Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Позивач ТОВ «ФІНФОРС» 15 квітня 2019 року звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь товариства 11114,00 грн. заборгованості та 1921 грн. судового збору. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості посилається на наступне. 23.10.2018 року між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №400614-А. За умовами договору відповідач взяв споживчий кредит у розмірі 6000,00 грн. для власних потреб на строк до 19.11.2018 та з фіксованою процентною ставкою 1,33 в день. ТОВ «СС ЛОУН» перерахував відповідачу кредит на вказану ним банківську картку. Відповідно до умов Договору за період користування кредитом, а саме з 23.10.2018 по 19.11.2018 року відповідачу нараховано відсотки за користування кредитом у розмірі 2234,40 грн. Проте, відповідач вчасно не повернув кредит разом із нарахованими відсотками, у зв`язку з чим на підставі п. 4.6. Договору з 20.11.2018 по 05.12.2018 року нараховано пеню у розмірі 2880,00 грн. Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що сторони в даних правовідносинах керуються Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі і щодо підписання документів електронним підписом. Так, при реєстрації на сайті ТОВ «СС ЛОУН» 23.10.2018 року був згенерований особисто для відповідача цифровий підпис. Надалі сторони підписували всі документи, в тому числі і Договір, виключно цифровим підписом. Тому, саме підписання документів цифровим підписом і є в даному випадку волевиявленням відповідача на отримання кредиту. Проте відповідач незважаючи на чисельні звернення ТОВ «СС ЛОУН» кредит не повернув. 27.02.2019 року ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «ФІНФОРС» уклали Договір факторингу №40071779-9, предметом якого є передача грошових коштів в розпорядження ТОВ «СС ЛОУН», а ТОВ «СС ЛОУН» відступлено факторові право грошової вимоги, основного зобов`язання, відсотків, комісії, неустойки, штрафів, пені та інших платежів. За умовами договору та реєстрами до нього, які оформлені у вигляді додатків за №2-6, позивачу передано право вимоги за договором №400614-А від 23.10.2018 року. Таким чином, позивач набув право вимоги до відповідача. Виходячи з цього, невиконання відповідачем умов договору, позивач просить задовольнити позов. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 15.04.2019 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 19.04.2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 15.05.2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» до [PERSON] про стягнення грошового зобов`язання. Представник позивача ТОВ «ФІНФОРС» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи позивача було повідомлено належним чином. Прохальна частина позовної заяви містить клопотання, відповідно до якого в разі неявки в судове засідання відповідача, ТОВ «Ф ФІНФОРС» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника та винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечує представник позивача. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 23 жовтня 2018 року між ТОВ «СС ЛОУН» та відповідачем [PERSON] був укладений Договір надання коштів у позику №400614-А, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 6000,00 грн., строком до 19.11.2018 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,33% від суми кредиту за кожен день користування; річна відсоткова ставка за кредитом складає 478,8%. Сукупна вартість кредиту для позичальника з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору складає 137, 24% від суми кредиту 8234,40 грн. Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 834422 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Як вбачається з витягу з реєстру виданих позик, здійснених за допомогою сервісу PLATON, за кредитом №400614-А [PERSON] 23.10.2018 року перераховано 6000,00 грн. на картку № [NUMBER] . Предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за договором позики, укладеним в електронній формі. Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Цивільний кодекс України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «СС ЛОУН» перебувають в загальному доступі, опубліковані на сайті товариства. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. З огляду на викладене вище, враховуючи факт підписання відповідачем електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд приходить до висновку, що укладення договору №400614-А від 23.10.2018 р. узгоджуються з вимогами ст.ст. 6 , 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. За змістом ст. ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Пунктом 2.1.3, 2.1.5 договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі - 1,33 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього Договору. Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 30 днів. Відповідно до п. 3.4.1. Кредитного договору позичальник зобов`язується у встановлений строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Згідно п. 4.6 Договору, у разі неповернення строкової заборгованості за договором до дня терміну платежу, нарахування процентів за користування кредитом припиняється. З дня, наступного за днем терміну платежу, нараховується пеня в розмірі 3% від суми кредиту, що не сплачена позичальником в термін платежу, за кожний день прострочення. У пункті 10.7 договору позики відповідач підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Встановлено, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем. З даних розрахунку заборгованості по Договору надання коштів у позику №400614-А від 23.10.2018 року встановлено, що станом на 27.02.2019 р. у відповідача виникла заборгованість у розмірі 11114,40 грн., яка складається з: - 6000,00 грн. - заборгованість за кредитом; - 2234,40 грн. - проценти за користування кредитом; - 2880,00 грн. - пеня за неповернення кредиту у строки, передбачені договором. За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Згідно пункту 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК. Відтак суд вважає правомірним нарахування позивачем пені після визначеного кредитним договором строку кредитування. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Як встановлено судом, 27.02.2019 р. між ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «ФІНФОРС» був укладений Договір факторингу №40071779-9 про відступлення права грошової вимоги за цивільно-правовими договорами, укладеними з боржниками з використанням положень Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов укладеного договору, ТОВ «СС ЛОУН» відступило ТОВ «ФІНФОРС», а ТОВ «ФІНФОРС» набуло права вимоги за кредитними договорами позичальником за якими є ТОВ «СС ЛОУН», а новий кредитор набував у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги кредитора до боржників, в тому числі за Договором надання коштів у позику №400614-А від 23.10.2018 р. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву щодо заявлених позовних вимог, будь-яких пояснень/заперечень щодо розрахунку заборгованості та в спростування зазначеного позивачем, суду надано не було. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не виконав умов укладеного договору, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за Договором надання коштів у позику №400614-А від 23.10.2018 р. в загальному розмірі 11114,40 грн. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1921,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved