Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Сутність заявлених до суду вимог У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивував тим, що з 08 листопада 2017 року працює на посаді викладача Державного професійного технічного навчального закладу «Синівський професійний аграрний ліцей» на умовах укладеного із ним контракту, відповідно до п. 1.7., п. 6.2.1. якого, контракт набуває чинності з 29 серпня 2021 року по 28 серпня 2022 року та продовжувався і відповідно на даний час є діючим. Зазначив, що 01 березня 2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 26/2022 він був призваний до лав Збройних сил України по мобілізації, у зв`язку з чим Наказом Державного професійного технічного навчального закладу «Синівський професійний аграрний ліцей» Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації № 20/к/тр від 01 березня 2022 року його увільнено від роботи з 01 березня 2022 року у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період, зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період проходження військової служби. Однак у зв`язку зі змінами в законодавстві внесеними на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», до ч.3 ст.119 КЗпП України, п.6 наказу Державного професійного-технічного навчального закладу «Синівський професійний аграрний ліцей» Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації № 115/к/тр від 19 липня 2022 року йому припинено нарахування та виплата середньої заробітної плати з 19 липня 2022 року. Цим же пунктом наказу виключені слова «і середнього заробітку» у наказі від 01 березня 2022 року № 20/к/тр «Про увільнення [PERSON] від роботи у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації». Із даним наказом в частині (п.6) припинення нарахування та виплати йому середньої заробітної плати позивач не погоджується, вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про освіту» за ним, як за працівником освіти, який проходить військову службу під час мобілізації на особливий період зберігається попередній середній заробіток. При цьому, будь-яких змін, на відміну від статті 119 КЗпП України, до Закону України «Про освіту» внесено не було, а зазначений закон є спеціальним по відношенню до КЗпП України, і відповідно ч.2 ст. 57 зазначеного закону на даний час є чинною та має застосовуватись у повному обсязі. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Державного професійно-технічного навчального закладу «Синівський професійний аграрний ліцей» від 19 липня 2022 року №115/к/тр «Про припинення збереження середнього заробітку працівникам, які мобілізовані», в частині п.6, який стосується припинення нарахування та виплати йому середнього заробітку, зобов`язати Державний професійно-технічний навчальний заклад «Синівський професійний аграрний ліцей» нарахувати та виплатити йому середній заробіток за період з 19 липня 2022 року по день ухвалення рішення суду у даному спорі. Позиція позивача, представника відповідача у даній справі Як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач ухвалу суду про відкриття провадження у справі разом з копією позову та доданими до неї документами, які були направлені за адресою реєстрації місцезнаходження, отримав 31 жовтня 2023 року. В установлений судом строк письмовий відзив проти позову з посиланням на докази, якими він обґрунтовується, відповідач до суду не надав. Процесуальні дії суду у даній справі Ухвалою суду від 24 жовтня 2023 року поновлено [PERSON] строк для звернення до суду, відкрито провадження у справі, постановлено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На підставі статей 274, 276 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від сторін до суду не надійшли заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 05 грудня 2023 року ухвалено рішення по суті спору. Установлені судом фактичні обставини даної справи [PERSON] народився [INFO] у с. Косарівщина Роменського району Сумської області, є громадянином України (а.с.7,8,9). Наказом директора Державного професійно-технічного навчального закладу «Синівський професійний аграрний ліцей» № 138-к/тр від 06 листопада 2017 року прийнято на роботу [PERSON] на посаду викладача ДПТНЗ «Синівський професійний аграрний ліцей» з 08 листопада 2017 року на умовах укладеного з ним контракту (а.с.10,20-21). 27 серпня 2021 року між Державним професійно-технічним навчальним закладом «Синівський професійний аграрний ліцей» та [PERSON] укладено контракт № 19-21, який набрав чинності з 29 серпня 2021 року по 28 серпня 2022 року, продовжений і діє на даний час. Відповідно до п.3.1-3.4 п. 3 контракту на позивача покладені обов`язки по виконання навчально-педагогічних функцій, а п.4 цього договору в частині оплати праці та соціально-побутового забезпечення заробітна плата виплачується відповідно до штатного розпису, також виплата матеріальної допомоги та щорічної винагороди за сумлінне виконання обов`язків визначена законом про освіту, інші доплати - згідно з чинним законодавством (а.с.12-14). Відповідно до копії військового квитка позивача, [PERSON] 01 березня 2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №26/2022 був призваний до лав Збройних сил України по мобілізації (а.с.15-19). Наказом т.в.о. директора Державного професійно-технічного навчального закладу «Синівський професійний аграрний ліцей» № 20-к/тр від 01 березня 2022 року увільнено [PERSON] , викладача Державного професійно-технічного навчального закладу «Синівський професійний аграрний ліцей», від роботи з 01 березня 2022 року у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, на особливий період, зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період проходження військової служби (а.с.11). Наказом Державного професійно-технічного навчального закладу «Синівський професійний аграрний ліцей» № 115/к/тр від 19 липня 2022 року (пунктом 6) з 19 липня 2022 року припинено нараховування та виплата середнього заробітку [PERSON] , викладачу ДПТНЗ «Синівський професійний аграрний ліцей», підставою для його винесення є зміни, внесені до частини 3 статті 119 КЗпП України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ (а.с.22). 20 січня 2023 року т.в.о. директором Державного професійно-технічного навчального закладу «Синівський професійний аграрний ліцей» повідомлено [PERSON] про розгляд його звернення щодо проведення перерахунку та здійснення виплати середньої місячної заробітної плати за період з 19 липня 2022 року по момент настання факту виплати на підставі ч.2 ст.57 Закону України «Про освіту», як особі призваної на військову службу під час мобілізації, та надано роз`яснення, а саме те, що освітня субвенція не передбачає видатки на здійснення виплат середньої місячної заробітної плати за період з 19 липня 2022 року по момент настання факту виплати на підставі частини 2 ст. 57 Закону України «Про освіти», як особі призваної на військову службу під час мобілізації (а.с.23-24). Відповідно до відомості на виплату середньої заробітної плати № 744/06 від 19 жовтня 2023 року, [PERSON] за січень-лютий 2022 року нараховано заробітну плату у загальному розмірі 28271 грн 94 коп, його середньоденна заробітна плата складає 724 грн 92 коп (а.с.25). Відповідно до витягу із наказу начальника [INFO] (по стройовій частині) № 115 від 29 червня 2022 року, солдат [PERSON] , стрілець - санітар першого відділення другого взводу роти охорони [INFO] , був відряджений до оперативного угрупування військ « [INFO] » з подальшим вибуттям для виконання поставлених завдань у складі зведених підрозділів, на невизначений термін, до окремого розпорядження, з 29 червня 2022 року (а.с.26). Норми права, які підлягають застосуванню у даній справі щодо позовних вимог Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом. Відповідно до частин 1 - 3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби. Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Згідно з частиною 2 статті 39 Закону №2232-ХІІ громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими, зокрема, частиною 3 статті 119 КЗпП України, а також частиною 1 статті 53 і частиною 2 статті 57 Закону України «Про освіту». Відповідно до частини 2 статті 57 Закону України «Про освіту» у разі захворювання педагогічного чи науково-педагогічного працівника, яке тимчасово унеможливлює виконання ним посадових обов`язків і обмежує можливість перебування у колективі осіб, які навчаються, або тимчасового переведення за цих чи інших обставин на іншу роботу чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період за таким працівником зберігається попередній середній заробіток. У разі хвороби або каліцтва попередній середній заробіток виплачується до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Особливий період, відповідно до абзацу 13 статті 1 Закону України «Про оборону» - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Частиною 3 статті 119 КЗпП України (у редакції, що діяла до 19 липня 2022 року) передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу; військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 1 липня 2022 року №2352-ІХ внесено зміни до частини 3 статті 119 КЗпП України шляхом заміни слів «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» на слова «зберігаються місце роботи і посада». Закон України №2352-ІХ набрав чинності 19 липня 2022 року, тобто з 19 липня 2022 року, частина 3 статті 119 КЗпП України діє в наступній редакції: за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Отже, відповідно до частини 3 статті 119 КЗпП України, починаючи з 19 липня 2022 року за працівниками, які призвані на військову службу зберігається місце роботи і посада, проте не зберігається середній заробіток. Висновки суду по суті заявлених вимог 1. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України на всій території України введено воєнний стан, який надалі неодноразово продовжувався та триває на даний час. Тобто, починаючи з 24 лютого 2022 року в Україні діє режим особливого періоду. Частина 3 статті 119 КЗпП України та частини 2 статті 57 Закону України «Про освіту» містять колізійні норми, тобто розбіжності щодо наявності підстав для нарахування та виплати середнього заробітку особам, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Із цього приводу суд зазначає, що відповідно до положень статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про освіту» законодавство України про освіту ґрунтується на Конституції України та складається із цього Закону, спеціальних законів, інших актів законодавства у сфері освіти і науки та міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку. Із аналізу вищенаведених норм права можна зробити висновок про те, що КЗпП України є загальним нормативно-правовим актом, який регулює трудові відносини між роботодавцем та працівником, а Закон України «Про освіту» є спеціальним, оскільки регулює, зокрема, питання трудових відносин педагогічних працівників. При цьому, при розбіжностях між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Оскільки судом встановлено, що позивач [PERSON] займає посаду викладача Державного професійно-технічного навчального закладу «Синівський професійний аграрний ліцей», тобто є педагогічним працівником, отже на позивача поширюється дія Закону України «Про освіту», який є спеціальним законом, а тому саме вказаний Закон підлягає застосуванню до спірних правовідносин. У матеріалах справи також відсутні відомості про те, що позивач у період з 19 липня 2022 року і на даний час звільнявся з військової служби, а отже втрачав право на виплату середнього заробітку. Оскаржуваний наказ не містить в тексті правового обґрунтування причин неврахування при його прийнятті вимог частини 2 статті 57 Закону України «Про освіту». Таким чином, з урахуванням вимог частини 2 статті 57 Закону України «Про освіту», а також того, що позивач [PERSON] , який є педагогічним працівником, був мобілізований на військову службу до лав Збройних сил України у зв`язку із введенням воєнного стану, тобто за призовом в особливий період, який діє і на даний час, та продовжує проходити військову службу, суд приходить до висновку, що позивачу протиправно припинена нарахування і виплата середнього заробітку, у зв`язку з чим наказ Державного професійно-технічного навчального закладу «Синівський професійний аграрний ліцей» № 115-к/тр від 19 липня 2022 року в частині пункту 6 щодо припинення виплати [PERSON] підлягає визнанню незаконним із його скасуванням у зазначеній частині. 2. У зв`язку із визнанням незаконним та скасуванням оспорюваного наказу підлягають також задоволенню вторинна позовна вимога [PERSON] про зобов`язання Державного професійно-технічного навчального закладу «Синівський професійний аграрний ліцей» нарахувати йому та виплатити середній заробіток, починаючи з 19 липня 2022 року по день ухвалення судом рішення у справі виходячи з того, що його середньоденний заробіток складає 724 грн 92 коп. Таким чином, заявлений позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Подібна за своїм змістом правові висновки, які узгоджуються із вищенведеними мотивами місцевого суду, сфомульовані у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2023 року у справі № 349/1607/22, від 16 жовтня 2023 року у справі № 718/209/23. Також, суд уважає, що право позивача на власність (майно) у її автономному значенні у виді середнього заробітку за місцем основної роботи захищається та практично гарантується ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки така виплата передбачена діючим національним законодавством та на час ухвалення даного судового рішення дотримані всі вимоги для її отримання позивачем, як педагогічним працівником (п. 22,23,28 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України», заява № 63134/00, п.64 рішення зазначеного суду від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» (заява № 377/02). Розподіл судових витрат по справі Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Суд, ураховуючи повне задоволення заявленого позову, уважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1073 грн 60 коп повернення сплаченого [PERSON] судового збору при його зверненні до суду з даним позовом. Документальні підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у даній справі сторони суду не надали, а тому предмет для їх поділу відсутній.

Outcome: approved