Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

26.07.2023 року з Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [INFO] мати дітей [PERSON] померла, вона є його рідною сестрою. Після смерті матері діти проживають разом з ним. З 2010 року по теперішній час відповідач не проживає разом з дітьми, не займається їх вихованням та доглядом. Відповідач не бере участі в утриманні дітей, не проявляє до них батьківської турботи, піклування та любові, не виявляє бажання відвідувати дітей. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.06.2023 року цивільну справу № 473/2786/23 передано за підсудністю до Єланецького районного суду Миколаївської області. Ухвалою від 15.08.2023 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також вирішила розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 20.09.2023 року залучено до участі у вказаній цивільній справі в якості третьої особи - орган опіки та піклування Єланецької селищної ради Миколаївської області. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, до суду направили заяву, в якій позов підтримали, просили задовольнити його повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду направив заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представники третіх осіб - служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради та органу опіки та піклування Єланецької селищної ради Миколаївської області у судове засідання не з`явилися, просили розглянути справу в їх відсутність. Вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд прийшов до слідуючого висновку. Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Положеннями ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 164 СК України передбачено вичерпний перелік обставин, за яких матір або батька може бути позбавлено батьківських прав щодо усіх дітей або когось з них. Батьки можуть бути позбавленні батьківських прав у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"). Згідно ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи [PERSON] з 21.08.1993 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2013 року шлюб між [PERSON] та відповідачем розірвано. Від шлюбу у подружжя народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 12-13, 14). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 11). З 07 лютого 2023 року по теперішній час діти проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Вказаний факт також підтверджується актом про проживання осіб однією сім`єю від 24.03.2023 року (а.с. 22). Відповідач [PERSON] з 2011 року проживає без реєстрації в будинку покійної матері за адресою: [ADDRESS] , власного житла немає, не працевлаштований, зловживає алкоголем. В будинку умови для проживання дітей не створені (а.с. 18-19, 21, 30). Із долученої до матеріалів справи заяви відповідача від 14.03.2023 року слідує, що останній не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав у відношенні дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тяжким матеріальним становищем, відсутністю власного житла (а.с. 20). Як вбачається з соціально-психологічних висновків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з метою визначення ставлення дітей до батька, стосунки з батьком є емоційно відстороненими, оскільки діти досить тривалий час з ним не спілкуються, по відношенню до батька нічого не відчувають через те, що він їх лишив, не проводить з ними вільний час. З боку батька не відчувають любові, захисту, підтримки, піклування, не мають прив`язаності до батька (а. с. 81, 87). Судом встановлено, що з 2010 року відповідач участі у житті дітей не приймав та по сьогоднішній день не приймає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. Висновком виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23.06.2023 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . (а. с. 82-84). Також суд бере до уваги ту обставину, що відповідач у повному обсязі визнав позов і не заперечив проти позбавлення його батьківських прав відносно дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 91). Згідно приписів ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 206 ЦПК України, приймає визнання позову відповідачем у даній цивільній справі, і вважає, що таке визнання позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вказані фактори як кожен окремо, так і в сукупності, перебувають в причинному зв`язку з винною поведінкою відповідача і розцінюються судом як свідоме ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей. Відповідно до роз`яснень пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Згідно судової практики Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків (справа "Хант проти України", п. 54). З огляду на викладене, оцінюючи всі обставини справи у їх сукупності, а також, виходячи з визнання відповідачем позову та з метою захисту інтересів неповнолітніх дітей, суд прийшов до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved