Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

У квітні 2023 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визначити місцем проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] за будь-яким постійним чи тимчасовим місцем проживанням його матері [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у сторін народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . 17.01.2019 року між сторонами шлюб розірвано, що підтверджується рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2019 року. Після припинення шлюбу, спільний син сторін - [PERSON] залишився проживати із позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Син разом з матір`ю зареєстровані в будинку батьків позивачки за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади. З метою забезпечення належних умов для розвитку дитини, матір разом із сином переїхали до міста Дніпро, де орендують квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором оренди від 13.11.2019 року. Дитина відвідує Комунальний заклад дошкільної освіти (садок-ясла) №94 Дніпровської міської ради з 27.07.2020 року, перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря за місцем проживання, відвідує лікаря разом із матір`ю, про що свідчить виписка із медичної карти. Для дитини забезпечені належні умови для проживання, виховання, фізичного та духовного розвитку. 05.08.2019 року Царичанським районним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ №169/1005/19 про стягнення з [PERSON] на Користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з 01.08.2019 року до повноліття дитини. Станом на 07.03.2023 року за виконавчим провадженням з примусового виконання судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина облічується заборгованість в розмірі 130 391,73 грн. Рішенням Красногвардійського районного суду Дніпропетровської області про розірвання шлюбу не було визначено місце проживання дитини, натомість батько хоч і не приймає участі у вихованні, проте постійно маніпулює вказаним фактом. Не визначення місця проживання дитини стало призводити до конфліктів між сторонами та негативно впливає на процес виховання дитини та реалізації її прав та інтересів. В контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, добросовісне виконання позивачкою [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, бажання самої дитини на проживання з матір`ю, прошу позовні вимоги задовольнити. Відповідач не має самостійного доходу, в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті аліментів на утримання малолітнього сина. Зловживає алкогольними напоями. Відомо позивачу і про наявний вирок суду щодо відповідача за фактом викрадення чужого майна із магазину, а саме горілчаних виробів та спиртних напоїв. В судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, раніше надала заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Просила розглянути справу без її участі. Повідомила про те, що відносно відповідача в 2019 році був винесений вирок (провадження 1-КА/932/633/19 справа 932/12848/19). Просить не з`ясовувати думку її дитини тому, що їй виповнилося 7 років і для неї це буде психологічна травма. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, раніше представником надано заяву про розгляд справи без участі представника та ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). 17 січня 2019 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі №204/6324/18 позовні вимоги задоволено, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Відповідно до довідки від 22.03.2023 року №6/1 Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №94 Дніпровської міської ради, вбачається, що [PERSON] , дійсно відвідує Комунальний заклад з 27.07.2020 року. За час відвідування дитиною дошкільний заклад батько забирав дитину лише 2 рази. Участь в житті та вихованні дитини не приймає. Досягненнями дитини не цікавиться, святкові ранки, батьківські збори не відвідує. Мати приділяє велику увагу вихованню та розвитку дитини. Завжди з дитиною відвідує онлайн-заняття, вчасно виконують завдання. Прислухається до парад вихователів (а.с. 6). 13 листопада 2019 року позивачкою укладено договір оренди житлового приміщення, відповідно до умов якого позивачка орендує квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 4-5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, висновок в даному випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав. Так, згідно висновку органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 26.09.2023 року №5/5-415, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , 1991 року народження. Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Тому, суд враховує вказаний висновок при ухваленні рішення, але він не є визначальним для визначення місця проживання малолітньої дитини. Також, з матеріалів справи вбачається, що мати дитини (позивачка) позитивно характеризуються, а іншого суду не доведено. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М.С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним. У постанові від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а також що в інтересах дитини є турбота та підтримка і з боку матері, і з боку батька, суд надає першочергове значення та оцінку саме найкращими інтересами дитини, врахувавши обставини спору. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 12.02.2020 року по справі №461/3144/17, провадження №61-21215св19, вирішальним у справах про визначення місця проживання дитини є визначення місця проживання з кимось із батьків, а не сама адреса зазначеного місця, оскільки особа має право змінювати постійне місце проживання на свій розсуд. Суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. Тобто, після припинення стосунків між подружжям, малолітня дитина фактично проживає з матір`ю. Наразі відповідач не спілкується з дитиною. Суд вважає, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, з урахуванням обставин справи, відсутність відповідача тривалий час в житті дитини, здійснення піклування дитиною саме матір`ю, буде відповідати максимально інтересам дитини та не буде порушувати прав обох батьків. Тому, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином оскільки позивачці задоволені її позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. (в порядку ч.ч.1-2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом. На підставі викладеного і

Outcome: approved