Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

У січні 2023 року до Оболонського районного суду з позовною заявою звернувся [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, в якій просить визначати спосіб його участі у спілкуванні та вихованні дітей шляхом встановлення батьку наступного графіку систематичних зустрічей та спілкування з дітьми: сином - [PERSON] , [INFO] та донькою - [PERSON] , [INFO] , з урахуванням розпорядку дня дітей, а саме: - з донькою [PERSON] кожного понеділка, вівторка та середи з 10:00 до 20:00 години; - з сином [PERSON] кожного понеділка, вівторка та середи з 16:00 до 20:00 години (після відвідування ним дитячого садочка) або з 10:00 до 20:00 години (у випадку, якщо дитина не відвідує дитячий садок); - побачення та спілкування мають відбуватись без присутності матері - [PERSON] за місцем проживання батька - [PERSON] , з правом забирати дітей з дитячих установ, які вони відвідують (дитячий садочок, школу або будь-який гурток), відвідувати разом з дітьми місця та заклади культурно- та виховально-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей (кафе, цирк, гральні майданчики, спортивні секції та майданчики, кінотеатри, заходи громадського харчування, театри, спортивні установи, місця громадського відпочинку, магазини та ін.) з повідомленням про такі відвідування матері - [PERSON] ; - забирати дітей на вихідні дні (субота та неділя) від 10 год. 00 хв. (суботи) до 19 год. 00 хв. (неділя) з ночівлею, без обмеження місця прогулянок, з можливістю поїздки до родичів, без присутності матері - [PERSON] , без обмеження місця зустрічей та з правом поїздок по території України, - кожні вихідні першого та третього тижня місяця, якщо інше не узгоджено між матір`ю та батьком; - у разі хвороби дітей, якщо це припадає на день зустрічі, перенести зустріч на іншу погоджену з батьком - [PERSON] дату, враховуючи інтереси дітей, їхнього стану здоров`я та потреби у повноцінному розвитку відповідно до їх віку; - кожен квартал на термін 20 діб для відпочинку та оздоровлення дітей без присутності матері - [PERSON] без обмеження місця зустрічей та з правом поїздок по території України, якщо інше не узгоджено між матір`ю та батьком. В подальшому, коли діти будуть відвідувати школу спільний відпочинок проводити: по три дні під час весняних, осінніх канікул; у період зимових канікул - 7 днів; сорок п`ять днів під час літніх канікул, графік якого попередньо має бути погоджений між батьками; - дні народження дітей проводити з батьком - [PERSON] та з мамою - [PERSON] почергово, по не парних роках день народження діти проводять з батьком, а у парні - з мамою, а батько в такі роки проводить по півдня на наступний за цим днем з дітьми, за домовленістю з матір`ю дітей; - зобов`язати [PERSON] завчасно повідомляти [PERSON] про час та термін від`їзду, а також місце перебування дітей за межами м. Києва або України, шляхом письмового повідомлення використовуючи програмні забезпечення, зокрема Viber, не пізніше ніж за 3 дні перед від`їздом; - у разі виїзду [PERSON] разом з дітьми за межі Києва або України строком більш ніж на 3 доби, зобов`язати [PERSON] не менше трьох разів на тиждень або в понеділок, середа, п`ятниця тижня, забезпечувати відеозв`язок [PERSON] з дітьми після 19:00 год. за допомогою програмного забезпечення, зокрема Viber, Skape чи інше програмне забезпечення за домовленістю, з попередженням за 1-у добу використовуючи програмні забезпечення, зокрема Viber, якщо інше не узгоджено між матір`ю - [PERSON] та батьком - [PERSON] ; - зобов`язати [PERSON] невідкладно повідомляти батька [PERSON] про стан здоров`я дитини у разі хвороби та надсилати фото медичних довідок, призначення ліків та записів до медичної картки дитини; - зобов`язати [PERSON] завчасно попереджати батька [PERSON] про неможливість зустрічі з дітьми відповідно до визначеного йому графіку. Крім того, просив зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у вихованні, а також у його побаченнях та спілкуванні з дітьми. В обгрунтування позову вказує, що 29.08.2017 року було укладено шлюб між сторонами, під час шлюбу народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.10.2021 року шлюб між сторонами розірвано, за взаємною згодою діти залишились проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Починаючи з 2021 року відповідач надавала позивачу бачитись з дітьми вкрай рідко, а згодом зовсім перервала будь-яке нормальне спілкування та стала чинити перешкоди у зустрічах відповідача з дітьми, при цьому, категорично заперечує проти встановлення порядку спілкування батька з дітьми. З огляду на зазначене, позивач звертався до Служби у справах сім`ї та дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про встановлення графіку побачення з дітьми, проте вказує, що звернення залишилось без уваги. Також, позивач звертався до поліції щодо розшуку своїх дітей та був повідомлений, що позивач з дітьми знаходяться за межами України в цілях безпеки. 26.04.2023 року відповідач подала до суду відзив, в якому зазначила, що категорично заперечує проти задоволення позову, вважає його безпідставним та необґрунтованими, а заявлені вимоги позивача недоведеними. У відзиві відповідач посилається на те, що твердження позивача сприймає критично, оскільки позивач не надавав коштів на утримання дітей, у зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду із позовом про стягнення з нього аліментів, який судом задоволено та ухвалено рішення, яким з позивача стягуються кошти на утримання дітей. На даний час рішення направлено для примусового виконання органами ДВС, в добровільному порядку його не виконував, що підтверджує те, що позивач не виконує обов`язок щодо утримання своїх дітей. Також відповідач стверджує у відзиві, що не чинила і не чинить перешкод у спілкуванні батька з дітьми. Позивач самоусунувся від участі в утриманні малолітніх дітей, не цікавиться їх здоров`ям та життям, також відповідач зазначає, що не змінювала номер телефону, проте позивач жодного разу не телефонував їй ні протягом 2022 року ні в цьому році. Також, відповідач зазначає, що після 24.02.2022 року у зв`язку з початком збройної агресії російської федерації проти України, була вимушена задля безпеки малолітніх дітей та себе виїхати за межі країни. Наразі відповідач з дітьми перебувають в Федеративній республіці Німеччина, що на думку [PERSON] є єдиною перешкодою, яка не дозволяє позивачу бачитись з малолітніми дітьми, проте не заперечує про узгодження графіку побачень батька з дітьми після повернення в Україну. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що мати ніяким чином не перешкоджала у спілкуванні батька з дітьми та наразі не чинить перешкод у їх спілкуванні в телефонному режимі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали заяву про розгляд справи без їх участі, а також роз`яснення щодо неможливості надати висновок про встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми оскільки у відповідності до Постанови КМУ «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дітей» від 24.09.2008 № 866, дане питання розглядається за місцем проживання (перебування) дітей. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 29.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб у якому народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.10.2021 року шлюб між сторонами розірвано. Судом встановлено, що за домовленістю сторін діти залишились проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , при цьому батько не заперечував, не чинив перешкод такому проживанню. З матеріалів справи вбачається та підтверджено відповідачем, що виїзд дітей разом з матір`ю за межі території України був викликаний непередбачуваними обставинами, а саме повномасштабним вторгненням російської федерації в Україну, але рішення про екстрений переїзд дітей був спрямований перш за все на забезпечення безпеки [PERSON] та [PERSON] . Зокрема, з відповіді НП ГУ НП в м. Києві Оболонського УП від 08.06.2022 року вбачається, що в ході проведених заходів, зв`язавшись з [PERSON] в телефонному режимі, стало відомо, що 24.02.2022 року, з початком війни остання разом з дітьми: [PERSON] та [PERSON] евакуювалися до ЄС та перетнули кордон з Польщею, також зазначено, що [PERSON] з [PERSON] не зв`язувався і дзвінки від останньої не приймає. Крім того, в матеріалах справи міститься лист Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 02.11.2023 року №10413-3544, з роз`яснень якого вбачається, що відповідна служба не має правових підстав та можливості обстежити умови проживання дітей і надати висновок органу опіки та піклування у зв`язку з тим, що діти проживають на території іншої держави, а саме у Федеративній республіці Німеччина. З метою забезпечення найкращих інтересів дитини та отримання відповідного висновку, необхідно залучити орган опіки і піклування за фактичним місцем проживання дітей. Відповідно до принципу диспозитивності розгляду цивільної справи закріпленому в ст.13 ЦПК України, суд має вирішувати справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. У ч.ч.7, 8 ст. 7 СК України закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.141 СК України, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно зі ст.ст. 18,27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого ч.5 цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У ст. 158 СК України закріплено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. У ч.ч.1,2 ст. 159 СК України передбачено, що, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації. Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суд має враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, а також з`ясовувти наявність порушенного, або оспорюваного права. Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. При цьому, вивчивши ситуацію, суд приходить до висновку, що позивач на виконання свого процесуального обов`язку, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження своєї позиції, а саме не надав доказів, що підтверджують факт чинення перешкод відповідачем у спілкуванні з дітьми. Також [PERSON] не довів свідомих дій та протиправної поведінки відповідача спрямованих на обмеження його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Пунктом 72 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» визначено, що працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9. В матеріалах справи відсутній висновок компетентного органу за місцем проживання дітей щодо порядку та способів участі батька у спілкуванні з дітьми, при цьому, містяться звернення позивача до служби у справах дітей щодо визначення участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. На думку суду, лише сам факт звернення до відповідної служби у справах дітей не підтверджує наявність протиправної поведінки матері та порушення прав батька на спілкування з дітьми. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебуває на постійному зв`язку зі службою у справах дітей, про що зазначено у листах останніх, які спілкувалися із нею в телефонному режимі, та вказує, що єдиною перешкодою, яка не дозволяє бачитись позивачу з дітьми є воєнна агресія російської федерації на території Українки, при цьому відповідач не заперечує, що після повернення до України узгодить з позивачем графік спілкування з дітьми в позасудовому порядку. На підставі викладеного, враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє в повному обсязі у задоволенні позову [PERSON] тому відмовляє і у стягненні судового збору з відповідача.

Outcome: dismissed