Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Гос В.В., звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Добропільської міської військової адміністрації, про зменшення розміру аліментів та припинення стягнення аліментів Позов обґрунтувано тим, що [PERSON] перебував з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 12.09.2015 року, який було розірвано на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.05.2018 року. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , на утримання якого позивач сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів до досягнення дитиною повноліття, на підставі судового наказу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.04.2018 року. З відповідачем [PERSON] позивач [PERSON] проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2018 року. В період сумісного проживання у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Влітку 2021 року фактичні стосунки між позивачем та [PERSON] були припинені. На підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28.08.2021 року з позивача на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу до досягнення дитиною повноліття. Також з позивача було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. Позивач вважає, що визначений розмір аліментів підлягає зменшенню в порядку ст. 192 СК України, оскільки утримувані з нього аліменти загалом становлять 75% відсотків всіх видів його доходу, у зв`язку з чим це ставить його у скрутне матеріальне становище. Також позивач зазначає, що змінився його матеріальний стан та стан здоров`я. На теперішній час позивач не має постійної роботи, має третю групу інвалідності, він повинен часто звертатися до лікарні за медичною допомогою та періодично лікуватись стаціонарно. 07.02.2022 року був звільнений з шахти за станом здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, особистого транспорту не має, єдиним прибутком є пенсія по інвалідності внаслідок професійного захворювання інвалідам 3ї групи за списком №1. Крім того позивач зазначає, що відповідач [PERSON] в травні 2022 року виїхала разом з дитиною [PERSON] до країни-агресора в м. Москва, де знаходиться по теперішній час, у зв`язку з чим вважає, що є всі підстави для припинення стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] , оскільки отримання останньою зазначених аліментів є безпідставним. Таким чином, [PERSON] просить суд: зменшити розмір аліментів призначений судовим наказом Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 квітня 2018 року, про стягнення з нього на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно; зменшити розмір аліментів призначений рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2021 року про стягнення з нього на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно; припинити стягнення аліментів утримуваних з нього на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, та відкликати відповідний виконавчий лист. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги повністю з підстав викладених у позовній заяві, зазначив, що дійсно його стан здоров`я та матеріальний стан змінився, тому вважає, що позов підлягає задоволенню. Представник позивача, адвокат Гос В.В. також підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про місце, день та час розгляду справи в суді, але на адресу суду надала відзив на позовну заяву. У відзиві посилалась на те, що не визнає позовні вимоги [PERSON] в частині зменшення розміру аліментів, які стягуються на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , вважає їх безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Зазначила, що позивач має достатній дохід, який дає йому можливість надавати утримання своїй неповнолітній дитині в розмірі 1/4 частини доходу. Вважає, що наявність у позивача третьої групи інвалідності не позбавляє його права та можливості працювати та сплачувати аліменти на утримання своїх дітей. Крім того позивач з 01.03.2022 року по 30.06.2023 року має заборгованість зі сплати аліментів на дитину [PERSON] в сумі 18404,64 грн., а заборгованість з пенсії боржника станом на 01.09.2023 року складає 10934,04 грн. [PERSON] посилається на те, що самостійно виховує та утримує їх спільну дитину та матеріально утримувати дитину їй допомагає її чоловік. На теперішній час вона не має можливості влаштуватись на роботу, оскільки виховує дитину самостійно, яка постійно знаходиться вдома, через відсутність працюючих шкіл. У зв`язку з викладеним просить суд відмовити у задоволенні позову в частині зменшення розміру аліментів до 1/6 частини на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . А в частині інших позовних вимог просила суд вирішити на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась про місце, день та час розгляду справи в суді, але в судове засідання з`явився її представник [PERSON] , який не визнав позовні вимоги з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] посилався на те, що позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення аліментів на користь [PERSON] до досягнення дитиною 3-х років та зменшення розміру аліментів на утримання дитини [PERSON] з 1/4 до 1/6 частини всіх видів доходів позивача є такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не підлягають задоволенню. Як зазначив позивач, що він ніде не працює, однак отримує пенсію по інвалідності в розмірі 7000,00 грн. та щомісячні страхові виплати в розмірі 19000,00 грн., таким чином загалом його доходи становлять приблизно 26000,00 грн. на місяць. При цьому позивач вказує, що його стан здоров`я не задовільний та він вимушений постійно звертатись до лікарів, однак доказів того, що йому потрібні дорогі ліки та постійні обстеження, на які він витрачає певну суму коштів на лікування суду не надав. Позивач лише обмежився наданням декількох медичних документів, які підтверджують, що він знаходився на стаціонарному лікуванні під час обстеження у Київському інституті медицини праці, де йому було встановлено професійне захворювання пов`язане з виробництвом, та довідкою про встановлення йому третьої групи інвалідності. Тобто будь-яких доказів щодо незадовільного стану здоров`я позивача матеріали справи не містять. Вважає, що позивач лукавить коли посилається на незадовільний стан здоров`я, а той факт, що йому встановлено третю групу інвалідності не є перешкодою для працевлаштування. Відповідно до довідки МСЕК позивачу протипоказана робота лише в підземних умовах виробництва. Крім того позивачем не доведено належними доказами зміну його матеріального стану, зокрема, погіршення матеріального стану. [PERSON] з 01.03.2021 року в ГУ ПФУ в Донецькій області отримує щомісячні страхові виплати, як особа яка втратила працездатність в разі травми на виробництві, та пенсію яку призначено з 01.03.2023 року. Станом на 06.10.2023 року заборгованість зі сплати аліментів позивача, які утримуються з щомісячних страхових виплат, за період з 01.03.2021 року по 23.02.2023 року становить 21367,94 грн. Вважає, що матеріальний стан позивача навпаки покращився. Також адвокат Косенко С.В. посилається на те, що законом не передбачено припинення стягнення аліментів у випадку виїзду матері разом з дитиною за кордон, крім того матеріали справи не підтверджують факту перебування [PERSON] за кордоном. Вважає, що позивач повинен сплачувати аліменти у встановленому розмірі за рішенням суду на користь [PERSON] на утримання спільної дитини та на утримання [PERSON] до досягнення дитиною трьох років, зменшення розміру аліментів призведе до погіршення майнового становища дитини і не буде відповідати її інтересам. У зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Представник третьої особи Служба у справах дітей Добропільської міської військової адміністрації в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без її участі та прийняти рішення на розсуд суду. На підставі ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін, від яких надійшли відповідні заяви та відзиви на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було розірвано рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.05.2018 року. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , про що в матеріалах справи мається відповідна копія свідоцтва про народження. Судовим наказом Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.04.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02.04.2018 року. Також у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] мається спільна малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , про що в матеріалах справи мається відповідна копія свідоцтва про народження. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28.08.2021 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14.04.2021 року. А також стягнуто аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, починаючи з 14.04.2021 року. Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА №120249 від 23.02.2023 року вбачається, що позивачу [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності з профзахворювання та із втратою 65% відсотків працездатності. Довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ №216473 від 23.02.2023 року встановлено, що [PERSON] протипоказана робота в підземних умовах виробництва із значним фізичним навантаженням. Висновком ЛКК №9/122 КНП «Добропільський ЦПМСД» [PERSON] встановлений діагноз хронічний бронхіт І ст. із протипоказанням до підземної праці, контактування з пилом та газом. Висновком ЛКК №22/122 КНП «Добропільський ЦПМСД» [PERSON] встановлений діагноз хронічна радикулопатія із протипоказанням важкої фізичної та підземної праці. З медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність хронічного професійного характеру захворювання №40/1000 від 02.11.2022 року та з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №976 [PERSON] від 09.11.2022 року, виданих Державною установою «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Академічних медичних наук України» встановлено повний діагноз [PERSON] , який знаходився на стаціонарному лікуванні з 26.10.2022 року по 09.11.2022 року, а саме: хронічний бронхіт ІІ ст.. в фазі затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в ст. затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовими синдромами. Супутній діагноз: хронічний тонзиліт, папіломи шкіри шиї, мікоз шкіри ступнів. Згідно копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що останній був звільнений з роботи (шахти) на підставі п. 2 ст. 40 КЗоТ України, тобто за станом здоров`я. Відповідач [PERSON] з відзивом на позовну заяву надала довідки про наявність заборгованості по аліментам №22.23-21748 від 08.08.2023 року, №22.23-21749 від 08.08.2023 року виданих Добропільським відділом ДВС у Покровському районі Донецької області, з яких вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів у період з 01.03.2022 року по 30.06.2023 року становить 18404,64 грн., а заборгованість зі сплати аліментів з пенсії боржника станом на 01.09.2023 року становить 10934,04 грн. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Косенко С.В., надав суду довідку №22.23-30709 від 06.10.2023 року видану Добропільським відділом ДВС у Покровському районі Донецької області, про наявну заборгованість зі сплати аліментів, які утримуються з щомісячних страхових платежів станом на 06.10.2023 року, за період з 01.03.2021 року по 23.02.2023 року розмір заборгованості становить 21367,94 грн. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області на виконання ухвали суду надано відомості про розмір пенсійного забезпечення та про розмір страхових виплат (регресу), які сплачуються [PERSON] №0500-0909-7/92870 від 31.10.2023 року. Відповідно до службової записки №7660/09-16 від 26.10.2023 року, розмір страхових виплат [PERSON] за період з травня 2023 року по жовтень 2023 року з урахуванням проведених утримань становить 167292,71, з них утримано аліменти на користь [PERSON] в розмірі 38018,85 грн., на користь [PERSON] в розмірі 36813,95 грн. Розмір пенсійного забезпечення [PERSON] за період з травня 2023 року по жовтень 2023 року склав 42228,00 грн., розмір пенсії виплачений в розмірі 28152,00 грн., сума коштів відрахованих з пенсії на аліменти складає 14076,00 грн. Надаючи юридичну оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища та здоров`я батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Згідно ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як на підставу своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що після видачі Добропільським міськрайонним судом Донецької області судового наказу від 12.04.2018 року про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та прийняття в подальшому рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28.08.2021 року про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу та стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, призвело до надмірних витрат, утримується більший процент аліментів, а саме 75% відсотків, ніж передбачена сума коштів на двох дітей та матері. На момент ухвалення судом цього рішення, малолітнім дітям позивача [PERSON] , [INFO] фактично виконалось 3(три) року, а [PERSON] , [INFO] 8 (вісім) років. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення складає: для дітей віком до 6 років 2272,00 грн.; для дітей віком від 6 до 18 років 2833,00 грн.; для працездатних осіб - 2684 гривні. Як встановлено судом з наданої начальником Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області службової записки, щодо розміру страхових виплат та пенсійного забезпечення [PERSON] за період з травня 2023 року по жовтень 2023 року, останній сплатив аліменти з страхових виплат на користь [PERSON] в розмірі 38018,85 грн., а з пенсійного забезпечення 7038,00 грн., а разом 45056,85 грн. за період з травня 2023 року по жовтень 2023 року, а на користь [PERSON] з страхових виплат 36813,95 грн., а з пенсійного забезпечення 7038,00 грн., а разом 43851,95 грн. Отже розраховуючи сплачені [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей за період з травня 2023 року по жовтень 2023 року, середньомісячний розмір аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , складає 7509,48 грн., а на утримання [PERSON] , 03.11.2020 року 7308,66 грн. При цьому судом встановлено, що після видачі Добропільським міськрайонним судом Донецької області судового наказу від 12.04.2018 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та прийняття в подальшому рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28.08.2021 року про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу та стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, у [PERSON] змінився стан здоров`я, що підтверджується відповідними медичними висновками та довідками, останній отримав третю групу інвалідності та за станом здоров`я був звільнений з місця постійної роботи (шахти), що призвело і до погіршення матеріального стану, оскільки [PERSON] на теперішній час не працевлаштований та фактично не отримує заробітну плату, а тому наявні підстави, передбачені статтею 192 СК України для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів. 17 травня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим при зменшеному за даним рішенням суду розміру аліментів, що присуджені до стягнення, мінімальний їх розмір складатиме не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд наголошує на тому, що зобов`язання утримувати дітей покладено на обох батьків, оскільки відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому відповідач [PERSON] також зобов`язана утримувати дитину [PERSON] , [INFO] , а відповідач [PERSON] [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного, враховуючи надані суду документи на підтвердження доводів позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Також, суд роз`яснює, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, або поліпшення здоров`я платника аліментів. Щодо позовної вимоги [PERSON] про припинення стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, суд наголошує наступне. Частиною 2 ст. 91 СК України передбачено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до\~частин 2,\~4\~ст.\~84\~СК України,\~дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання\~від чоловіка\~-\~батька дитини\~до досягнення\~дитиною трьох\~років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Підстави для припинення права на утримання дружини, яке отримано на підставі статті 84 СК України, визначено статтею 85 СК України. Відповідно до ст. 85 СК України, право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини. Право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини. Отже, враховуючи особливості правової природи права на утримання дружини від чоловіка - батька дитини, яке передбачене статтею 84 СК України, та яке пов`язане саме з проживанням дитини разом з дружиною, суд вважає, що припинення такого утримання можливо лише з підстав, передбачених статтею 85 СК України. Зокрема, таке право припиняється у випадку передання дитини на виховання іншій особі, в разі смерті дитини, виключення відомостей про чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини за рішенням суду. Посилання позивача на те, що відповідачка [PERSON] на теперішній час проживає закордоном в країні-агресорі, а саме в російській федерації в місті Москва і дана обставина, на його думку є підставою для припинення права відповідачки на утримання до досягнення дитиною трирічного віку, не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки ст. 85 СК України дані правовідносини не регулює. У такому разі позовна вимога [PERSON] про припинення стягнення аліментів з нього на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. за позовну вимогу про зменшення розміру аліментів. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. за позовну вимогу про зменшення розміру аліментів. Щодо витрат по сплаті судового збору за позовну вимогу про припинення стягнення аліментів, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про припинення стягнення аліментів, то вказані витрати, пов`язані зі сплатою судового збору слід залишити за позивачем.

Outcome: partial