Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~01.11.2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що на виконанні приватного виконавця\~виконавчого округу\~Волинської області\~Пироги С.С.\~перебуває виконавче\~провадження №\~68388879\~від 27.01.2022\~року з\~примусового виконання\~виконавчого напису\~приватного нотаріуса\~Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенка Є.М.,\~вчиненого 11.06.2021\~року та\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№ 140409\~про стягненняз\~нього на\~користь ТзОВ\~«Форт» заборгованості\~в сумі\~29738,24\~грн.Вважає, що спірний виконавчий напис вчинений із грубим порушенням вимог чинного законодавства, оскільки Кредитний договір, який став підставою його вчинення, нотаріально не посвідчувався, а тому в приватного нотаріуса не було жодних правових підстав для вчинення такого. При цьому, стягуваний розмір заборгованості не може вважатися безспірним. Враховуючи наведене, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Остапенка Є.М., вчинений 11.06.2021 року та зареєстрований в реєстрі за № 140409, а також стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі з яких: 1073,60 грн. судовий збір за подання позову та 7000 грн. витрати на правничу допомогу. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.11.2023 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та за наявними у справі матеріалами. 15.11.2023 року від відповідача ТзОВ «ФК Форт» надійшла на адресу суду заява про визнання позову. Одночасно з цим, відповідачем ТзОВ «ФК Форт» подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, яка обгрунтована тим, що даний спір має абсолютну незначну складність, зразки відповідних позовних заява наявні у вільному доступі, а тому в позивача не було крайньої необхідності звертатися за наданням правової допомоги. Крім того, зі сторони позивача не надходили пропозиції щодо врегулювання спору в поза судовому порядку, попри ту обставину, що у [PERSON] продовжує існувати кредитна заборгованість. Вважає, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу не співрозмірні з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Враховуючи наведене, відшкодування понесених витрат у даній частині можливе у розмірі 1000 грн. Від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С. пояснення на позовну заяву, заяви, клопотання на адресу суду не надходили. Враховуючи, що строки подання третіми особами пояснень щодо позову на даний час сплинули, суд вважає за можливе вирішити спір за наявними у справі доказами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, 11.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком О.Є. було вчинено\~виконавчий напис,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№ 140409,\~яким з\~ [PERSON] \~на користь\~ТзОВ «ФК\~Форт» стягнуто\~суму заборгованості за Кредитним договором № 6МС/2008/980-МК/35, укладеним 17.07.2008 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» в загальному розмірі 29738,24 грн. Із вищевказаного виконавчого напису вбачається, що стягувана заборгованість нарахована за період 30.12.2020 року по 03.06.2021 року та згідно укладених Договору відступлення прав вимоги № GL2N014341ПВ260 від 14.05.2020 року (від ПАТ «КБ «Надра») та Договору відступлення (купівлі продажу) прав вимоги та майнових прав № 92-Ф від 30.12.2020 року (від ТзОВ «ФК «Морган Кепітал») право вимоги за Кредитним договором № 6МС/2008/980-МК/35, укладеним 17.07.2008 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра», перейшло до ТзОВ «ФК Форт». На підставі вказаного виконавчого напису, Приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. 27.01.2022 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68388879. Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує, зокрема, тим, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса вчинений на підставі кредитного договору, який не був посвідчений нотаріально. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Так, згідно ст. 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року (далі Перелік). Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Одночасно з цим, 26.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» України № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Тобто, на даний час, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 11.06.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна позиція закріплена в постанові Верховно суду від 15.04.2020 року № 158/2157/17. Доказів іншого сторонами суду надано не було. Отже, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обґрунтування [PERSON] щодо вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком О.Є. виконавчого напису від 11.06.2021 року, що зареєстрований в реєстрі за № 140409, з порушенням вимог закону є обґрунтованими, у зв`язку з чим його слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованими. Зокрема, суд погоджується із доводами сторони відповідача, які викладені у клопотанні про зменшення судових витрат на правничу допомогу від 15.11.2023 року, щодо неспіврозмірності складності даної справи із виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим на їх виконання часом, обсягом наданих послуг та ціною позову. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На переконання суду розумний та обгрунтований розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню із ТзОВ «ФК Форт» на користь [PERSON] за наслідками розгляду даного спору, складає 4000 грн. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Із наведеного слідує, що понесені позивачкою та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 1073,60 грн., а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500 грн., у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної заяви [PERSON] до ТзОВ «ФК Форт», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога С.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ЗУ «Про нотаріат»,

Outcome: partial