Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису та просила видати обмежувальний припис строком на 6 місяців. Заява мотивована тим, що [PERSON] , яка є невісткою заявниці, з 2016 року приживають разом у належній [PERSON] квартирі за адресою: [ADDRESS] . Під час спільного проживання [PERSON] регулярно замахувалася на заявницю рукою, висловлювалась нецензурною лайкою, принижувала її та вчиняла психологічне насильство. Вказане стало підставою погіршення відносин між заявницею та кривдником. Відносно [PERSON] 21.11.2023 було складено терміновий заборонний припис за вчинення домашнього насильства відносно заявника. З огляду на викладене, просить заяву задовольнити. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2023 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. У судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник - адвоката Дмитришина Т.І. заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві, просили видати обмежувальний припис строком на 6 місяців. [PERSON] надала пояснення, відповідно до яких її невістка [PERSON] чинить їй перешкоди у користуванні належною їй квартирою, зокрема обмежує у доступі до газової плити для приготуванні їжі, не пояснила як користуватися пральною машиною. 21.11.2023 вона посварилася з донькою [PERSON] , остання гупнула дверима, внаслідок чого двері у її кімнату не зачиняються. А потім [PERSON] набрала номер телефона її сина та передала їй трубку, щоб заявниця пояснила причину сварки. Син нагрубив її по телефону, і вони вже почали сваритися з невісткою [PERSON] , після чого заявниця викликала поліцію. До цього часу відкритого конфлікту з невісткою у неї не було. Після подій, що сталися 21.11.2023 та винесення відносно кривдника термінового заборонного припису вона покинула свою квартиру та проживала у доньки, в квартирі яку вона винаймає, оскільки у доньки немає іншого житла. З 30.11.2023 заявниця перебуває у кризовій кімнаті для постраждалих осіб від домашнього насильства. Заявниця неодноразово у судовому засіданні наголошувала, що дана квартира є її особистою власність і вона має намір у ній проживати, а невістка, яка навіть не зареєстрована у даній квартирі, а зареєстрована у м. Хмельницькому у своїх батьків, які мають чотирьохкімнатну квартиру, отже забезпечина житлом, тому може з малолітнім сином проживати у них. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти тверджень заявниці, щодо факту вчинення нею відносно [PERSON] домашнього насильства як фізичного так і психологічного характеру. Обмежень заявниці щодо користування квартирою вона не здійснювала. Підтвердила, що між нею та [PERSON] склалися доволі напружені відносини, проте вони не перетікали у вчинення насильства. Про події, що сталися 21.11.2023 пояснила, що у той день між нею та заявницею стався побутовий конфлікт, оскільки [PERSON] почала кричати на її дочку (від першого шлюбу) і виштовхувати її з квартири. При цьому, вказаний конфлікт носив характер обопільної сварки, а не домашнього насильства. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом було встановлено, а сторонами не заперечувався факт того, що [PERSON] є невісткою [PERSON] . На час розгляду справи судом [PERSON] проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить [PERSON] . Вказане підтверджується Реєстраційним посвідченням, виданим Вінницьким об`єднаним бюро технічної інвентаризації 18.12.2006. (а.с. 6) При цьому, судом було встановлено, що [PERSON] набула вказану квартиру у власність за час перебування у шлюбі, тобто вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до довідки, виданої Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради №74227 від 01.11.2023, в реєстрі територіальної громади наявна інформація про реєстрацію місця проживання 3 повнолітніх осіб та 1 неповнолітньої особи за адресою: [ADDRESS] . (а.с.5 на звороті) 08.11.2023 [PERSON] повідомила [PERSON] про необхідність її виселення з квартири за адресою: [ADDRESS] у строк з 09.11.2023 по 23.11.2023. (а.ч.7) 21.11.2023 стосовно [PERSON] було видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №038626. (а.с.6 на звороті) 30.11.2023 [PERSON] та Служба Денний центр соціально психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства або насильства за ознакою статі в особі начальника відділу Юрченко М.В. уклали Договір про надання соціальних послуг у кризовій кімнаті відділу «Служба Денний центр соціально психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства або насильства за ознакою статі». Договір діє з 30.11.2023 по 09.12.2023. (а.с.25-29) Згідно зі ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, утому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ст. 3 даного Закону, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника-це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1)заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2)усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3)обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4)заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5)заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 (провадження № 61-21337св19) зроблено висновок, що «відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). На підтвердження вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно [PERSON] заявником було надано копію термінового заборонного припису щодо кривдника [PERSON] серії АА №038626 від 21.11.2023 та Договір про надання соціальних послуг у кризовій кімнаті відділу «Служба Денний центр соціально психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства або насильства за ознакою статі» від 30.11.2023, укладеного з [PERSON] . Крім цього, в заяві про видачу обмежувального припису заявник зазначає, що стосовно [PERSON] за вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] 21.11.2023 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.173-2 КУпАП. Суд вважає, що вказані докази не підтверджують факт вчинення [PERSON] стосовно [PERSON] домашнього насильства з огляду на наступне. Сам факт звернення заявника до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між нею та [PERSON] , але не підтверджує факт вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20), від 10 лютого 2021 року у справі №761/49109/19 (провадження № 61-9144св20). Терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 21.10.2023 сам по собі не є достатнім доказом на підтвердження обставин вчинення домашнього насильства та високої вірогідності продовження чи повторного вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці. Сам по собі терміновий заборонний припис відносно кривдника може свідчити лише про наявність виключно певної конфліктної ситуації у певний конкретний момент, а не про постійний та послідовний характер дій, направлений на вчинення насильницьких дій, які можна кваліфікувати, як сімейне насильство і відповідно здійснити пропорційне втручання у його права і свободи. Як встановлено в судовому засіданні конфліктна ситуація, яка сталася 21.11.2023 це поодинокий випадок і не має постійного характеру. Щодо твердження про те, що стосовно [PERSON] за вчинення домашнього насильства стосовно [PERSON] 21.11.2023 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.173-2 КУпАП, то заявницею на підтвердження даного твердження не було надано жодного належного та допустимого доказу. Крім цього, сам по собі факт складання протоколу про адміністративне правоворушення за ст.173-2 КУпАП не є доказом вчинення домашнього насильства, оскільки відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Заявником не було надано суду постанову суду за результатом розгляду зазначеного протоколу, якою [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, тобто вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] . Таким чином, [PERSON] не доведено факт вчинення щодо неї домашнього насильства 21.11.2023 її невісткою [PERSON] . При цьому, з матеріалів справи та пояснень заявниці і заінтересованої особи вбачається, що 21.11.2023 між ними виникла побутова сварка. Суд зауважує, що сварка, яка сталася 21.11.2023 між [PERSON] та [PERSON] носила обопільний характер. Також, в матеріалах справи відсутні докази вчинення [PERSON] відносно [PERSON] домашнього насильства, як до 21.11.2023 так і після цього. Так, з 21.11.2023 [PERSON] не перебувала в квартирі за адресою: [ADDRESS] , та не бачилася з кривдником. Таким чином, факт вчинення насильства [PERSON] відносно [PERSON] не знайшов свого підтвердження, оскільки недоведений належними доказами у справі. Також суд зазначає, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди. Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. При цьому, під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту. Так, судом встановлено, що між [PERSON] та її невісткою [PERSON] склалися неприязні стосунки, що не можна трактувати як вчинення насильства в сім`ї.Ф Відтак, обопільні сварки в межах конфлікту, який склався між [PERSON] та [PERSON] , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди фізичному та/або психічному здоров`ю останньої, не свідчить про вчинення домашнього насильства з боку невістки. Таким чином, судом не встановлено випадків психологічного, економічного чи фізичного насильства відносно [PERSON] , системності вчинення домашнього насильства, а також ризиків настання насильства у майбутньому. Натомість, із даних правовідносин вбачається, що між сторонами існують неприязні стосунки, а також конфлікт щодо користування належною заявниці квартирою, що не може розцінюватись як домашнє насильство. З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed