказану вище постанову від 26 листопада 2014 року № 662 визнано незаконною та не чинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Даний висновок відповідає правовому висновку, висловленому Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2021 року в справі №910/10374/17. Тобто, виконавчий напис було вчинено 29 березня 2021 року, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Як установлено судом договір про споживчий кредит № 546017-А від 26 квітня 2019 року, укладений між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] , не був нотаріально посвідчений, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Щодо безспірності суми заборгованості, то суд звертає увагу, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. За змістом статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), постановах Верховного Суду, зокрема від 14 березня 2019 року у справі №201/13708/16-ц (провадження № 61-25811св18), від 31 січня 2018 року у справі №285/2975/16 (провадження № 61-31641св18), які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Позивач заперечує вказану заборгованість. Разом з тим, матеріали справи не містять копій документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, що позбавило можливостей перевірити безспірність заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, суд звертає увагу, що розмір боргових зобов`язань позивача перед ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», вказаний у виконавчому написі нотаріуса, становить 10281,15 грн та включає в себе відсотки, штраф та пеню, нараховані після спливу строку кредитування. Відповідно до п. 4.1 договору, строк користування кредитом розпочинається з дня наступного за днем надання кредиту позичальнику, і закінчується в останній день строку користування кредитом (включно), що визначений п. 1.2 цього договору. Згідно з п. 1.2 договору строк на який надається кредит -29 календарних днів. Відповідно до п. 4.2 договору строк користування кредитом може бути продовжений за домовленістю сторін. Згідно з п. 9.7 договору при продовжені строку дії договору сторони підписують додаткову угоду до договору. Доказів про продовження строку дії договору матеріали справи не містять. Отже строк дії кредитного договору встановлено до 25 травня 2019 року. З оспорюваного напису слідує, що стягнення заборгованості проводиться за період з 28 грудня 2020 року по 10 березня 2021 року. Наведене свідчить про те, що відсотки, штраф та пеня були нараховані після закінчення строку дії кредитного договору за період з 26 травня 2019 року по 10 березня 2021 року. Право ж кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України). Такий правовий висновок щодо стягнення процентів та пені за межами строку кредитування узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, та усталеній практиці Верховного Суду, зокрема в постановах від 23 жовтня 2019 року в справі № 456/1747/15-ц, від 09 вересня 2020 року в справі № 752/12685/15-ц. Крім того слід зазначити, що згідно з п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) на території України з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 30 квітня 2023 року установлений карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 20 травня 2020 року N 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"та від 22 липня 2020 року N 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Крім того, уряд ухвалив постанову «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» від 25 квітня 2023 року, № 383, якою продовжив дію карантину до 30 червня 2023 року. Отже нарахування процентів, штрафу та пені за період з 26 травня 2019 року по 10 березня 2021 року не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Щодо твердження позивача про відсутність його підпису на кредитному договорі, то суд звертає увагу, що кредитний договір укладався в електронній формі, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Тобто сторони уклали договір в електронній формі, позивач належних доказів про не укладення ним договору суду не надав. При цьому слід зауважити, що чинним законодавством не заборонено сторонам використовувати паперові копії електронного договору. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, то суд враховує, що відповідно до ст.131 ЦПК України, судові витрати складаються з судового з бору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем заявлено про врахування судових витрат понесених ним (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами. Відповідач заперечує щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження обставин понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копію договору про надання правової допомоги від 04 жовтня 2023 року (а.с.24-25) з додатковою угодою №1 від 04 жовтня 2023 року (а.с.26), укладеними між позивачем та адвокатом Федик Ю. Ю., опис робіт, який зазначений в позовній заяві, квитанцію до прибуткового касового ордеру №04/10/23 про сплату адвокату гонорару в сумі 20000,00 грн (а.с.27), ордер серії АВ №1099515 (а.с. 15). За змістом договору про надання правової допомоги розмір винагороди визначений у договорі у вигляді фіксованої суми (20000,00 грн). Надаючи оцінку вищезазначеним доказам суд враховує, що відповідно до ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Положення частин першої та другої ст. 137 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя N R (81) 7, яким передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст.1). Видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами ( стаття 19). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява N 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України"(Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Як слідує зі змісту договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 04 жовтня 2023 року та додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги, сторони домовились, що за надання професійної правничої допомоги, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 20\~000,00 грн. За послуги адвоката була сплачена сума 20000,00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №04/10/23. Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат від 26 жовтня 2023 року розмір судових витрат у сумі 20000,00 грн складається з: вивчення документів, поданих для написання позовної заяви 1000 грн; підготовка та написання позовної зави, підготовка додатків 13000 грн; підготовка та написання заяви про забезпечення позову 5000,00 грн, участь у судовому засіданні та подання процесуальних заяв та клопотань 1000 грн. При цьому твердження відповідача про ненадання позивачем відповідних документів про надання правничої допомоги не ґрунтується на матеріалах справи. Разом з тим, суд звертає увагу, що послуги адвоката в частині представництва інтересів позивача у судовому засіданні фактично не надавались, адже справа слухалася в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Не подавалася і заява про забезпечення позову, наразі матеріали справи таких відомостей не містять. Відповідно вказані суми суд не бере до уваги при розподілі судових витрат. Щодо інших\~складових витрат\~на правничу\~допомогу,\~то слід\~врахувати,\~що справа\~є незначної\~складності,\~в даній категорії\~справ наявна\~узгоджена та\~усталена судова\~практика,\~позовні заяви\~у даних\~справах є\~майже типовими\~та фактично\~шаблонними,\~існує відпрацьована\~адвокатська практика\~у даній\~категорії справ,\~а обсяг доказів\~є невеликим,\~а тому з урахуванням заяви відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат є об`єктивним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved