Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

У вересні 2023 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Дніпровської міської ради про встановлення факту проживання без реєстрації за місцем реєстрації. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] посилалася на те, що [PERSON] , народився в м. Дніпрі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Жовтневим РАГЦ м. Дніпропетровська та про що складено актовий запис №1948. Матір`ю позивача є [PERSON] , [INFO] та батьком- [PERSON] [INFO] . 20 квітня 1991 року батьки позивача уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Жовтневим РАГЦ м. Дніпропетровська. Відповідно, матері було присвоєно прізвище- [PERSON] . 14 липня 1993 року батьки розірвали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим Жовтневим ЗАГЦ м. Дніпропетровська. Після розірвання шлюбу, матері було присвоєно прізвище - [PERSON] . Рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 15 жовтня 1993 року за №1559 відбулася зміна прізвища позивача з [PERSON] на [PERSON] 14 листопада 2007 року Виконавчим комітетом Жовтневої районної у м. Дніпропетровську раді було позбавлено [PERSON] 1968 р.н. батьківських прав відносно [PERSON] , висновок за №Л- 09/1385. Так, з моменту народження, [PERSON] проживав зі своєю матір`ю за адресою її реєстрації: [ADDRESS] , оскільки батько [PERSON] покинув його з матір`ю, у грудні 1992 року, життям сина не цікавився, всупереч ст.155 Сімейного кодексу України. Вказаний факт, зокрема підтверджено у висновку Виконкому Жовтневої у м. Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] , а отже, вказане виключає факт проживання з батьком. Поняття інституту прописки новонародженої дитини в Україні з`явилось значно пізніше, та станом на момент його народження, 1991 рік, не передбачалось обов`язку батьків декларувати/реєструвати новонароджену дитину, а відповідно вона повинна проживати разом за адресою реєстраціїї одного із батьків. В зв`язку із зміною прізвища матір`ю позивача та відповідно паспорту громадянки України, в паспорті існує відомості про її реєстрацію за адресою: [ADDRESS] з 27 грудня 1993 року. В момент досягнення повноліття позивач отримав паспорт громадянина України та відповідно був зареєстрований за адресою реєстрації матері 01 грудня 2007 року. Відповідно до даних, що містяться у відділі формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 30 червня 2023 за №10/5-969 на запит від 21 червня 2023 було надано відповідь, що відповідно до даних будинкової книги та картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, [PERSON] вписаний в будинкову книгу разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 27 грудня 1993 по теперішній час. Факт проживання позивача за вказаною адресою з моменту народження також підтверджується довідкою квартального комітету Жовтневого райвиконкому за підписом голови [PERSON] . На сьогоднішній час у позивача виникла необхідність звернутись до суду з заявою про встановлення факту, а саме факту його проживання разом з матір`ю з моменту народження по [INFO] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Така необхідність обґрунтовуються тим, що він є лікарем Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня 16» Дніпровської міської ради, та в зв`язку з тим, стоїть на квартирному обліку та має на меті в подальшому отримати своє житло, проте не може підтвердити факт своєї реєстрації чи відсутність такої з моменту народження до 27 грудня 1993 року та відповідно те, що з моменту народження, з 23 жовтня 1991 року по 27 грудня 1993 року позивач не скористався своїм правом на безкоштовну приватизацію майна. Так, розглянувши пакет документів щодо надання житлової площі у гуртожитку комунальної власності ДМР 16 червня 2023 Департамент житлового господарства ДМР повідомив про неповноту поданих документів. Та позивачу було запропоновано звернутись для узгодження деяких питань до Департаменту. За результатами, Департамент вказав про відсутність доказу на підтвердження прописки позивача з моменту народження до 27 грудня 1993 року (перший запис про реєстрацію в домовій книзі) та відповідно про відсутність використаних останнім житлових чеків для приватизації державного житлового фонду (відсутність використаного права на приватизацію житлового фонду) за період з моменту народження з 23 жовтня 1991 року по 27 грудня 1993 рік. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 вересня 2023 року справа за указаною заявою була передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.53-54). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2023 року було відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] до Дніпровської міської ради про встановлення факту проживання без реєстрації за місцем реєстрації. (а.с.55-56). У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Фактичні обставини, встановлені судом 20 квітня 1991 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.12). 14 червня 1993 року даний шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] та змінено дошлюбне прізвища [PERSON] . (а.с.11). Від шлюбних відносин народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . (а.с.13). Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 15 жовтня 1993 року, було змінено прізвище неповнолітньому [PERSON] на [PERSON] (а.с.14). Відповідно до висновку Виконавчого комітету Жовтневої районної ради у м. Дніпропетровську від 14 листопада 2007 року, визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] . (а.с.16). Довідкою про місце реєстрації (проживання) від 03 липня 2023 року підтверджується, що [PERSON] , зареєстрований (проживає) за адресою [ADDRESS] (а.с.35), даний факт також підтверджується довідкою про склад сім`ї від 26 травня 2023 року. (а.с.42) Листом від Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» повідомлено що, станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою [ADDRESS] відсутні відомості щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за [PERSON] . (а.с.36). [PERSON] працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня №16» дніпровської міської ради на посаді лікаря-анестезіолога з 01 серпня 2018 року, що підтверджується довідкою від 24 травня 2023 року. (а.с.39). Відповідно до даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, [PERSON] , [INFO] , вписаний в будинкову книгу разом з матір`ю ( [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] з 27 грудня 1993 року, по паспорту з 01 грудня 2007 року. (а.с.43). Довідкою наданою комунальним підприємством «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, підтверджено що ордер на зняття житлової площі у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] в Комунальному підприємстві «Жилсервіс 5» Дніпровської міської ради відсутній. (а.с.47). В матеріалах справи міститься сертифікат виданий [PERSON] на отримання квартири [ADDRESS] . (а.с.48). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. За умовами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно із ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Відповідно до ч.1, 2 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. За приписами ч. 3, 4 ст. 269 ЦК України, особисті немайнові права тісно пов`язан із фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Станом на 1991 рік питання щзодо зобов`язання декларування / реєстрації місця проживання (перебування) новонародженої дитмни не містила ознак зобов`язання з боку законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України зазначені вище письмові докази, суд вважає доведеним факт проживання [PERSON] без реєстрації за місцем реєстрації його матері [PERSON] за адресою [ADDRESS] , за період з моменту народження з 23 жовтня 1991 року по 27 грудня 193 рік . Щодо позовної вимоги про встановлення факту відсутності використання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, суд зазначає наступне. Згідно ст. 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 345 ЦK України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом. Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду». Підготовка та оформлення документів про передачу регулюється Положенням «Про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України» від 16.12.2009 №396. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Статтею 4 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку, потребуючих поліпшення житлових умов, до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Відповідно до п. 18 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян», громадянин подає до органів приватизації, окрім інших, документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Відповідно до п. 20 Положення документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка видана органом приватизації за попереднім місцем проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду, що передбачає наявність відомостей (довідки) щодо реєстрації місця проживання за період з 01.01.1993 року по теперішній час. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. За ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. На підставі ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. При цьому за ч. 4 ст. 8 Закону України «Про приватизацію» підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 10, 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. А спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. У п. 3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2010 від 10.06.2010 зазначено, що право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано загальну площу житла, що не перевищує встановлену санітарну норму і відповідно, номінальну вартість житлового чека, незалежно від того, відповідає ця площа одній квартирі (будинку) чи кільком. Таким чином тільки повне використання житлових чеків є фактом реалізації один раз права на безоплатну приватизацію житла, передбаченого ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію». На підставі п. 1 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 (далі - Положення), вбачається, що таке Положення визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Відповідно до змісту п. 18 Положення громадянином до органу приватизації подаються, зокрема: заява на приватизацію квартири; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку; довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву; технічний паспорт на квартиру; копія ордера на жиле приміщення; документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації. При цьому за п. 20 Положення документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки, видані органом приватизації за попередніми місцями проживання після 1992 року, щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території). Відповідно до п. 23 Положення орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян, наслідком чого є видача органом приватизації свідоцтва про право власності та його реєстрація у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності. Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.1993 № 305 «Про випуск в обіг приватизаційних житлових чеків» та Положення про порядок відкриття приватизаційних депозитних рахунків за житловими чеками та здійснення з них платежів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 27.08.2000 № 179, з метою використання житлових чеків за їх призначенням, в установах Ощадбанку України відкриваються приватизаційні депозитні рахунки, на які зараховується повна номінальна вартість житлових чеків громадян. Облік операцій за депозитними рахунками в установах банку здійснюється за позабалансовими рахунками відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 11.09.2017 № 89 (зі змінами). Враховуючи те, що встановлення факту проживання [PERSON] без реєстрації за місцем реєстрації матері в період з 23 жовтня 1991 року по 27 грудня 1993 рік та встановлення факту відсутності використання чеків для приватизації державного житлового фонду у період з 23 жовтня 1991 року по 27 грудня 1993 року породжує для нього юридичні наслідки, а заявник не має іншої можливості встановити факт, що має юридичне значення, у цій справі відсутній спір про право, тому наявні підстави для задоволення заяви про встановлення фактів. На підставі викладеного,

Outcome: approved