Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Новоодеський відділ державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у якому просить визнати виконавчий напис №1552 від 08.10.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, на користь стягувача АТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, що тягне за собою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Так виконавчий напис № 1552 від 08.10.2018 [PERSON] не отримав, дізнався про існування виконавчого напису від працівників Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби. Виконавчий напис № 1552 від 08.10.2018 вчинений приватним нотаріусом Бондар І.М. з порушенням вимог законодавства, оскільки нотаріусу не надано документи на підтвердження безспірності вимог кредитора. Крім того за частиною вимог кредитора сплив строк позовної давності. Письмову вимогу АТ КБ «Приватбанк» про погашення заборгованості [PERSON] , не отримав та у зв`язку з цим позбавлений можливості самостійно ліквідувати допущені порушення, перевірити правильність нарахування заборгованості, оскаржити виставлену кредитором вимогу у судовому порядку або направити заперечення кредитору. Крім цього фактичний розмір, заборгованості [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк» на момент вчинення виконавчого напису є значно меншим, ніж розмір заборгованості вказаний у виконавчому написі № 1552 від 08.10.2018, у зв`язку з неправильним та надмірним нарахуванням кредитором відсотків, комісії, пені, штрафів поза строками позовної давності. Крім того представник АТ КБ «Приватбанк» при зверненні до приватного нотаріуса Бондар І.М. із заявою про вчинення виконавчого напису № 1552 від 08.10.2018 не повідомив приватного нотаріуса, про те, що АТ КБ «Приватбанк» у 2017 році (09.03.2017) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості та рішенням суду у справі №482/373/17 задоволено вимоги АТ КБ «Приватбанк». Рішення набрало законної сили в подальшому представник АТ КБ «Приватбанк» подав зазначене рішення до виконання приватному виконавцю Куліченко Д.О. виконавче провадження 58031051 у якому проводиться стягнення і у зв`язку з цим сума заборгованості значно менша ніж, та, що зазначена представником банку у заяві про вчинення виконавчого напису. Також [PERSON] самостійно проводив погашення заборгованості по кредитному договору. Вищевказане свідчить про не безспірність заборгованості в рахунок якої оспорюваним виконавчим написом звернено стягнення на предмет іпотеки. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але його представник надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, у якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся неодноразово відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Новоодеського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду не з`явився, заяв та клопотань від нього не надходило. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися до зали судового засідання. Дослідивши надані докази, суд дійшов висновків про наступне. Судом встановлено, що 08.10.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, вчинено виконавчий напис № 1552, про звернення стягнення на нерухоме майно яке належить [PERSON] квартиру за адресою [ADDRESS] , яка згідно договору іпотеки посвідченого 04.08.2011 року приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенком Д.В. за реєстровим №2635 передана в іпотеку АТ КБ «Приватбанк», в рахунок погашення заборгованості у загальній сумі 141102грн. 37 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 59195,18 грн., заборгованості за відсотками 17241,23 грн. , пені 57470,61 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн. , штрафу (відсоткова частина) 6695,35 грн. за кредитним договором №7МК/2011 від04.08.2011 року укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] . Також вказаним виконавчим написом, з боржника запропоновано стягнути 3500 грн витрат повязаних із вчиненням даного виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат». Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Порядок), затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5. Зокрема, згідно з Порядком, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені, постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. За заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору. У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобов`язання повертаються стягувачу, а другий примірник залишається у нотаріуса. Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів , у тому числі в частині доповнення переліку після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014, втратила чинність (у частині) 22.02.2017 з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 08.10.2018 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14. Наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису кредитний договір, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, на думку суду заборгованість для погашення якої запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки за оспорюваним виконавчим написом є вочевидь не безспірною з огляду на наступні обставини. Так рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області № 482/373/17 від 26 березня 2018 року, яке набрало законної сили 03.07.2018 року, було частково задоволено позов ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №7МК/2011 від 04.08.2011 року укладеним між ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК та [PERSON] , ухвалено стягнути у солідарному порядку з [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , на користь ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК заборгованість за кредитним договором №7/МК/2011 від 04.08.2011 р., що утворилась станом на 28.02.2017 р. в загальній сумі 96019,53 грн., з яких: 58848,30 грн. заборгованість за кредитом, 3791,36 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 33379,87 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, вже було захищене рішенням суду. Також факт звернення банку до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором вже сам пособі свідчить про наявність на час подання позову спору з приводу заборгованості за вказаним кредитним договором. Крім того суми заборгованості за кредитним договором №7МК/2011 від 04.08.2011 року які вирішено стягнути за вищевказаним рішенням суду не відповідають сумам і складовим заборгованості вказаної у виконавчому написі, що свідчить про не безспірність сум заборгованості вказаних у виконавчому написі. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За обставин, викладених вище та враховуючи те, що відповідачем не було подано у встановлений судом строк відзивів на позовну заяву та не додано відповідних доказів, які б підтверджували їх можливі заперечення, хоча про розгляд справи відповідачі були повідомлені належним чином, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягають стягненню понесені судові витрати що складаються із судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору, кожна сторона подає до суду попередній орієнтований розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Також у позовній заяві представником позивача вказано, що докази витрат на правову допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду та до позову додано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат.

Outcome: approved