Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому вказувала, що 14 лютого 2004 року вона уклала шлюб з відповідачем. Мають двох спільних дітей, серед яких малолітня донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Проте [PERSON] , який має задовільний стан здоров`я, проходить військову службу та отримує постійний дохід, інших осіб не утримує, постійної та достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Враховуючи те, що відповідач має змогу та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, а тому позивачка просила суд щомісячно стягувати з нього на свою користь кошти (аліменти) на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позову і до повноліття дитини. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги визнав повністю. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін, оскільки матеріали містять всі необхідні відомості про обставини справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому суд встановив, що сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та знаходиться на утриманні останньої. В матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем постійної матеріальної допомоги на утримання доньки. Проте, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 та ч. 1 ст.183 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність в останнього інших осіб на утриманні, інші обставини (ч.1 ст.182 СК України). За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач може щомісячно сплачувати аліменти на утримання доньки у визнаному ним розмірі - 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів починається з дати подачі позову до суду та припиняється з досягненням дитиною повноліття. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved