Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

1. Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - позивач), діючи через свого представника - Грибанова Д.В., звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитними договорами за кредитними договорами №391336691 від 06 квітня 2021 року у розмірі 24 957 грн. 81 коп., №0661378859 від 10 квітня 2021 року у розмірі 12 465 грн. 24 коп. та №00-3076661 від 18 квітня 2021 року у розмірі 6 456 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06 квітня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачкою було укладено кредитний договір №391336691. При цьому 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити факту права вимоги, зазначені у реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру боржників №140від 29 червня 2021 року до вказаного договору факторингу до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №391336691. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та позивачем було укладено договір факторингу №20102022, відповідно до якого згідно реєстру боржників №2 від 06 березня 2023 року до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №391336691 на суму 24 957 грн. 81 коп., з яких 6 499 грн. 65 коп. сума заборгованості за основним боргом та 18 458 грн. 16 коп. сума заборгованості по відсоткам. Також 10 квітня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідачкою шляхом підписання акцепту оферти було укладено договір позики на умовах фінансового кредиту №0661378859. 22 червня 2022 року ТОВ «ІНФІНАНС» та позивач уклали договір факторингу №22/02-22, відповідно до якого від ТОВ «ІНФІНАНС» до позивача перейшло право до відповідачки за договором позики №0661378859 на суму 12 4654 грн. 24 коп., з яких 1 198 грн. 98 коп. заборгованість за основною сумою боргу та 11 266 грн. 26 коп. заборгованість за відсотками. Крім того, 18 квітня 2021 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та відповідачкою було укладено кредитний договір №00-3076661 шляхом його підписання відповідачкою електронним підписом. 27 вересня 2021 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та позивачем укладено договір факторингу №27092021, відповідно до якого та згідно реєстру боржників №1 від 27 вересня 2021 року до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №00-3076661 на суму 6 456 грн. з яких: 2 000 грн. 00 коп. заборгованість за основою сумою боргу та 4 456 грн. 00 коп. заборгованість за звичайними відсотками. Представником відповідачки подано відзив на позов в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки до позову не додано жодних доказів повідомлення відповідачки про зміну кредитора, сама відповідачка вказаних кредитних договорів не укладала, всі договори припадають на квітень 2021 року, коли в неї гостив зять з РФ, який мав доступ до її телефону і теоретично міг від її імені отримати кошти. Також вказує, що позивач не надав доказів як укладення вказаних вище кредитних договорів, так і доказів отримання відповідачкою коштів за цими договорами. Представником позивача подано відповідь на відзив з якого вбачається, що позовні вимоги він підтримує повністю, також вказує, що кредитні договори були підписані відповідачкою з використанням електронних підписів. Доказами перерахування кредитних коштів на виконання договору №391336691 є платіжне доручення на перерахування коштів і детальні розрахунки заборгованості за кредитним договором. За договором №0661378859 такими доказами є анкета-заява про отримання кредиту, довідка про ідентифікацію, довідка підтвердження перерахування коштів і детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором. Також представник позивача вказує, що відповідачка здійснювала погашення заборгованості за кредитними договорами. Щодо кредитного договору, укладеного між відповідачкою та ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ», то на підтвердження отримання відповідачкою коштів надано розрахунок заборгованості, самі кошти перераховувалися безготівково. Інші документи про перерахування відповідачці кредитних коштів у позивача відсутні, оскільки така інформаціє є конфіденційною та належить до банківської таємниці. Представником відповідачки подано заперечення в яких останній просить у задоволення позову відмовити повністю та вказує, що у позивача відсутні передбачені статтею 517 ЦК України докази як укладення кредитних договорів, так і перерахування на виконання таких договорів кредитних коштів, про стягнення яких заявлено позов. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує з підстав, наведених у позові та просить їх задовольнити повністю. Представник відповідачки у судовому засіданні висловився проти задоволення позову з підстав, вказаних у відзиві та запереченнях. Заяви та клопотання учасників справи Представником позивача у відповіді на відзив було заявлено клопотання про витребування доказів, у задоволенні якого 12 грудня 2023 року судом було відмовлено. Інших заяв та клопотань від представника позивача та відповідачки не надходило. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 26 жовтня 2023 року судом відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у справі, при цьому роз`яснено відповідачці право подати відзив на позов та заперечення, а позивачу, у разі подання відповідачкою відзиву, право подати відповідь на відзив, а також визначено необхідні для вчинення вказаних дій строки. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, 06 квітня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачкою було укладено кредитний договір №391336691 згідно умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 6 500 грн. 00 коп. (а.с. 8-11). Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як з`ясовано, вказаний вище договір був підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису, шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора, надісланого на її мобільний телефон [NUMBER] , що передбачено положеннями статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 6, 7, 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також узгоджується з висновками Верховного Суду, які містяться у постанові, винесеній 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На виконання вказаного кредитного договору відповідачка отримала від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» кредитні кошти у сумі 6 500 грн. 00 коп., тобто зазначене товариство належним чином виконало свої зобов`язання перед відповідачкою щодо надання кредитних коштів, що підтверджується копією відповідного платіжного доручення (а.с. 104). Згідно паспорту споживчого кредиту до договору №39133691 строк надання кредиту становить 24 дні, процентна ставка на рік є фіксованою та визначена на рівні 171,55% (а.с. 8). Пунктом 1.4 договору передбачено обов`язок відповідачки сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, порядок нарахування яких визначений пунктами 1.4.1-1.4.3 договору (а.с. 9). Як вбачається, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором №39133691 належним чином не виконувала, лише один раз 29 квітня 2021 року сплатила на погашення заборгованості за кредитним договором 703 грн. (0 грн. 35 коп. + 702 грн. 65 коп.), у зв`язку з чим станом на 29 червня 2021 року утворилася заборгованість за тілом кредиту та процентами у розмірі 16 287 грн. 39 коп. (16 137 грн. 90 коп. + 149 грн. 49 коп.) (а.с. 105-107). 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу №28/1118-01 згідно умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором (а.с. 108-109), а також додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 31 грудня 2020 року (а.с. 110-119). Відповідно до пункту 5.3.4 додаткової угоди №26 фактор має право нараховувати боржникам після відступлення права вимоги проценти та інші обов`язкові платежі за кредитними договорами. Згідно витягу з реєстру прав вимоги №140 від 29 червня 2021 року до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №3911336691 у розмірі 16 287 грн. 39 коп. (а.с. 120). ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» з моменту права придбання права грошової вимоги та до 26 серпня 2021 року здійснювало нарахування відповідачці процентів за кредитним договором №3911336691, у зв`язку з чим сума заборгованості за кредитним договором становила 24 957 грн. 81 коп. (а.с 121-122). 20 жовтня 2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та позивачем було укладено договір факторингу №20102022, згідно умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору, тобто позивачу, права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором (а.с. 123-132). Згідно реєстру прав вимоги №2 від 06 березня 2023 року позивач за вказаним вище договором факторингу набув права вимоги до відповідачки за кредитним договором №3911336691 у розмірі 24 957 грн. 81 коп. (а.с. 133-135). На виконання договору факторингу позивач перерахував 10 березня 2023 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» плату за відступлення права вимоги згідно реєстру прав вимоги №2 від 06 березня 2023 року у розмірі 2 788 668 грн. 73 коп. (а.с. 136). Згідно пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до частини другої статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Як вбачається відповідачка не виконала прийнятих на себе зобов`язань згідно кредитного договору №3911336691 від 06 квітня 2021 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість за цим договором у розмірі 24 957 грн. 81 коп. На час розгляду справи судом будь-яких доказів погашення вказаної заборгованості також не надано. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належний йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки в ході судового розгляду підтвердився факт порушення відповідачкою своїх зобов`язань щодо сплати боргу кредитним договором №3911336691 від 06 квітня 2021 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 24 957 грн. 81 коп., при цьому право вимоги за даним договором на час розгляду справи належить позивачу, який набув його за договором факторингу №20102022, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором позики №0661378859 у розмірі 12 465 грн. 24 коп. та за кредитним договором №00-03076662 у розмірі 6 456 грн. 00 коп., суд враховує наступне. Так, 10 квітня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідачкою було укладено договір надання позики №0661378859/2, шляхом акцептування відповідачкою оферти (а.с. 24-26). Згідно умов договору ТОВ «ІНФІНАНС» зобов`язалося надати відповідачці позику у розмірі 1 199 грн. 00 коп. на 21 календарний день зі сплатою 638,75% річних (а.с .23). При цьому матеріали справи не містять доказів надання відповідачці позики на виконання зазначеного вище договору позики. Додана до позовної заяви копія квитанції про оплату на суму 1 199 грн. 00 коп. надання зазначеної позики не підтверджує, оскільки відповідно до цієї квитанції отримувачем коштів є саме ТОВ «ІНФІНАНС», а не відповідачка (а.с. 28). 22 червня 2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та позивачем було укладено договір факторингу №22/06-22 від 22 червня 2022 року згідно умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому то третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 29-32). Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №22/06-22 на виконання вказаного вище договору факторингу ТОВ «ІНФІНАНС» передало позивачу право вимоги за договором №0661378859 на суму 12 465 грн. 24 коп., з яких 1 198 грн. 98 коп. сума заборгованості за основою сумою боргу та 11 266 грн. 26 коп. сума заборгованості за відсотками. (а.с. 33). Також 18 квітня 2021 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та відповідачкою було укладено кредитний договір №00-3076662 згідно умов якого відповідачка мала отримати 2000 грн. 00 коп. на строк 30 днів зі сплатою 684% річних (а.с. 38-40). Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як з`ясовано, вказаний вище договір був підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису, шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора, надісланого на її мобільний телефон [NUMBER] , що передбачено положеннями статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 6, 7, 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також узгоджується з висновками Верховного Суду, які містяться у постанові, винесеній 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19. При цьому матеріали справи не містять доказів надання відповідачці на виконання зазначеного вище договору кредиту у розмірі 2 000 грн. 00 коп. 27 вересня 2021 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та позивачем було укладено договір факторингу №27092021 згідно якого в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги (а.с. 41-42). Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу №27092021 та витягу з реєстру боржників до договору факторингу №27092021 на виконання вказаного вище договору факторингу ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» передало позивачу право вимоги за договором №00-3076662 на суму 6 456 грн. 00 коп., з яких 2 000 грн. 00 коп. сума заборгованості за основою сумою боргу та 4 456 грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками. (а.с. 43-44). Як вбачається, на доведення факту отримання відповідачкою від ТОВ «ІНФІНАНС» згідно договору №0661378859 позики у розмірі 1 199 грн. 00 коп. та загального розміру заборгованості - 12 465 грн. 24 коп., а також факту отримання відповідачкою згідно договору №00-03076662 кредиту у розмірі 2 000 грн. 00 коп. та загального розміру заборгованості 6 456 грн. 00 коп., відповідачем надано лише розрахунки заборгованості від 31 серпня 2023 року (а.с. 34, 45). Суд зазначає, що вказані документи, надані позивачем, не є належними доказами на підтвердження існування у відповідачки заборгованості за кредитними договорами №0661378859 та №00-03076662, при цьому у матеріалах справи відсутні інші докази, які б підтверджували, як факт отримання відповідачкою коштів згідно вказаних договорів, так і правильність здійснених розрахунків заборгованості, зокрема матеріали справи не містять первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», виписок з особових рахунків відповідачки тощо. Водночас, саме на позивача в силу положень статті 81 ЦПК України покладається обов`язок доведення факту отримання відповідачкою коштів згідно зазначених вище договорів. Вказане узгоджується з позиціє Верховного Суду, викладено у постанові від 20 травня 2022 року, винесеній у справі №336/4796/18. За таких обставин, зважаючи на відсутність доказів отримання відповідачкою коштів за договорами №0661378859 та №00-03076662, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитними договорами №0661378859 у розмірі 12 465 грн. 24 коп., та №00-03076662 у розмірі 6 456 грн. 00 коп. необхідно відмовити. Судові витрати Позивачем здійснено судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2 684 грн. 00 коп., при цьому відповідачкою судові витрати не здійснювалися. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, у розмірі 1 526 грн. 62 коп. (24 957 грн. 81 коп. х 2 684 грн. 00 коп. / 43 879 грн. 05 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial