Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

[PERSON] в особі адвоката Мазур Олени Сергіївна звернувся до суду позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання батьківства. В обґрунтування позову зазначив, що позивач та відповідачка [PERSON] познайомились в 1995 році. Через деякий час після знайомства у них почали розвиватися близькі стосунки, сторони стали зустрічатися. В 1996 році [PERSON] та [PERSON] почали жити разом однією сім`єю. Позивач у зв`язку з видом своєї діяльності час від час виїжджав з міста Запоріжжя. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . Під час народження дитини позивач був за межами міста, і у зв`язку з тим, що сторони в офіційному шлюбі не перебували, відомості про батька дитини були записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, тобто зі слів матері. У відповідності до витягу №00041564592 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 26.09.2023, актовий запис №1033 від 26 грудня 1996 року складений Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. Відповідно до актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , відомості про батька: [PERSON] ; відомості про матір: [PERSON] . Після народження дитини сторони прожили разом близько півтора роки, однак стосунки не склалися, і позивач виїхав до Молдови на постійне проживання. Коли дитина підросла позивач як батько дитини став підтримувати зв`язок із донькою, приїжджав в гості до м. Запоріжжя, проводив відпустки з нею на території інших країн. І позивач, і його донька [PERSON] стали спілкуватися між собою як батько та дитина. Разом з тим, відомості в актовому записі доньки щодо батьківства до сьогоднішнього дня не змінені. Далі в позовові зазначив, що оскільки позивач не перебуває на території України, а відповідачі знаходяться в м. Запоріжжя, де складений актовий запис про народження, то не має можливості подати спільну заяву батьків до органу РАЦС про визнання батьківства. Разом з тим, для впорядкування документів та родинних відносин сторін є необхідність у внесенні змін до актового запису про народження [PERSON] . Наразі в розпорядженні позивача немає документу, який підтверджує, що він є батьком [PERSON] . У зв`язку з цим є необхідність у встановленні його батьківства в судовому порядку. Обставини батьківства позивача підтверджуються фотокартками, доданими до позову, які зроблені в різні відрізки часу. Крім того, позивач зазначив, що має ім`я « [PERSON] », а згідно його свідоцтва про народження батьком позивача є [PERSON] . Тобто ім`я по-батькові позивача - [PERSON] . Такі самі дані відображені в актовому записі про народження [PERSON] зі слів матері. Та обставина, що позивач є біологічним батьком дитини підтверджується також наявністю в нього копії свідоцтва про народження доньки, її паспорту, що маються в його розпорядженні. Просили визнати громадянина Молдови [PERSON] , який народився [INFO] , в с. Герман Унгенського району Республіка Молдова, батьком громадянки України [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , яка народилася [INFO] в м. Запоріжжі у громадянки України [PERSON] . Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року у вказаній справі було відкрито провадження, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В підготовче засідання представник позивача адвокат Мазур О.С. надала клопотання про розгляд справи її відсутністю, наполягала на задоволенні позову. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник-адвокат Сандак І.А. в підготовче судове засідання не з`явились, надали суду заяву про визнання позову та про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Зазначили, зо положення ст. 206 ЦПК Україні відповідачу відомі та зрозумілі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на визнання відповідачами позову, суд на підставі ч.3 ст. 200, ч.4 ст. 206 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь- якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач та відповідачка [PERSON] познайомились в 1995 році. Через деякий час після знайомства останні почали розвивати близькі стосунки та стали постійно зустрічатися. В 1996 році [PERSON] та [PERSON] почали жити разом однією сім`єю. Позивач в у зв`язку з видом своєї діяльності час від час виїжджав з міста Запоріжжя. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . Під час народження дитини позивач був за межами міста, і у зв`язку з тим, що сторони в офіційному шлюбі не перебували, відомості про батька дитини були записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, тобто зі слів матері. Після народження дитини сторони прожили разом близько півтора роки, однак стосунки не склалися, і позивач виїхав до Молдови на постійне проживання. Коли дитина підросла, то позивач, як батько дитини, став підтримувати зв`язок із донькою, приїжджав в гості до м. Запоріжжя, проводив відпустки з нею на території інших країн. І позивач, і його донька [PERSON] стали спілкуватися між собою як батько та дитина. Разом з тим, відомостей в актовому записі доньки щодо батьківства до сьогоднішнього дня не змінено. Оскільки позивач не перебуває на території України, а відповідачі знаходяться в м. Запоріжжя, де складений актовий запис про народження, то не має можливості подати спільну заяву батьків до органу РАЦС про визнання батьківства. Разом з тим, для впорядкування документів та родинних відносин сторін є необхідність у внесенні змін до актового запису про народження [PERSON] . Наразі в розпорядженні позивача немає документу, який підтверджує, що він є батьком [PERSON] . У зв`язку з цим у нього виникла необхідність у встановленні його батьківства в судовому порядку. Обставини батьківства позивача підтверджуються фотокартками, доданими до позову, які зроблені в різні відрізки часу. Крім того, позивач зазначив, що має ім`я « [PERSON] », а згідно його свідоцтва про народження батьком позивача є [PERSON] . Тобто ім`я по-батькові позивача - [PERSON] . Такі самі дані відображені в актовому записі про народження [PERSON] зі слів матері. Та обставина, що позивач є біологічним батьком дитини підтверджується також наявністю в нього копії свідоцтва про народження доньки, її паспорту, що маються в його розпорядженні. Відповідно до паспорту громадянина Молдови тип РА, код країни MDA, номер [NUMBER] виданого 17.01.2023 Агентством держаних послуг, [PERSON] , [INFO] , місце народження Республіка Молдова, персональний номер [NUMBER] , дійсний до 17.01.2033. Відповідно до посвідчення особи [NUMBER] виданого 04.02.2020 Агентством держаних послуг, без терміну дії, [PERSON] , [INFO] , є громадянином Молдови, ідентифікаційний номер [NUMBER] , місце проживання [ADDRESS] , дата реєстрації за місцем проживання - 30.10.1991. Відповідно до свідоцтва про народження позивача з перекладом на українську мову серії [NUMBER] , виданого 25 січня 2005 року ЗАЦС Унгени , [PERSON] народився [INFO] в с. Герман, Унгенський район, батьки: батько [PERSON] , національність молдованин, мати [PERSON] , національність молдованка. Номер свідоцтва про реєстрацію народження [NUMBER] рік 1974 місяць листопад день 22 в сільській раді Скулень Унгенський район. Відповідно до копії паспорту громадянки України серії [NUMBER] виданого Хортицьким РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області від 16.09.2014, [PERSON] народилась [INFO] в м. Запоріжжя, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] . Відповідно до копії свідоцтва про народження виданого повторно Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 19.11.2014, [PERSON] народилась [INFO] , в м. Запоріжжі, про що Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції складено актовий запис 1033 від 26.12.1996, батьком дитини зазначено [PERSON] , матір`ю зазначено [PERSON] . У відповідності до витягу №00041564592 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 26.09.2023, актовий запис №1033 від 26 грудня 1996 року складений Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. Відповідно до актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , відомості про батька: [PERSON] ; відомості про матір: [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до паспорту громадянки України серії [NUMBER] виданого Хортицьким РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області від 18.12.2014, [PERSON] народилась [INFO] в м. Запоріжжя, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] . На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 125 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Згідно положень ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини та за рішенням суду. Частиною 1 ст. 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч. 2 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. В частині 5 ст. 128 СК України зазначено, що позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п.3, п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004, суд має вирішувати відповідно до норм Сімейного кодексу України, зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 встановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, у тому числі висновку судово-генетичної експертизи. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» надано роз`яснення, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України УРСР (1969 року), суди вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпІІІС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини (п.3). Спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України чинним на момент виникнення правовідносин між сторонами, тобто виходячи з дати народження дитини. Відповідно до ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України (КпШС) походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають в шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягненню нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 53 КпШС України при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. За змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Так, відповідно до роз`яснень у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12 червня 1998 року № 16, згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання батьківства. Згідно із ст. 55 КпШС України якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері. А запис про батька дитини за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Також, судом приймається до уваги те, що сама матір дитини не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача та визнала обставини, які останнім наведені у позові. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. В позові позивач не просить внести зміни до актового запису про народження гр. [PERSON] . Відповідно до вимог статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. В цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин) та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. При цьому, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів. Суд в означеній категорії справ, все ж таки повинен офіційно вживати заходи, спрямовані на реалізацію інтересів сторін, адже саме на суд як державний орган і покладено обов`язок виконати юрисдикційну функцію, здійснення якої в жодному випадку не може відбуватися за рахунок активних дій сторін та пасивних повноважень суду, які є необхідними для правильного застосування норм матеріального права, що є головним обов`язком суду. З метою офіційного оформлення позивачем батьківства, зокрема внесення змін у графі «батько» в актовий запис про народження дитини, враховуючи вимоги законодавства щодо реєстрації актів цивільного стану, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо цього в рішенні суду за наслідками розгляду справи. Суд, з урахуванням інтересів позивача та [PERSON] , враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що відповідачі визнали пред`явлений позов і визнання ними позову не суперечить закону, враховуючи положення ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе його задовольнити. Питання щодо стягнення судових витрат з відповідачів позивач не порушував, тому суд вважає за необхідне залишити їх на останнім.

Outcome: approved