Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Амбросійчук Лілії Володимирівни, в якому просять визнати недійним договір дарування квартири за адресою [ADDRESS] від 07.08.2018 року, посвідчений 07.08.2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Амбросійчук Л.В., реєстровий № 1188, як такий, що укладений дієздатною фізичною особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; Скасувати запис про право власності № 27376358 від 07.08.2018, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Амбросійчук Л.В. згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 42420599 від 07.08.2018 року на квартиру (об`єкт житлової нерухомості) за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування поданого позову покликаються на те, що [PERSON] на праві власності з 11.02.1998 року належала квартира. 27.12.2011 між позивачами було зареєстровано шлюб, а 30.03.2012 року [PERSON] було укладено заповіт щодо належного йому майна, який складено на користь [PERSON] і який зареєстровано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. за № 1138. Водночас, як стверджує [PERSON] 21.12.2021 їй стало відомо про той факт, що 07.08.2018 року між [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] (Обдаровуваний) в особі [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності, було укладено Договір дарування від 07.08.2018 року, посвідчений 07.08.2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Амбросійчук Л.В., реєстровий № 1188 (далі - Договір), згідно з яким Дарувальник передав, а Обдаровуваний прийняв безоплатно у власність квартиру [ADDRESS] (далі - квартиру). На підставі вказаного договору за відповідачем було зареєстровано право власності на відповідну квартиру. Вказують, що [PERSON] тривалий час проходив лікування від складних захворювань (туберкульоз) та регулярно знаходився на стаціонарному лікуванні в спеціалізованому медичному закладі для лікування психічних захворювань КНП Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», що стверджується виписками з картки хворого та довідками. [PERSON] перебуваючи у видозміненому стані психіки, не усвідомлюючи значення своїх дій та не маючи можливості керувати ними, з ініціативи відповідача підписав документи, зміст яких йому не був відомий, при цьому не знав і не розумів, що дарує квартиру через психічне захворювання. Зокрема, з довідки, виданої 20.01.2022 року КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 24.02.2008 року по 07.03.2008 року, а також з 22.08.2015 року по 31.08.2015 року та з 22.03.2019 року по 12.04.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні у згаданому медичному закладі з захворюваннями психіки та зниження пам`яті, уваги, психічними абстинентними розладами, проявами деменції. Позивачами зазначено, що інформація щодо перебування у стані психічного захворювання та нездатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент укладення оспорюваного правочину відома свідкам, які безпосередньо взаємодіяли з [PERSON] , як в період в межах якого відбулося укладення оспорюваного правочину, так до чи після цього періоду, відтак їм відомі форми поведінки, дані про його психічний стан, що є важливим у ході проведення психіатричної експертизи. Позивачі вважають, що спірний договір є оспорюваним правочином, оскільки недійсність такого прямо не встановлено законом, але [PERSON] заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, а саме ст.225 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). З урахуванням наведеного, позивачі вважають, що [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, у зв`язку із чим оспорюваний Договір повинен бути визнаний недійсним. Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання./а.с.33/ 12 квітня 2022 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Амбросійчук Лілії Володимирівни надійшов відзив на позовну заяву. /а.с.50-57/. У відзиві, який по своїй суті є письмовими пояснення третьої особи вказує на те, що у даній справі збіг строк позовної давності, окрім цього вказує, що [PERSON] є дієздатним, в його поведінці при укладенні спірного договору не було виявлено жодних відмінностей, він чітко виявляв своє бажання укласти договір, надав всі необхідні оригінали документів, задавав логічні і чіткі питання, розмовляв з уповноваженою особою обдаровуваного, називаючи її «тещею». Вказує, що правові наслідки заповіту виникають після смерті особи, а тому обставина за якою [PERSON] могла б претендувати на спірну квартиру не настала. Просить суд у задоволенні позову відмовити, а справу слухати без її участі. 02 травня 2022 року від представника відповідача - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву та заява про виклик свідків. /а.с. 70-80/. У відзиві вказує, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані про те, що [PERSON] на момент укладення спірного договору не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Зазначає, що наведені письмові докази не містять будь-яких даних, які б дозволяли стверджувати, що на дату укладення оскаржуваного правочину, зокрема станом на 07.08.2018 року, [PERSON] мав будь-які психічні розлади, перебував на лікуванні чи мав будь-які інші розлади психіки, які б абсолютно унеможливлювали сприйняттям ним своїх дій, внаслідок чого відповідний правочин може вважатися недійсним. Перед підписанням оспорюваного договору [PERSON] було повністю роз`яснено всі умови та наслідки договору, а своїм підписом [PERSON] засвідчив, що повністю розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки. Вважає, що позов про визнання недійсним правочину, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними може бути подано або самою особою, або ж його спадкоємцями у разі його смерті, а тому до моменту смерті [PERSON] , права [PERSON] не можуть бути порушені чи невизнані, оскільки такі права можуть виникнути у [PERSON] тільки після смерті [PERSON] . Вказує також, що строк позовної давності за вимогами про визнання недійсними договору дарування та скасування запису про державну реєстрацію збіг 07.08.2021 року, а позов зареєстрований Галицьким районним судом міста Львова 15.02.2022 року за вхідним № 4938. Враховуючи наведене просить суд у задоволені позовних вимог відмовити повністю. Ухвалою суду від 20.05.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. /а.с.91-92/ Ухвалою суду від 13.02.2023 року за клопотанням представника позивачів [PERSON] у справі призначено [PERSON] судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» на вирішення якої постановлено питання: Чи здатний був [PERSON] , [INFO] , з урахуванням встановлених йому діагнозів, повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення про укладення оскаржуваного договору дарування щодо житлової квартири за адресою [ADDRESS] , укладений між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровуваний), посвідчений 07.08.2018 р. приватним нотаріусом Львівського -міського нотаріального округу Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 1188? Чи здатний був [PERSON] , [INFO] , з урахуванням встановлених йому діагнозів усвідомлювати, і в якій мірі, фактичний зміст укладеного ним оскаржуваного договору дарування квартири за адресою [ADDRESS] , укладений між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровуваний), посвідчений 07.08.2018 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 1188 та наслідків його укладення? Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. /а.с.150-152/ 21 вересня 2023 року з Львівської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я» на адресу суду надійшов висновок судово психіатричної експертизи №456 проведеної 19.06.2023 року. /а.с.157-168б/ Ухвалою суду від 22.09.2023 року провадження у справі поновлено, та судове засідання призначено на 18 жовтня 2023 року на 14 год. 00 хв., з викликом осіб, які беруть участь у справі. /а.с.168/ У судовому засіданні 06.07.2022 р. позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладені у позові. Просила суд позовні вимоги задоволити. Представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні 06.07.2022 р. надав пояснення щодо позовних вимог. Просив суд позов задоволити. У судовому засіданні 01.08.2022 р. позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладені у позові. Підтвердив, що він укладав договір дарування квартири синові [PERSON] , але потім передумав. Просив суд позовні вимоги задоволити. У судовому засіданні 20.09.2022 р. було допитано в якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що є дружиною брата [PERSON] (братова) позивачки. [PERSON] і [PERSON] одружилися в 2011 році, приїзджала до них додому в квартиру на [ADDRESS] . [PERSON] часто поводився дивно, голосно говорив в маршрутці, та зловживав алкоголем. [PERSON] грав на акардеоні і голосно кричав. Після того, як [PERSON] з`їхала від [PERSON] в зв`язку з його хворобою, вони з нею приїзджали до нього додому, привозили йому їжу, одяг. Він часто був в стані алкогольного сп`яніння, та був неадекватним. У судовому засіданні 20.09.2022 р. було допитано в якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що є донькою позивачки [PERSON] , [PERSON] одружився з її мамою в 2011 році, їй тоді було 24 роки. Вони проживали окремо від мами у [ADDRESS] . Спочатку жили нормально [PERSON] з мамою, яка пішла жити до нього на квартиру на [ADDRESS] , а потім [PERSON] захворів на туберкульоз та мама з того часу, вже десь 5-6 років, проживає окремо від нього у сестри на [ADDRESS] . Мама весь час допомагає фінансово [PERSON] [PERSON] після хвороби поведінка погіршувалася, він хотів вчинити самогубство, після лікування в лікарні, де він лікувався від туберкульозу. Також він лікувався в психіатра. У судовому засіданні 28.09.2022 р. було допитано в якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що є дочкою позивачки. [PERSON] знає з 2011 року. Жили вони разом добре, а потім він в 2016 році захворів на туберкульоз. Її мама жила разом з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] у квартирі [PERSON] . Вони жили разом з [PERSON] п`ять років, а потім лікарі заборонили їм разом проживати через його хворобу. Мама далі є в шлюбі з [PERSON] , допомагає йому. [PERSON] є неадекватним, договір дарування писав під тиском. Остап є музикантом працював на вулицях, в ресторані «Криївка». Коли вони бачилися, то він часто був п`яний, міг людей не впізнавати, поводився неадекватно. Про договір дарування вказаної квартири [PERSON] довідалася від мами [PERSON] .. Свідок зазначила, що вона сумніваєтьсь, що [PERSON] добровільно подарував вказану квартиру на [ADDRESS] , сину [PERSON] , бо відносини між ними були чужі. Знає, що [PERSON] часто лікувався в психлікарні, часто хворів, мабуть на туберкульоз. Зі слів матері знає, що [PERSON] лікувався в психіатричній лікарні 4 рази. У судовому засіданні 28.09.2022 р. було допитано в якості свідка [PERSON] , який пояснив, що є зятем позивача [PERSON] , при цьому останній не є цілком здоровою людиною, виходячи з його поведінки. Остап є вуличним музикантом, грав на площі Ринок у м. Львові. [PERSON] розумний але дивний. Він майже завжди перебував в стані алкогольного сп`яніння, та був несерйозний. Причиною вважає те, що у [PERSON] виявили відкриту форму туберкульозу, та мав психічні відхилення. Про це знає зі слів тещі, дружини. Він приїзджав деколи разом з тещею до [PERSON] додому, коли вони вже не жили разом. [PERSON] це син [PERSON] бачив його фотографію у Довби вдома. Живе син постійно за кордоном. Не знає чи є [PERSON] адекватним. У судовому засіданні 03.11.2022 р. було допитано в якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що позивач [PERSON] є її вуйком. Пояснила, що [PERSON] обговорював з її мамою [PERSON] ситуацію щодо переоформлення квартири, що йому належала у [ADDRESS] . Розмова була про те, щоб [PERSON] подарував цю квартиру синові [PERSON] . Про це говорили всі присутні, в тому числі сам [PERSON] , який з цим погодився та не заперечував. Знає, що десь приблизно чотири роки тому [PERSON] вказану свою квартиру синові [PERSON] . Про це їй сказав сам [PERSON] по телефону, та те, що він сам ініціював подарувати квартиру сину [PERSON] . Її мама є троюрідною сестрою [PERSON] . [PERSON] - мама [PERSON] півроку жила в них вдома. [PERSON] є музикантом, є трошки дивним але адекватним, він закінчив консерваторію, працював у Львівській трембіті, зараз він на пенсії. Сам себе забезпечує [PERSON] грає на вулиці. Раніше спілкувалися вони часто, а після війни перестали спілкуватися. [PERSON] є сином [PERSON] та з 16 років проживає постійно в Італії. Стосунки сина з батьком були хороші, вони нормально спілкувалися, [PERSON] приїзджав раз на рік в Україну відвідував батька. Останній раз був в лютому 2022 року. Взнала, що [PERSON] хворів туберкульозом, тому проживав сам. Син [PERSON] допомагав [PERSON] та передавав йому гроші. У судовому засіданні 03.11.2022 р. було допитано в якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що вона є з 2012 року тещею відповідача [PERSON] . Позивача [PERSON] вона знає бо той був присутній на весіллі [PERSON] та її дочки. Пояснила, що [PERSON] спілкувався зі своїм батьком [PERSON] постійно коли [PERSON] приїзжав із сім`єю в Україну з Італії, де постійно проживає постійно та працює починаючи з 2005 року. [PERSON] живе у м. Львові, він є вуличним музикантом, грає на [PERSON] . В серпні 2018 року було укладено договір дарування квартири у [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , який подарував її своєму синові [PERSON] . На укладення договору прийшла [PERSON] перша дружина [PERSON] . [PERSON] при переоформленні не було, а всі документи підписувала та оформляла баба [PERSON] , яка мала доручення на проведення таких дій від [PERSON] , та прийняла від його імені в дар цю квартиру. Їй відомо, що [PERSON] лікувався від туберкульозу, та проживав самостійно. [PERSON] періодично надавав [PERSON] як своєму батьку гроші, допомагав матеріально. У судовому засідання 01.02.2023 р. третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Амбросійчук Лілія Володимирівна надала пояснення аналогічні викладеним у письмових поясненнях. Просила суд відмовити к задоволенні позову. 13.11.2023 р. третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Амбросійчук Лілії Володимирівни надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Позивачі та їхній представник після поновлення провадження у справі в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце проведення судового засідання, що стверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення судового засідання чи про розгляд справи у їхній відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно з п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Беручи до уваги той факт, що позивачі та представник позивачів належним чином повідомлялися про розгляд справи, враховуючи думку учасників справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні за відсутності позивачів та представника позивачів. У судовому засідання 07.12.2023 р. представник відповідача [PERSON] наполягав на продовженні розгляду справи по суті у відсутності позивачів та їхнього представника, оскільки такі висловили свою думку щодо предмету спору, а також повторно без поважних причин не з`явилися у судове засідання. Представник надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з п.1 ст.4, ч.2 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд встановив, що 27.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] від 27.12.2011 року. 30.03.2012 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. за № 1138 було зареєстровано заповіт [PERSON] , згідно з яким останній на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що все його майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і, взагалі, все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він за законом матиме право він заповів свої дружині - [PERSON] . Згідно довідки, виданої 20.01.2022 року КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 24.02.2008 року по 07.03.2008 року, а також з 22.08.2015 року по 31.08.2015 року та з 22.03.2019 року по 12.04.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні у згаданому медичному закладі з захворюваннями психіки та зниження пам`яті, уваги, психічними абстинентними розладами, проявами деменції. 07.08.2018 року між [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] (Обдаровуваний) в особі [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності, було укладено Договір дарування від 07.08.2018 року, згідно з яким Дарувальник передав, а Обдаровуваний прийняв безоплатно у власність квартиру (п. 1 Договору). Встановлено, що згідно з преамбулою оспорюваного договору /а.с.20/, сторони уклали цей договір «володіючи повною цивільною дієздатністю, відповідно до вільного та такого, що відповідає внутрішній волі волевиявлення, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, не під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини, маючи намір створити реальні правові наслідки, які обумовлюються цим правочином, не приховуючи інший правочин, який сторони насправді вчинили, визначили на розсуд Дарувальника і Обдаровуваного, погодили ними та досягли згоди з усіх істотних умов, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, однаково розуміючи значення умов, правових наслідків правочину, домовившись про місце укладення цього договору, уклали цей договір про таке». На підставі вказаного договору 07.08.2018 року за відповідачем було зареєстровано право власності на відповідну квартиру, що встановлено судом на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 298120169 від 06.02.2022 року. Вважаючи оспорюваний Договір недійсним позивачі звернулися до суду із цим позовом. Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення закріплено в ч. 1 ст. 321 ЦК України. Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем. За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 щодо "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним". Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Предметом судового спору є вимоги про визнання недійсним договору дарування, а підставою позовних вимог є той факт, що на думку позивачів, дарувальник під час укладення такого договору не Договору не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Як вбачається зі змісту позову, 27.12.2011 року позивачі зареєстрували шлюб, 30.03.2012 року [PERSON] на користь [PERSON] було укладено заповіт щодо належного йому майна, серед якого квартира за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, на думку [PERSON] , у неї виникли законні права на спадкування вищезгаданого об`єкта нерухомості у разі смерті [PERSON] , відтак будь-які дії [PERSON] щодо згаданого майнового об`єкта перебувають у прямому зв`язку з майновими інтересами [PERSON] . Надаючи оцінку доводам [PERSON] щодо необхідності захисту судом її законних прав на спадкування квартири у разі смерті [PERSON] , суд зазначає наступне: Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Із заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Бєлопольською І.Р. та зареєстрованого 30.03.2012 року в реєстрі за № 1138 /а.с. 11/ суд встановив, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і, взагалі, все те, що буде належати мені на день моєї смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю моїй дружині [PERSON] , [INFO] . На підставі викладених норм суд вважає, що право на спадкування у [PERSON] може виникнути виключно у день відкриття спадщини, яка в свою чергу може бути відкрита внаслідок смерті [PERSON] або оголошення його померлим. Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Положення частини 1 статті 225 ЦК України є безальтернативними і містять визначають вичерпний перелік осіб, що мають право звертатися до суду із вимогами на підставі положень такої статті. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов про визнання недійсним правочину, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними може бути подано або самою особою, або ж його спадкоємцями у разі його смерті. Відтак, у даній справі права [PERSON] не можуть бути порушені чи невизнані, оскільки такі права можуть виникнути у неї тільки після смерті [PERSON] чи оголошення його померлим. Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові і не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору. Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у даній справі є безпідставними, оскільки оспорюваним Договором її права жодним чином не порушуються. Що ж стосується визнання Договору недійсним, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини 2 статті 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини 6 статті 203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Частиною першою статті 225 ЦК України, на яку посилаються позивачі, передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Сторонами по справі не заперечується, що [PERSON] є дієздатною фізичною особою, його дієздатність ніколи не обмежувалася та щодо нього відсутні судові рішення про визнання його недієздатним. Надаючи оцінку вказаними нормам, суд вважає, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. На думку суду, правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. У постановах Верховного Суду від 5 лютого 2018 року у справі №404/4956/15-ц (провадження №61-1294св18), від 25 липня 2018 року у справі №416/13806/14 (провадження №61-33508св18), колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду також виходила з того, що підставою для визнання правочину недійсним згідно зі статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Відтак, суд вважає, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України: від 29 лютого 2012 року у справі №6-9цс12 та від 17 вересня 2014 року у справі №6-131цс14. На підтвердження факту абсолютної неспроможності [PERSON] в момент укладення Договору розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, у судовому засідання було досліджено наступні докази та надано їм правову оцінку. З довідки, виданої 20.01.2022 року КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 24.02.2008 року по 07.03.2008 року, а також з 22.08.2015 року по 31.08.2015 року та з 22.03.2019 року по 12.04.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні у згаданому медичному закладі з захворюваннями психіки та зниження пам`яті, уваги, психічними абстинентними розладами, проявами деменції. Згідно епікризу-виписки з історії хвороби № 1543-08 /а.с.13/, в графі «ПСИХІКА» вбачається, що [PERSON] , було надано наступну оцінку: «Свідомість ясна. Всі види орієнтації збережені. Багатомовний. Мислення пришвидшене по темпу. Тримається зверхньо, без належної дистанції. Поведінка з елементами демонстративності, постійно підморгує, розповідає анекдоти. Продуктивної симптоматики не виявлено. Своє перебування в лікарні пояснює тим, «що мабуть перевтомився та потребує відпочинку». Себе хворим не вважає, але погодився на обстеження та при потребі лікування». Відповідно до епікризу №05567-15 від 31.08.2015 року /а.с.14/, в графі «Психічний стан» зазначено наступне: «Пацієнт в свідомості. Правильно орієнтований в особі, місці та часі. Доступний формальному контакту. На запитання відповідає багатослівно, плутано, намагається багато розповісти про себе, але інформація яку подає пацієнт є часто не по суті даного запитання. Мислення дещо прискорене за темпом, але коригується, часто доводиться зупиняти пацієнта на розповіді і повертатися до єдиної теми розмови. На момент огляду розладів сприйняття не заявляє, маячних ідей не висловлює. Увага нестійка, легко відволікається. Пам`ять та інтелект не порушені. Пацієнт своє поступлення в лікарню пов`язує з тим, що останнім часом вживав алкоголь «а це мене губить, багато разів говорив собі, що не буду пити, однак мені не виходить». Формально критичний до стану. Проти лікування та обстеження не заперечує. В процесі лікування стан хворого покращився: налагодився сон, явища абстиненції пройшли. Вирівнявся, впорядкувався в поведінці. Появилася формальна критика до стану та плани на майбутнє. При побаченні із дружиною вів себе достатньо впорядковано». Згідно із випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 01838/19 від 12.04.2019 року /а.с. 16-17/, в графі «Психіка» зазначено, що «Всі види орієнтації збережені. Доступний контакту. В розмові швидко астенізується. Пам`ять та інтелект дещо знищені. Іноді дає емоційно-неадекватні вибухи, потім шкодує. Просить йому допомогти». Отже, оцінюючи відповідні докази згідно вимог ЦПК України, суд зазначає, що такі виписки із медичної картки [PERSON] не містять відомості, які б підтверджували його нездатність розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того, на основі вказаних документів суд вважає, що перебування [PERSON] на лікуванні з 24.02.2008 року по 07.03.2008 року, а також з 22.08.2015 року по 31.08.2015 року та з 22.03.2019 року по 12.04.2019 року в КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» було короткостроковим та зумовленим виключно тим, що [PERSON] «перевтомився», а також вживав алкогольні напої, але аж ніяк не наявними психічними розладами у вказаної особи. Таким чином, на підставі досліджених у судовому засіданні документів судом встановлено, що психічний стан [PERSON] на момент його звернення до закладу охорони здоров`я не міг вважатися таким, що підтверджує абсолютну неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Що ж стосується показів свідків, суд звертає увагу на те, що покази свідків, не вказують беззаперечно на той факт, що [PERSON] в момент укладення оспорюваного Договору не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Навпаки, з пояснень у судовому засіданні самого [PERSON] та інших свідків суд встановив, що позов пред`явлено з метою повернути квартиру, тобто фактично розірвати укладений між [PERSON] та відповідачем договір дарування. Суд враховує і покази, що були надані нотаріусом, який посвідчував оскаржуваний договір, яка вказала, що при укладенні спірного договору не було виявлено жодних відмінностей, він чітко виявляв своє бажання укласти договір, надав всі необхідні оригінали документів, задавав логічні і чіткі питання, розмовляв з уповноваженою особою обдаровуваного, називаючи її «тещею». Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. Крім цього, згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 456 від 19.06.2023 року, на час укладення оскаржуваного договору дарування [PERSON] , [INFO] , тяжким психічним розладом не страждав, виявляв органічний розлад особистості внаслідок ураження головного мозку, синдром лобної частки, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та міг усвідомлювати наслідки укладення договору дарування. Як вбачається із описової частини вищенаведеного висновку експерта, [PERSON] оглядався тричі, під час першого візиту був відчутний запах алкоголю, сам підекспертний підтвердив вживання алкоголю зранку - "люблю пити дрінк! Сьогодні теж випив 30 грам з солодкою водою на голодний шлунок". Ззовні вигляд достатньо охайний. В свідомості. Вірно орієнтований у місці перебування, власній особі та часі. При огляді сидить в зручному положенні тіла, активно жестикулює, візуальний контакт підтримує не завжди. Мімічні реакції жваві, на обличчі часто невідповідна посмішка. Мова мінливої гучності та темпу. Речення будує прості, хоч і багатослівні. Відомості щодо свого життєвого шляху та важливих подій життя подає дещо сумбурно, часом відхиляється від суті на незначні деталі та факти, що не мають відношення до розмови, при цьому надмірно деталізує, потребував періодичних перепитувань та корекції при цьому на які реагував адекватно. Судження ситуативні, поверхневі, часто імпульсивні та бездумні. Суть та мету даного експертного огляду пояснює примітивно, але по суті розуміє вірно - "чи я хворий чи ні" (при цьому крутить пальцем біля голови). Фон настрою мінливий. Дистанцію в розмові з лікарем дотримує не завжди, використовує нецензурну лексику, часом поводить себе запанібратські, намагається жартувати, однак гумор мас вигляд специфічного, часто недоречного. При відтворенні хронологічного порядку подій з життя виявляє труднощі, часом вказує їх лише приблизно. Емоційно лабільний, схильний до афектування та надмірного роздратування через несуттєве, швидко заспокоюється. Контроль інтелекту над емоціями знижений. Себе вважає повністю психічно здоровою людиною. Себе по характеру описує "сангвінік, а може трохи холерик, буваю дуже вспильчевий". Вказує - «люблю горілку, а хто її не любить» в мене такого дня не буває, щоб не пив дрінк. Сьогодні пив дрінк також! Я пив, п?ю і буду пити!». Мислення мінливого темпу, деталізоване, з елементами застрягання. Увага дещо нестійка, концентрується на темі розмови та переключається з незначними труднощами. Також в процесі розмови відмічається надмірна виснажуваність уваги, її астенізація. Коло зацікавлень, світогляд неширокі. У вольових процесах простежується схильність до імпульсивних, бездумних висловлювань. Інтелект формально збережений, загалом невисокий. Пам`ять на поточні події та події минулого незначно знижена, без грубих порушень. Психопродуктивну симптоматику (маячення, галюцинації) поведінково їх наявності у себе не виявляє. По суті справи розповів: "дарственну на сина, квартиру свою подарував. Прийшли до мене його мама, бабия, сказали, щоб я сину подарував, та нема проблем! Розумів я все, просто подумав, хочеш хату - то на тобі хату! Не був такий спантеличений, розумів, що то хату сину дарую, щоб від мене відчепились. Зробив то, бо хтів та і записав! В чому проблема? Коли підписував договір дарування все розумів, був при свідомості, при пам?яті! Подарував свідомо, бо то син... Коли переписував, то був в нормальних відносинах з сином. То мій син, я не був проти. Але потім він хотів виписати мою жінку і я став проти... тому я тут". На час огляду без суїцидальних та антисоціальних тенденцій. Ставлення до ситуації легковажне - «забере суд хату, то забере, а як ні, то не забере». Проаналізувавши висновок судово-психіатричного експерта № 456 віл 19.06.2023 року, суд приходить до наступних висновків: 1) експертом встановлено, що на час укладення оскаржуваного договору дарування [PERSON] міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та міг усвідомлювати наслідки укладення договору дарування; 2) під час укладення оспорюваного Договору [PERSON] повністю усвідомлював свої дії, розумів що укладає саме договір дарування - «дарствєнну» на сина і повністю усвідомлював, що квартиру дарував своєму сину з яким на той час перебував в добрих стосунках і не висловлював заперечень щодо переходу права власності на відповідну квартиру до відповідача внаслідок дарування; 3) надані [PERSON] під час проведення судової психіатричної експертизи покази у графі «психічний стан» свідчать про те, що волевиявлення [PERSON] щодо дарування своєму сину квартири було вільним на той момент, відповідало його внутрішній волі, а волевиявлення [PERSON] було спрямоване на реальне настання правових наслідків укладення договору дарування - передачі квартири у власність відповідача; 4) звернення із позовом фактично пов`язано із тим, що у [PERSON] погіршилися стосунки зі своїми сином після того, як він хотів скасувати реєстрацію місця проживання дружини у квартирі, а не із тим, що [PERSON] не усвідомлював свої дії, не керував ними і не розумів наслідки укладення відповідного договору. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд зазначає, що позивачами заявлено саме вимогу про визнання договору недійсним з підстав передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України, будь-які вимоги щодо розірвання договору дарування з підстав визначених ст. 727 ЦК України позивачами не заявлялося. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, виходячи із підстав позовних вимог, показів свідків, які були допитані судом та висновку судово-психіатричного експерта № 456 віл 19.06.2023 року, суд вважає, що у даній справі відсутні підстави вважати, що [PERSON] у моменту укладення Договору не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а отже відсутні підстави для визнання договору недійсним з підстав, визначений ч. 1 ст. 225 ЦК України. У зв`язку із цим суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування слід відмовити за безпідставністю, оскільки права чи інтереси [PERSON] не порушено, а [PERSON] не доведено наявність підстав для визнання договору недійсним. Відповідно до ч.1 ст.188 ЦПК України, похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Зважаючи на те, що по своїй суті вимога про скасування запису про право власності є похідною від вимоги про визнання договору недійсним, то у її задоволенні слід також відмовити.

Outcome: dismissed