Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою. Свій позов мотивує тим, що 25.10.2016 між ним та відповідачем [PERSON] Любешівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 36. Від цього шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що на теперішній час подружжя разом не проживає, шлюбні відносини між ними припинились. Крім того, сторони перестали розуміти та любити один одного, проживати однією сім`єю, вести домашнє господарство, а також розбіжності в поглядах на сімейне життя, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства і виховання дітей, ведення спільного побуту. Наразі їх шлюб має виключно формальний характер. Просить суд розірвати їх шлюб та стягнути судові витрати з відповідача. Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 06.11.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання для розгляду справи по суті постановлено проводити о 10 год 00 хв 28.11.2023 (а.с.18), однак - відкладено на 09 год 00 хв 07.12.2023. На призначену дату судового розгляду позивач, представник позивача та відповідач не прибули, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] подали до суду заяву, в якій просять розглядати справу без їх участі. Свій позов позивач підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити (а.с.20). Відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить розглядати судове засідання у її відсутності. Позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає повністю та просить їх задовольнити. Щодо стягнення із неї судових витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн заперечує. Вважає, що дана сума є завищеною. Крім того позивачем не додано доказів про понесенні ним втрати на правову допомогу. Тому в цій частині позову просить відмовити (а.с.27). Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, суд доходить такого висновку. Як убачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 25.10.2016 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Любешівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 36. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с.6). Копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 08.12.2017 та серії [NUMBER] від 09.12.2016 стверджується, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.7-8). Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як убачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на шлюб та сімейне життя, примирення між ними неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 (п`ять тисяч) грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Статтею 137\~ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано лише договір про надання правничої допомоги від 16.10.2023 (а.с.9). Будь-яких інших документів, що підтверджують детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, суду надано не було. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява №19336/04). Враховуючи викладене, а також те, що заявлені позивачем витрати у сумі 5000,00 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, суду не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача 1000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому зі сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1073,60 грн необхідно повернути безпосередньо позивачу з державного бюджету 536,80 грн, а 536,80 грн - стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі ст. 24, 55, 56, 110, 112, 114 СК України,

Outcome: partial