Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , звернувся в суд з позовом до [PERSON] , яка зареєстрована по [ADDRESS] , в якому просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві приватної власності житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] , шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом по вказаній адресі.Обгрунтовуючи позов вказує на те, що 10 червня 2004 року на підставі заповіту батька [PERSON] він успадкував житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] , на ствердження чого подаю свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Право власності на житлове господарство зареєстроване за ним - позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.07.2004, що доводиться витягом №4082333. Відповідач у справі - його колишня дружина. Вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.12.2004 року, а тому вона вселилась у належний йому будинок, як член його сім`ї. Однак, сімейні стосунки між ними погіршилися, внаслідок чого з 2014 року вони припинили спільно проживати. У липні 2018 року він подав заяву про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. За рішенням Городенківського районного суду від 24.09.2019, яке набрало законної сили, шлюб між ними розірваний. З 2013 року відповідачка постійно живе та працює в Польщі за адресою: [ADDRESS] , чого сама не заперечує. У 2014 році вона отримала польський ідентифікаційний номер (копія додається), який надається громадянами лише при умові офіційного дозволу на працю, наявності трудового контракту та сплати податків в дохід Польської Республіки. На перших порах вона ще час від часу приїздила додому, а з 2014 року вони припинили спільне проживання як подружжя. Діти залишилися проживати з ним. В актах обстеження умов життя Чернелицької селищної ради від 04.07.2018 та від 25.07.2018, які подані до суду у справі про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, вказано, що відповідачка за місцем реєстрації не проживає. Це також стверджується актом Чернелицької селищної ради від 14.11.2019 та довідкою цієї ж ради №580 від 14.11.2019. Житловий будинок по [ADDRESS] , у якому вони спільно проживали, був побудований батьками позивача та належав батькові на праві приватної власності. Позивач набув право власності на цей житловий будинок, успадкувавши його до реєстрації шлюбу. Відповідно до вимог ст. 57 СК України будинок являється його особистою власністю та не підлягає розподілу. Отже, згідно ч.1 ст.346 ЦК України, до нього перейшли повноваження власника, жодних майнових прав на будинок відповідачка не має. Вона свідомо та добровільно обрала інший спосіб життя та інше місце проживання. Після смерті матері, відповідачка успадкувала житловий будинок в с.Рожеве Старосамбірського району Львівської області. Вона має відкритий в Польщі банківський рахунок, де збирає кошти на власні потреби.Весь тягар утримання житлового будинку він несе самостійно.Отже, житловий будинок належить йому особисто , витрати по його утриманню теж несе позивач. Відповідачка протягом останніх 5 років у будинку не проживає, не несе витрат по його утриманню, забрала всі свої речі, а також спільно зароблені нами грошові заощадження в сумі 30 тис. доларів. За таких обставин, її реєстрація у будинку має суто формальний характер. Для зняття відповідача з реєстраційного обліку необхідно, щоб вона особисто подала заяву до сільської ради, проте добровільно вчинити такі дії відповідачка не бажає. У жовтні поточного року він звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Городенківської РДА для оформлення субсидії. 05.11.2019 року йому відмовлено у призначенні субсидії у зв`язку з реєстрацією в житловому господарстві відповідачки, яка перебуває за кордоном. Така ситуація порушує його права та законні інтереси. Він позбавлений можливості повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, не може оформити субсидії, що при постійному здорожчанні енергоносіїв негативно відбивається на його матеріальному становищі. Крім того, він не бажає, щоб стороння для нього людина була зареєстрована у належному йому житловому будинку. Зним проживають та перебувають на його утриманні двоє неповнолітніх дітей. Інших позасудових способів захисту порушених прав у нього немає. Відповідачка вже 5 років не живе в належному йому житловому будинку, що доводиться наявними в матеріалах справи письмовими доказами. У судовому засіданні це можуть підтвердити свідки: [PERSON] , жит. [ADDRESS] ; [PERSON] , жит. с.Чернелиця Гооденківського району. З урахуванням вищевикладеного, просить позов задовольнити в повному обсязі. Згідно інформації Чернелицької селищної ради № 256 від 02.12.2019, відповідачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] , однак в даний час там не проживає. Ухвалою від 03 грудня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання в даній справі. 02.03.2020 [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, згідно якого просить прийняти зустрічний позов до розгляду в одному провадженні з позовом по справі №342/41/19, провадженні №3/342/45/2019. Визнати невід`ємні поліпшення в спадковому будинку [ADDRESS] [PERSON] спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] . Спільне сумісне майно колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] в будинку [ADDRESS] по ідеальній частці. Припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом втрати права коритування ним відмовити повністю. Здійснити перерозподіл судових витрат у відповідності до задоволення позовних вимог. В обгрунтування зустрічного позову вказує на те, що між нею та відповідачем 09.12.2014 було зареєстровано шлюб відділом РАЦС Старосамбірського районного управління юстиції Львівської області. З чоловіком вони познайомились на заробітках у Польщі. Після одруження почали проживати у спірному житловому будинку, а для улаштування в ньому нормальних умов для проживання, вирішили здійснити невід`ємні поліпшення в цьому будинку. Для покращення умов в будинку, позивач з відповідачем періодично їздили на сезонні роботи до Польщі, а на зароблені гроші проживали та й здійснювали у названому будинку реконструкцію, добудову та інші будівельні роботи. Вказує, що коли [PERSON] прийшла проживати до будинку, в якому було всього дві кімнати і коридорчик (сіни). В будинку не було ні води, ні газу. Спочатку в коридорчику поставили газову плиту та провели до будинку газ. Це було у 2005 році. Після цього, поміняли у будинку всі вікна, замінивши старі гнилі дерев`яні на металопластикові. Потім поміняли вхідні двері на нові дерев`яні. Поступово покращували умови проживання в старих кімнатах: зробили ремонт, зробили підлогу, поставили ламінат, поміняли всі міжкімнатні двері. Поступово здійснили добудови: добудували кухню, ванну, кімнату, гараж, зробили фасад будинку, поміняли покрівлю. Коли вона перебувала у декретній відпустці, то всі кошти, які вона отримувала на дитину, відповідач у неї забирав на будівельний матеріал. З 2013 року відповідач припинив їздити на заробітки. З того часу, сім`я фактично перебувала на її утриманні. 24.09.2019 шлюб між ними судом розірвано. На даний час передає кошти на утримання дітей та утримання будинку. Оскільки, за час шлюбу будинок став більшим по об`єму більш ніж удвічі, а всі добудови, реконструкції ремонтні роботи здійснювались за час шлюбу, то дане майно у зв`язку з його істотним збільшенням вартості, яка стала невід`ємною частиною від будинку, відповідним чином підлягає поділу як створене майно за час шлюбу подружжям, воно є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, так як розірвання шлюбу не припиняють права на майно будь кого із колишнього подружжя. Вважає, що має право на частки житлового будинку та його прибудов. Реальна вартість та ціну позову можна буде визначити тільки після проведення судової будівельної експертизи, про що заявляє відповідне клопотання. Ухвалою від 05.03.2020 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом визнання нерухомого майна - житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя у зв`язку з істотним збільшенням його вартості та визнання за позивачкою ідеальної частки у цьому майні (справа №342/284/20) прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом втрати особою права користування ним (справа №342/1398/19). 28.04.2020 до суду поступив відзив на зустрічну позовну заяву. В якому відповідач за зустрічним позовом вказує на те, 24.03.2020 отримав поштою зустрічну позовну заяву [PERSON] до нього про поділ майна подружжя шляхом визнання нерухомого майна, а саме, житлового будинку, спільною сумісною власністю подружжя у зв`язку з істотним збільшенням його вартості та визнання ідеальної частки позивача в цьому майні. Ухвалою Городенківського районного суду від 05.03.2020 зустрічний позов у справі №342/284/20 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Як вбачається з додатків до позовної заяви позивач (відповідач) не надала жодного належного доказу в обгрунтування позовних вимог, а тому вважає зустрічну позовну заяву безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Позивачем не доведено підстави виникнення у неї спільної сумісної власності на майно. Відповідно до ст.368 ЦК України спільною сумісною власністю є майно, набуте подружжям за час шлюбу та набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї. Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] , [PERSON] успадкував 10 червня 2004 року на підставі заповіту його батька [PERSON] , що доводиться свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Право власності на житлове господарство зареєстроване за ним у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.07.2004, що доводиться витягом №4082333. Шлюб із позивачкою (відповідачкою) зареєстрував 09.12.2004 року, а тому право спільної сумісної власності на це майно у неї не виникло. Згідно ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Отже, спірний житловий будинок є особистою приватною власністю [PERSON] . Архівною довідкою №199 від 08.08.1995 та генеральним планом відводу земельної ділянки доводиться, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] була виділена дідові [PERSON] - [PERSON] (в деяких документах [PERSON] ). З відмітки в паспорті [PERSON] вбачається, що він був прописаний у дідовому господарстві з 1993 року. В послідуючому майно діда успадкував його батько і передав йому - [PERSON] 26.01.1996 його батько успадкував від діда грошовий пай в агрофірмі « Чернелицька » та вклав кошти у покращення житлового будинку. Ним були придбані необхідні для цього будівельні матеріали, на ствердження чого подав відповідні накладні. 09.12.2004 вони з позивачем -відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Старосамбірського районного управління юстиції Львівської області (за місцем проживання позивачки). Після реєстрації шлюбу спільно проживали в с.Завадка Старосамбірського району Львівської області у рідної сестри бабусі позивачки. Весілля було 15 лютого 2005 року, на ствердження чого подає свідоцтво про шлюб. З весільних фотографій очевидно, що його будинок на той час був у належному стані та спростовує твердження позивачки про те, що на час її переїзду умови були непридатними для проживання. Отже, фактично позивачка (відповідачка) переїхала в будинок у лютому 2005 року. Зареєстрована у господарстві вона була у квітні 2005 року, на ствердження чого подає копію будинкової книги. На момент одруження [PERSON] була безробітною, жодних доходів не отримувала. На спростування твердження позивачки (відповідачки) про те, що вона за свої кошти проводила газифікацію будинку надає копію проекту газифікації. З нього вбачається, що проект газифікації будинку був розроблений та оплачений (копія квитанції додається) ще його дідом [PERSON] у 1992 році. Встановлення лічильника та пуск газу відбувся 04.02.2005 (копія відповідного акту додається). На той час [PERSON] ще навіть не проживала у житловому господарстві, а тому не могла вкладати кошти у його газифікацію. На спростування твердження про те, що він не працює з 2013 року надає копію свого закордонного паспорта, з якого вбачається, що протягом липня - листопада 2014 року він перебував та працював у Польщі. Приїхавши без попередження, з`ясував, що дружина проживає з іншим чоловіком, що й стало причиною припинення сімейних відносин між ними і його повернення додому. Позивачка (відповідачка) стверджує, що на зароблені нею за кордоном кошти, вони перебудували будинок, що вона утримувала та продовжує утримувати сім`ю. В порушення вимог ст.81 ЦПК України жодного доказу отримання нею прибутків за кордоном (трудовий договір, довідку про розмір заробітної плати тощо) і вкладення коштів у його господарство позивачка (відповідачка) не надала. Довідка, якою Департамент інформатизації та судових реєстрів Польщі ввічливо поінформував пані [PERSON] про відсутність у неї нерухомості на території Польщі, ніяким чином не доводить працевлаштування та отримання нею прибутків у цій країні і, відповідно, наявність матеріальної можливості вкладати кошти в заявлене нею покращення його житлового господарства. Просить звернути увагу на те, що з точки зору людських та моральних цінностей, позивачку (відповідачку) не красить така поведінка, коли вона добровільно вирішила оселитися в Польщі, покинула на нього двох дітей, втратила з ними будь-який психо-емоційний зв`язок, забираючи особисті речі прихопила спільні грошові заощадження, а тепер претендує на його батьківський будинок, у якому проживають її діти. На підставі наведеного, просить в задоволенні клопотання про призначення експертизи відмовити. Для спростування фактів, викладених у зустрічній позовній заяви викликати до суду в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . У задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до нього про поділ майна відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог. Ухвалою суду від 07 липня 2020 року прийнято справу № 342/1398/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом втрати особою права користування ним та за зустрічним позовом [PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , до [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом визнання нерухомого майна - житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя у зв`язку з істотним збільшенням його вартості та визнання за позивачкою ідеальної частки у цьому майні до свого провадження. Розгляд справи розпочато спочатку за правилами загального позовного провадження. Повідомлено сторін, що підготовче засідання в справі відбудеться 25 серпня 2020 року. Ухвалою від 28 жовтня 2020 року клопотання задоволено. В справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом втрати особою права користування ним та за зустрічним позовом [PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , до [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом визнання нерухомого майна - житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя у зв`язку з істотним збільшенням його вартості та визнання за позивачкою ідеальної частки у цьому майні призначено будівельно-технічну експертизу.На вирішення експертизи поставлено наступні питання: 1. Яка була дійсна (реальна) ринкова вартість житлового будинку, який знаходиться за адресою: будинок [ADDRESS] в цілому та пооб`єктно станом 10.06.2004 року (дата набуття права власності відповідачем) ? 2. Яка дійсна (реальна) ринкова вартість житлового будинку, який знаходиться за адресою: будинок [ADDRESS] на даний час ? 3. Яка дійсна (реальна) ринкова вартість житлового будинку, який знаходиться за адресою: будинок [ADDRESS] була на момент укладення шлюбу сторонами, тобто станом на 09.12.2004 року ? 4. Яка дійсна (реальна) ринкова вартість житлового будинку, який знаходиться за адресою: будинок [ADDRESS] в цілому та пооб`єктно станом 24.09.2019 року (дата розірвання шлюбу) ? 5. Визначити вартість домоволодіння, які добудовано з 09.12.2004 року по 24.09.2019 рік (з моменту укладення шлюбу і до його розірвання) ? Проведення експертизи доручено експерту Максимчину Андрію Дмитровичу, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта №1928, яким підтверджено кваліфікацію судового експерта за видом: Будівельно-технічна (10.6) «Дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів» та (10.10) «Визначення оціночної вартості будівельних об`єктів та споруд»; адреса: [ADDRESS] . Попереджено експерта про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладеного на них обов`язку. Встановлено максимальний строк для проведення експертизи - три місяці. В розпорядження експерта надано матеріали цивільної справи № 342/1398/19.Витрати по проведенні експертизи покладено на [PERSON] , адреса: [ADDRESS] . ( представник - адвокат Вань І.Р. моб. тел. [NUMBER] ). Зобов`язано [PERSON] здійснити оплату проведення експертизи протягом п`яти днів з моменту отримання рахунку про оплату експертизи від судового експерта. Зобов`язано [PERSON] та [PERSON] надати експерту всі необхідні для проведення зазначеної експертизи документи, матеріали та надати безперешкодний доступ до досліджених експертом об`єктів. Роз`яснено сторонам положення ст.109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі. На час проведення експертизи зупинено провадження у справі до отримання висновку експерта. До суду надійшло клопотання судового експерта Максимчина Андрія Дмитровича про надання додаткових матеріалів, необхідних для надання висновку, разом із матеріалами цивільної справи № 342/1398/19. Зокрема, у клопотанні експерт просив надати технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02 листопада 2021 року поновлено провадження у даній справі. Призначено підготовче засідання у даній справі, в якому ознайомлено учасників справи із клопотанням експерта. Підготовчі засідання неодноразово відкладалися за клопотаннями учасників справи. 13.05.2022 представник відповідача/позивача [PERSON] - адвокат Вань І.Р. подала до суду технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , для відправлення (надання) експерту для проведення експертних досліджень, здійснення експертизи на виконання вимог експерта. Ухвалою суду від 16 травня 2022 року направлено експерту Максимчину Андрію Дмитровичу для продовження проведення у даній справі будівельно-технічної експертизи, яка призначена згідно ухвали від 28 жовтня 2020 року - матеріали цивільної справи № 342/1398/19 та технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . На час проведення експертизи зупинено провадження у справі до отримання висновку експерта. До суду 07.09.2022 надійшов висновок № 033/08-2022 судової оціночно-будівельної експертизи разом із матеріалами цивільної справи № 342/1398/19 та технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08 вересня 2022 року поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом втрати особою права користування ним та за зустрічним позовом [PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , до [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом визнання нерухомого майна - житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя у зв`язку з істотним збільшенням його вартості та визнання за позивачкою ідеальної частки у цьому майні. Підготовче засідання призначено на 29 вересня 2022 року. 24.10.2022 представником позивача за зустрічним позовом - відповідачем за первісним позовом подано заяву про уточнення позовних вимог за зустрічним позовом, згідно якого представник просить визнати невід`ємні поліпшення в спадковому будинку [ADDRESS] [PERSON] на загальну суму 429450 грн. спільною сумісною власністю колишнього подружжя: [PERSON] та [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/6 ідеальну частку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом втрати права користування ним відмовити повністю. Обгрунтовуючи подану заяву представник вказує на те, що у відповідності до висновку експерта №033/08-22 судової оціночно - будівельної експерти по цивільній справі №342/1398/19 від 30.08.2022, експертом встановлено, що вартість будівель будинковолодіння, які добудовані з 09.12.2004 по 24.09.2019 ( з моменту укладення шлюбу і до його розірвання) та станом на 24.09.2019 могло становити 429450,00 грн. [PERSON] має право на частку від 429450 гривень, тобто на компенсацію їй відповідачем половини цієї суми, тобто 214725 грн. або на призначення їй частки у будинку, з огляду на те, що вона проживала у будинку 15 років та на час шлюбу вкладала свої кошти та працю у цей будинок. Оскільки, іншого житла у позивача за зустрічним позовом [PERSON] не має, то вона вважає, що має право на 1/6 ідеальну частку у будинковолодіння. У зв`язку із проведенням судової оціночно-будівельної експертизи, та з огляду на вищенаведене, виникла необхідність в уточненні позовних вимог. 23.11.2022 представником позивача за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом подано відзив на заяву про уточнення позовних вимог [PERSON] за її зустрічним позовом про поділ майна подружжя, в якому представник зазначає, що [PERSON] не визнає уточнені позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, як такі, що суперечать вимогам закону, усталеній судовій практиці та правовим позиціям Верховного Суду при розгляді аналогічних судових справ. Зазначає, що тягар доказування обставин, необхідних для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало іншому з подружжя, покладається на того із подружжя, який заявляє такі вимог. [PERSON] , претендуючи на 1/6 частку отриманого [PERSON] у спадщину житлового господарства покликається лише на факт спільного проживання в офіційно зареєстрованому шлюбі та збільшення вартості спірного житлового господарства. При цьому, жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування збільшення вартості спірного будинку внаслідок праці позивача за зустрічним позовом та вкладення її коштів суду не надано. При цьому, [PERSON] до відзиву на позовну заяву додав письмові докази, якими підтверджується придбання ним та його родиною будівельних матеріалів, за рахунок яких проводилася реконструкція будинку. У поданому позивачем за зустрічним позовом суду технічному паспорті відсутні відомості про те, на підставі яких дозвільних документів здійснювалася добудова господарських приміщень, чи введені вони в експлуатацію та чи є на них правовстановлюючі документи. У технічному паспорті зазначено побудову у 2008 році літньої кухні, проте згідно представлених фотознімків, що є у справі, приміщення, яке інвентаризатор визначив як літню кухню, фактично добудоване до хати. В техпаспорті значить добудова кладової та навісів. Проте в матеріалах інвентаризаційної справи та в справі по домоволодінню [PERSON] (фактично попередньому технічному паспорту) станом на 1995 рік відображено наявність господарських приміщень: стодоли, стайні та комори. Причому на місці ніби то новозбудованої кладови ще в 1995 році знаходилася комора. Щодо вартості майна, визначеної у висновку судової оціночно-будівельної експертизи, то ця вартість є штучно завищеною та такою, що не відповідає дійсності. Згідно висновку спеціаліста ЕТВО «Придністров`я» ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] становить 224640 грн. Оцінювач [PERSON] має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, пройшла підвищення кваліфікації та включена до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності. Визначаючи ринкову вартість оцінювач орієнтувалася на попит та пропозицію ринку на аналогічну нерухомість, користуючись порівняльним методом. Зважаючи на дуже велику різницю в оцінці майна, проведену експертом Максимчиним А.Д. та спеціалістом ЕТВО «Придністров`я, висновок експерта підлягає критичній оцінці. Так, Ухвалою Городенківського районного суду від 28.10.2020 року у справі призначено будівельно-технічну експертизу. Самовільно, без будь якого погодження із судом та сторонами у справі, експертом проведено судову оціночно-будівельну експертизу. Згідно п.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень - ці експертизи є різнопредметними, визначення вартості будівельних робіт, пов`язаних з переобладнанням об`єкта нерухомості є завданням будівельно-технічної експертизи, а не оціночно-будівельної. У експертному висновку зроблену підміну понять «вартість відтворення» та «дійсна ринкова вартість», що призвело до складення недостовірного та необ`єктивного висновку в сторону явного завищення вартості майна. В ухвалі суду перед експертом поставлено запитання: «Яка дійсна ринкова вартість житлового господарства». У висновку експерт надає таблицю (а.в.19,30), у якій визначає вартість відтворення об`єктів, яку тут же визначає, як дійсну ринкову вартість об`єкта оцінки, хоча це абсолютно різні способи визначення вартості. Відповідно до Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого Постановою КМУ від 10 вересня 2003 р. N 1440 вартість відтворення це визначена на дату оцінки поточна вартість витрат на створення (придбання) в сучасних умовах нового об`єкта, який є ідентичним об`єкту оцінки; ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. Експерт, оцінюючий старий об`єкт фактично визначив вартість витрат на створення ідентичного нового об`єкту та видав його за ринкову вартість, як визначається після вивчення відповідного маркетингу (аналогічних пропозицій на ринку). Проте ринкові пропозиції експерт не вивчав, вказавши у висновку, що «…у зв`язку з тим, що об`єктом оцінки являється будівля пенітанціарного закладу (!!!!!!!) передбаченого для виконання кримінальних покарань, а на ринку продажу нерухомості відсутня інформація про продаж об`єктів, подібних оцінюваному, даний підхід не застосовується…» (а.в.7). У п.5 висновку експертом визначено вартість добудованої на його думку за час шлюбу кладови - 143587 грн. Об`єкт позначений літерою «Б» та примикає до будинку (літ.А). Проте, за даними інвентаризаційної справи, яка складалася у 1995 році, таке приміщення вже було - воно позначене на схемі літерами «Б» та «Д». А тому визначення його вартості, як добудованого за час шлюбу об`єкту, суперечить матеріалам справи. Експертом використано ДБН В.2.2 - 15-2019 року, які вступили в дію з 01.12.2019 року для визначення вартості майна станом на 24.09.2019 року.У відповідності до листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 7-67 від 04.02.2002 року « Щодо щорічної індексації вартості об`єктів житлового фонду» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.08.96 N 1024 "Про порядок індексації вартості об`єктів житлового фонду" щорічно (до 15 лютого) провадиться індексація вартості об`єктів житлового фонду. Експертом при дослідженні використано індекси зміни вартості об`єктів житлового фонду станом на 01.12.2012 року (в тексті використовуються індекси за 2018 рік), тоді як вартість визначалася станом на 2004, 2019 та 2022 роки. Відповідно дані дослідження, отримані внаслідок застосування неправильних індексів, є недостовірними. Експерт використав Методичні рекомендації по організації і проведенню судових будівельно-технічних експертиз по цивільних справах для проведення оціночно-будівельної експертизи. З огляду на перелічене висновок експерта виконаний без дотримання вимог закону, є недостовірним, а тому являється неналежним та недопустимим доказом. З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що 03.11.2003 року вона була звільнена з посади продавця ПП Товарницького, з 08.12.2003 року по 20.05.2004 року отримувала допомогу по безробіттю, після чого ніде не працювала, доходів не отримувала і, відповідно, нічого не вкладала у покращення майна. Враховуючи наведене, просить в задоволенні уточненого позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Викликати в судове засідання та допитати як спеціаліста інвентаризатора Городенківського відділення ОКП «Коломийське МБТІ» [PERSON] ([ADDRESS]). Ухвалою суду від 13 лютого 2023 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 13.00 год. 27.02.2023 в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (м. Городенка вул. Героїв Євромайдану, 7, зал судових засідань № 2).Витребувано від судового експерта Максимчина Андрія Дмитровича (вул. Короля Данила, 16 м. Івано-Франківськ, 76010, а/с 301), у строк до 27.02.2023, документи, якими підтверджуються його повноваження на момент призначення та проведення експертизи: 1) належно засвідчені копії свідоцтв № 5-21/П від 18.02.2021, № 12-21/П від 30.03.2021, № 5-21/П від 30.03.2021, виданих на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України; 2) належно засвідчені копії свідоцтв про присвоєння кваліфікації судового експерта, на підставі яких експерт здійснював свої повноваження у період з 28.10.2020 по 30.08.2022, в тому числі ті, що дають йому право на проведення будівельно-технічної експертизи; 3) належно засвідченого Витягу з Державного реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції про судового експерта Максимчина Андрія Дмитровича. В судове засідання викликано осіб, які беруть участь у справі та свідків: [PERSON] , жительку [ADDRESS] ; [PERSON] , жителя [ADDRESS] , [PERSON] , жительку смт. Чернелиця Городенківського району, та спеціаліста інвентаризатора Городенківського відділення ОКП «Коломийське МБТІ» Бучовської Л.М. (м. Городенка, вул.Шевченка, 42).Попереджено свідків про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання чи відмову від давання показань на вимогу суду, яка встановлена ст.384 КК України.Дослідження доказів в судовому засіданні вирішено проводити в наступному порядку: після заслуховування вступного слова учасників справи, заслухати пояснення свідків, ознайомитися та дослідити письмові докази, наявні в матеріалах справи. Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року змінено прізвище відповідача (позивача за зустрічним позовом) у даній справі з " [PERSON] " на « [PERSON] ". В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали та просили задовільнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Уточнені зустрічні вимоги [PERSON] не визнають, просили в задоволенні заявлених вимог [PERSON] відмовити повністю, з підстав викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву та у відзиві на уточнені вимоги [PERSON] . В судовому засіданні відповідач та представник відповідача за первісним позовом заперечила щодо задоволення вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом втрати особою права користування ним, просили в їх задоволенні відмовити повністю. Подали зустрічну позовну заяву, а після проведення експертизи, подали уточнені вимоги, які просили задовільнити в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) та його представника, відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) та її представника, пояснення свідків, дослідивши та перевіривши усі докази в їх сукупності, встановивши такі факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вимогами ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Щодо заявленого первісного позову суд зазначає наступне. Звертаючись із вказаним позовом, позивач вказує на те, що у зв`язку з реєстрацією в житловому будинку, який належить йому на праві особистої власності, відповідача - [PERSON] , яка з 2014 року не проживає у вказаному житловому будинку, а перебуває за кордоном, порушуються його права повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Судом встановлено, що 10 червня 2004 року на підставі заповіту батька [PERSON] позивач, [PERSON] успадкував житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВВЕ №290031. [PERSON] є власником на праві приватної власності, частка власності 1/1 житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину 1179, 10.06.2004, що стверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації №4082333 від 08.07.2004, Інформацією з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №229155565 від 22.10.2020. Довідкою виконавчого комітету Чернелицької селищної ради №256 від 27.09.2023 стверджується, що житловий будинок, який належить [PERSON] , знаходиться в [ADDRESS] ). Рішенням Городенківського районного суду від 24.09.2019 року встановлено, що у шлюбі в сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , актовий запис за № 06 від 11 липня 2005 р., та [PERSON] , [INFO] , актовий запис за № 11 від 13.07.2009 р., що стверджується копіями свідоцтв про народження, відповідно: серії [NUMBER] , виданого 14 грудня 2005 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області та серії [NUMBER] , виданого 13 липня 2009 р. Чернелицькою селищною радою Городенківського району Івано-Франківської області. Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 03.05.2019, яка набрала законної сили 20.05.2019 визнано та затверджено мирову угоду, укладену 03.05.2019 між позивачем/відповідачем [PERSON] та відповідачкою/позивачкою [PERSON] з такими умовами: 1. Визначено місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за місцем їх реєстрації по [ADDRESS] з батьком [PERSON] . 2. Після досягнення дітьми 14 років, відповідно до ч. З ст.160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживатимуть окремо, місце проживання дитини визначається нею самою. 3. [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні матері [PERSON] з дітьми Сільвією та [PERSON] (ст. 153 СК України). 4. Визначено [PERSON] порядок участі у вихованні дітей, а саме: - шляхом відвідування дітей за місцем їхнього фактичного проживання чи в громадських місцях, за згодою дітей, безперешкодно кожної суботи та неділі з 12 год. до 18 год., а в будь який інший день і час - за попереднім погодженням з батьком [PERSON] ; - відвідування дітей - дочки Сільвії та сина [PERSON] , в святкові, пам`ятні дні, дні народження, першого вересня - за згодою дітей та з відома батька, до 18 год.; - в період відсутності батька [PERSON] , за згодою дітей та за попереднім погодженням з батьком [PERSON] , безперешкодно спілкуватися з дітьми у межах с. Чернелиця та м. Городенка Городенківського району; - у разі хвороби чи необхідності медичного обстеження дітей, за згодою дітей та за попереднім погодженням з батьком [PERSON] , надавати матері [PERSON] можливість здійснювати обстеження в медичних установах м. Івано-Франківськ; - всі питання щодо погодження зустрічей з дітьми сторони здійснюють у телефонному режимі за контактними номерами: [PERSON] - [NUMBER] , [PERSON] - [NUMBER] . Про зміну контактних номерів сторони повідомляють один одного. 5. [PERSON] та [PERSON] домовились про участь матері [PERSON] щодо матеріального утримання дітей шляхом сплати щомісячно суми 2500 грн. на утримання дітей. 6. Сторони підтвердили, що цією мировою угодою дійшли згоди щодо визначення місця проживання їх спільних дітей та ствердили про відсутність взаємних претензій з цього приводу. 7. Сторони визнали, що із змістом ст.ст. 207, 208, 255, 256 ЦПК України ознайомлені, наслідки укладення даної мирової угоди та закриття провадження у справі (в т.ч. положення законодавства, згідно яких затвердження умов мирової угоди приведе до закриття провадження у справі і неможливості повторного звернення до суду з тотожним позовом) їм роз`яснені та зрозумілі. 8. Сторони визнали, що дана мирова угода є обов`язковою для них й одностороння відмова від даної мирової угоди не допускається. Закрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , - з батьком, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання цих же неповнолітніх дітей з матір`ю (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за первісним позовом - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області). Рішенням Городенківського районного суду від 24.09.2019, яке набрало законної сили, розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , зареєстрований 09 грудня 2004 року Тернавською сільською радою Старосамбірського району Львівської області, актовий запис №8. Після розірвання шлюбу залишено відповідачці прізвище « [PERSON] ». У рішенні встановлено, що сторони спільно не проживають близько двох років. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Актами обстеження умов життя проведеними в смт. Чернелиця Городенківського району Іавно-Франківської області від 25.07.2018, 04.07.2019, 14.11.2019, складеними комісією у складі: селищного голови В.І. Кошка, секретаря виконкому В.М. Калинчук, бухгалтера селищної ради [PERSON] стверджується, що [PERSON] проживає у власному житловому будинку з дочкою [PERSON] - 2005 року народження, сином [PERSON] - 2009 року народження. Дружина [PERSON] , зі слів [PERSON] , протягом останніх чотирьох років з ними не проживає. Житловий будинок знаходиться в задовільному стані. Діти перебувають на його утриманні. Згідно довідок Чернелицької селищної ради №360 від 25.07.2018, №359 від 04.07.2019, №580 від 14.11.2019 встановлено, що склад сім`ї [PERSON] слідуючий: [PERSON] , 1981 року народження, зареєстрована, але не проживає; дочка - [PERSON] , 2005 року народження; син - [PERSON] , 2009 року народження. Повідомленням про відмову у призначенні субсидії Управління праці та соціального захисту населення Городенківської РДА Івано-Франківської області №3520 від 05 листопада 2019 року [PERSON] відмовлено у призначенні субсидії. У повідомленні про відмову у призначенні субсидії вказано, що житлову субсидію за рішенням комісії не може бути призначено у разі, коли у члена домогосподарства або у члена сім`ї, особи зі складу домогосподарства доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії, були такими, що зазначені в абзацах другому - четвертому підпункту 3 пункту 14 цього Положення, і такі особи перебували за кордоном сукупно більше 60 днів протягом періоду, за який враховується доходи для призначення субсидії. Згідно інформації Чернелицької селищної ради № 256 від 02.12.2019, відповідачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] , однак в даний час там не проживає. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] , це колишня дружина її брата [PERSON] . [PERSON] належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який останній успадкував на підставі заповіту від їхнього тата. Ствердила, що з 2014 року [PERSON] не проживає у житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що [PERSON] проживає у Польщі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечила, що з 2014 року працює у Польщі, а з 2016 року фактично працює та проживає у Польщі. Частиню 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві та викладені в поясненнях в судовому засіданні на обгрунтування своїх позовних вимог. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Із наведеного слідує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь який час. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, утому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Верховний Суд України у постанові від 26 вересня 2019 року в справі №320/1384/17-ц (провадження № 61-48777св18) зробив висновок, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реєстрація відповідача у будинку, який на праві власності належить позивачу, перешкоджає останньому вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. При цьому вказані правомочності є абсолютними, непорушними та гарантованими законом. Отже, судом встановлено, що позивач є власником будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] і в силу ст. 391 ЦК України, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач на власний розсуд може визначити, яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратили право користування. Відповідач не бажає добровільно знятись з реєстраційного обліку, що створює для позивача незручності у реалізації права власності та користування будинковолодінням, отримання соціальних пільг. Суд вважає, що формальна реєстрація відповідача у будинковолодінні, яке належить позивачу на праві власності, порушує права останнього, оскільки перешкоджає здійсненню ним права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач відсутня за зареєстрованим місцем проживання [ADDRESS] , тривалий час, більше 5 років, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинковолодіння та не приймає участі у спільному побуті, а її реєстрація у будинковолодінні перешкоджає позивачу у здійсненні ним права власності, так як він не може розпорядитися належним на праві власності майном на власний розсуд, отримати пільги щодо призначення йому субсидії, тільки через те, що за реєстрацією у належному йому будинковолодінні значиться відповідач. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 23.09.2023 зареєструвала шлюб у Пражмув (Республіка Польща) з [PERSON], тобто створила нову сім`ю, з якою проживає у Республіка Польща. Із копії скороченої виписки свідоцтва про шлюб, перекладеної присяжним перекладачем з польської на українську мову слідує, що [PERSON] , [INFO] після укладення шлюбу 23.09.2023 у Пражмув (Республіка Польща) з [PERSON], присвоєно прізвище " [PERSON] ". 29.09.2023 [PERSON] , [INFO] видано паспорт громадянина України № [NUMBER] . Дана обставина відповідачем не заперечується, а тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом втрати особою права користування ним, а саме: [PERSON] , [INFO] слід визнати такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] . При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. Щодо вимог позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом), то суд приходить до наступного. Звертаючись до суду із зустрічним позовом (уточненими вимогами) [PERSON] просила: - визнати невід`ємні поліпшення в спадковому будинку [ADDRESS] [PERSON] на загальну суму 429450 грн. спільною сумісною власністю колишнього подружжя: [PERSON] та [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/6 ідеальну частку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; - припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Обгрунтовуючи заявлені вимоги [PERSON] вказувала на те, що має право на частку від 429450 гривень, тобто на компенсацію їй відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] половини цієї суми, тобто 214725 грн. або на призначення їй 1/6 ідеальної частки у будинковолодіння, з огляду на те, що вона проживала у будинку 15 років та за час шлюбу вкладала свої кошти та працю у цей будинок, а іншого житла у неї не має. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Як встановлено під час розгляду даної справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 09.12.2004 по 24.09.2019. Копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВВЕ №290031 стверджується, що 10 червня 2004 року на підставі заповіту батька [PERSON] , позивач [PERSON] успадкував житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації №4082333 від 08.07.2004, Інформації з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №229155565 від 22.10.2020 [PERSON] є власником на праві приватної власності, частка власності 1/1 житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину 1179, 10.06.2004. Згідно ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. З викладеного слідує, що спірний житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] . Статтею 62СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Верховний Суд у своїй постанові від 24.03.2021 (справа № 161/17237/19, провадження № 61-15св21) висловив з цього приводу чітку правову позицію: «… Аналіз частини першої статті 62 СК України свідчить, що визнання майна дружини, чоловіка за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя пов`язується із наявністю у сукупності двох умов: 1) істотність збільшення вартості майна. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя; 2) істотність збільшення вартості має бути пов`язана зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Істотність збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном. Тягар доказування обставин, необхідних для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало іншому з подружжя, покладається на того із подружжя, який заявляє такі вимоги…». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року в справі № 332/4629/15 (провадження № 61-15451св18) вказано, що: «…У статті 62 СК України передбачено втручання у право особистої приватної власності. У цій статті вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак при цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника. Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі. Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості саме по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном…». Згідно роз`яснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 (із змінами) «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» - інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім`ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень. Ст.ст.12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що [PERSON] , претендуючи на 1/6 частку отриманого [PERSON] у спадщину житлового господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , покликається на факт спільного проживання в офіційно зареєстрованому шлюбі з [PERSON] у вказаному будинку 15 років, збільшення вартості спірного житлового господарства та вкладання власних коштів та праці у згаданий будинок. В підтвердження збільшення вартості спірного будинку [PERSON] покликається на висновок експерта №033/08-22 судової оціночно-будівельної експертизи по цивільній справі №342/1398/19 від 30.08.2022, згідно якого вартість будівель будинковолодіння, які добудовано з 09.12.2004 по 24.09.2019 (з моменту укладення шлюбу і до його розірвання) та станом на 24.09.2019 могло становити 429450 грн., в тому числі: кладова літ «Б» - 143587,00 грн., літня кухня літ. «Е» - 214867,00 грн., навіс літ. «Ж» - 23408,00 грн., вимощення літ. «ІІ» - 19253,00 грн. За клопотанням представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] ухвалою Городенківського районного суду від 28.10.2020 року у справі було призначено будівельно-технічну експертизу. 07.09.2022 до суду надійшов висновок № 033/08-2022 судової оціночно-будівельної експертизи. Суд звертає увагу на те, що ці експертизи є різнопредметними, визначення вартості будівельних робіт, пов`язаних з переобладнанням об`єкта нерухомості є завданням будівельно-технічної експертизи, а не оціночно - будівельної. В ухвалі суду перед експертом поставлено запитання: «Яка дійсна ринкова вартість житлового господарства». У висновку експерт надає таблицю (аркуш висновку 19, 30), у якій визначає вартість відтворення об`єктів, яку тут же визначає, як дійсну ринкову вартість об`єкта оцінки, хоча це абсолютно різні способи визначення вартості. Відповідно до Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого Постановою КМУ від 10 вересня 2003 р. N 1440 вартість відтворення - це визначена на дату оцінки поточна вартість витрат на створення (придбання) в сучасних умовах нового об`єкта, який є ідентичним об`єкту оцінки; ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. Експерт, оцінюючий старий об`єкт фактично визначив вартість витрат на створення ідентичного нового об`єкту та видав його за ринкову вартість, як визначається після вивчення відповідного маркетингу (аналогічних пропозицій на ринку). Проте ринкові пропозиції експерт не вивчав, вказавши у висновку, що «…у зв`язку з тим, що об`єктом оцінки являється будівля пенітанціарного закладу передбаченого для виконання кримінальних покарань, а на ринку продажу нерухомості відсутня інформація про продаж об`єктів, подібних оцінюваному, даний підхід не застосовується…» (аркуш висновку 7). У п. 5 висновку експертом визначено вартість добудованої на його думку за час шлюбу кладови - 143587 грн. Об`єкт позначений літерою «Б» та примикає до будинку (літ.А). Проте, за даними інвентаризаційної справи, яка складалася у 1995 році, таке приміщення вже було - воно позначене на схемі літерами «Б» та «Д». А тому визначення його вартості, як добудованого за час шлюбу об`єкту, суперечить матеріалам справи. Експертом використано ДБН В.2.2 - 15-2019 року, які вступили в дію з 01.12.2019 для визначення вартості майна станом на 24.09.2019 року. Експерт використав Методичні рекомендації по організації і проведенню судових будівельно-технічних експертиз по цивільних справах для проведення оціночно-будівельної експертизи. З огляду на перелічене висновок експерта виконаний без дотримання вимог закону, а тому є неналежним та недопустимим доказом. Клопотань про призначення повторної експертизи сторонами не заявлялось. Крім того, суд зазначає, що у поданому позивачем за зустрічним позовом суду технічному паспорті відсутні відомості про те, на підставі яких дозвільних документів здійснювалася добудова господарських приміщень, чи введені вони в експлуатацію та чи є на них правовстановлюючі документи. В техпаспорті значиться добудова кладової та навісів. Проте в матеріалах інвентаризаційної справи та в справі по домоволодінню [PERSON] (фактично попередньому технічному паспорту) станом на 1995 рік відображено уже про наявність господарських приміщень: стодоли, стайні та комори. Причому на місці ніби то новозбудованої кладови ще в 1995 році знаходилася комора. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює на посаді техніка Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації». Ствердила, що дозвільних документів на здійснення побудови, вказаної у технічному паспорті під літерою «Е» не було, їй не представлялися, що свідчить про самовільне будівництво побудови. 2008 рік побудови під літерами «Е» - літня кухня та «Б» - кладова зазначила зі слів [PERSON] . На запитання представника [PERSON] : Чому рік побудови визначено 2008, коли матеріали інвентаризаційної справи за 1995 вже містять відображення вказаних побудов?, пояснила, що у характеристиці будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, яка міститься у Технічному паспорті на будинок, що знаходиться по [ADDRESS] міститься графа «рік спорудження/реконструкції» побудови, то у вказаній графі нею вказано рік реконструкції. Пояснила, що виписки з інвентаризаційних матеріалів не робила, оскільки ніхто не замовляв. Також, в підтвердження вкладання власних коштів та праці у згаданий будинок [PERSON] вказує на те, що вона працювала у Республіка Польща і з 2013 року сім`я фактично перебувала на її утриманні, вона передавала кошти на покращення житла, здійснення добудов, здійснення до будинку газопостачання та водовідведення. В підтвердження того, що [PERSON] працювала та отримувала заробітну плату у Республіка Польща надала належним чином завірені та перекладені з польської мови Інформацію Управління соціального страхування ІІІ Відділення в м.Варшава щодо підстав розміру внесків на соціальне страхування та суми внесків на медичне страхування за періоди: з 12/2013 по 06/2014 - у зв`язку з працевлаштуванням на основі договору доручення з 09.12.2013 по 10.04.2014 та на підставі трудового договору на повну ставку з 11.04.2014 по 27.05.2014; 05/2017 по 06/2017 - у зв`язку з працевлаштуванням на основі договору доручення з 21.05.2017 по 31.05.2017; 12/2017 по 01/2018 - у зв`язку з працевлаштуванням на основі договору доручення з 11.12.2017 по 31.07.2018; 03-06.2016 по 09/2020 - у зв`язку з працевлаштуванням на основі договору доручення з 01.03.2016 по 31.07.2016, з 01.03.2017 по 31.03.2017, з 07.03.2018 по 31.01.2019 та з 01.07.2019 по 30.09.2020. Вказана Інформація підтверджує факт дійсності працевлаштування [PERSON] в Республіка Польша. Однак, слід зазначити, що надані докази свідчать про працевлаштування [PERSON] , у період з грудня 2013 року по вересень 2020 року, хоча як встановлено в судовому засідання, [PERSON] не проживала у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] , починаючи з 2014 року. Доказів про те, що [PERSON] була працевлаштована чи мала особистий дохід до 2014 року, суду не надано. З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що 03.11.2003 вона була звільнена з посади продавця ПП Товарницького, з 08.12.2003 по 20.05.2004 отримувала допомогу по безробіттю, після чого ніде не працювала. На спростування твердження позивачки (відповідачки) про те, що вона за свої кошти проводила газифікацію будинку [PERSON] надав копію проекту газифікації. З якого вбачається, що проект газифікації будинку був розроблений та оплачений (копія квитанції від 04.1992 ) ще його дідом [PERSON] у 1992 році. Встановлення лічильника та пуск газу відбувся 04.02.2005, що підтверджується копією акту 04 лютого 2005 року. З копії будинкової книги встановлено, що [PERSON] зареєстрована у господарстві за адресою: [ADDRESS] 15.04.2005. Тобто, на час проведення та підключення газифікації, [PERSON] ще не проживала у житловому господарстві, а тому не могла вкладати кошти у його газифікацію. З викладеного слідує, що позивачем за зустрічним позовом жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт збільшення вартості спірного будинку, саме внаслідок праці позивача за зустрічним позовом [PERSON] та вкладення її коштів в збільшення вартості спірного будинку, суду не надано. Сам факт перебування сторін у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом визнання нерухомого майна - житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку з істотним збільшенням його вартості та визнання за позивачем частки у цьому майні, слід відмовити за недоведеністю заявлених вимог. Оскільки, учасники справи просили залишити за ними понесені ними судові витрати, то суд не вирішує відшкодування таких витрат. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі ст.ст.317, 321, 383, 391 ЦК України, 150, 156 ЖК України, ст.62 СК України,

Outcome: approved