Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

[PERSON] , житель [ADDRESS] , звернувся в суд з позовом до [PERSON] , жителя [ADDRESS] , про стягнення боргу за договором позики від 20.07.2023 року, що становить 52800,0 грн., та складається з: 48000,0 грн. основного боргу, 4800,0 грн. штрафу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у 2023 році він познайомився з відповідачем, який ствердив, що має виробничі потужності у с. Гринівці, а саме: комбікормовий цех, ферму і теплицю, які не працюють. З метою відновлення виробництва та продажу продукції відповідач шукав людей, які нададуть йому позику. У зв`язку з цим 11.04.2023 року він перерахував відповідачу 40000,0 грн., а 08.07.2023 року ще 8000,0 грн. Проте ферма та теплиця так і не запрацювали, а комбікормовий цех працює мінімально, фактично простоює. Відповідач пообіцяв повернути борг, а тому ними було укладено договір позики, сформований і підписаний електронними цифровими підписами. Однак взяті на себе зобов`язання за договором позики [PERSON] не виконував, у зв`язку з чим допустив виникнення заборгованості по договору позики в загальній сумі 52800,0 грн., яку позивач просив стягнути на його користь. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Тлумацького\~районного суду\~Івано-Франківської\~області від\~18.08.2023\~року вирішено\~розглянути справу\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження з викликом сторін. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання ним заперечення, а позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 06.09.2023 року було відмовлено в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Тлумацького\~районного суду\~Івано-Франківської\~області від\~05.10.2023\~року було визнано обов`язковою явку та участь позивача [PERSON] в судовому засіданні призначеному на 10 год. 30 хв. 20 жовтня 2023 року, для дачі особистих пояснень. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 16.10.2023 року було відмовлено в задоволенні заяви позивача [PERSON] про відвід судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Луковкіної У.Ю. по даній цивільній справі. 18.10.2023 року позивач [PERSON] за допомогою системи «Електронний суд» направив відеозвернення, в якому ствердив, що долучені до матеріалів справи квитанція та платіжна інструкція про безготівковий переказ коштів (позики) були скачані з порталу банків в такому вигляді, в якому долучені до справи, документи іншого формату у нього відсутні. Ці плажні документи не є основними доказами по справі, а є лише доказами наявності спору. Єдиним та головним доказом по справі у питанні стягнення боргу з відповідача є договір позики. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. \~ \~ \~ \~ У відповідності до ч.ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутності. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав, а позивачем подано матеріали, які він вважав достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики шляхом стягнення заборгованості за договором позики. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає\~\~справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом\~\~випадках. У відповідності до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються\~\~письмовими, речовими\~\~і електронними доказами;\~\~висновками експертів;\~\~показаннями свідків.\~\~ Статтями\~77,\~78 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 20.07.2023 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики (а.с. 4, 29 зворот), за яким позивач надав відповідачу, шляхом безготівкових переказів, позику в сумі 48000,0 грн. (40000,0 грн. - 11.04.2023 року; 8000,0 - 08.07.2023 року), а відповідач зобов`язався повернути позику до 15.08.2023 року. Вказаний договір був укладений в порядку новації попередніх відносин, які виникли між сторонами. Зокрема, як зазначає позивач у позовній заяві, з метою відновлення роботи комбікормового цеху, ферми і теплиці, що належать відповідачу, позивач надав відповідачу позику в сумі 48000,0 грн. Проте ферма та теплиця так і не запрацювали, а комбікормовий цех працює мінімально, фактично простоює. Відповідач пообіцяв повернути борг, а тому сторони прийшли до згоди замінити зобов`язання про повернення коштів, наданих на відновлення виробничих потужностей, новим зобов`язанням відповідно до статті 604 та статті 1053 Цивільного кодексу України. Про данй факт ствердив і позивач у своїй заяві про відвід судді від 16.10.2023 року. Згідно з ч. 2 ст. 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Статтею 1053 ЦК України передбачено, що за домовленістю\~сторін борг,\~що виник\~із договорів\~купівлі-продажу,\~найму майна\~або з\~іншої підстави,\~може бути\~замінений позиковим\~зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047\~цього Кодексу). Під новацією слід розуміти одну з підстав припинення зобов`язання, яка представляє собою домовленість сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 483/2085/16-ц, провадження № 61-33184св18). Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року в справі № 465/5980/17 (провадження № 61-1178св20). Тлумачення ч. 2 ст.\~604, ст.\~1053 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що не виключається за домовленістю сторін заміна первісного зобов`язання, яке виникло на підставі договору позики, новим позиковим зобов`язанням між тими ж сторонами. Таким чином, уклавши договір позики сторони здійснили заміну зобов`язання своїх попередніх відносин, на нове позикове зобов`язання відповідно до ст.ст. 604, 1053 ЦК України. Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували наведені позивачем обставини щодо порядку та умов виникнення між сторонами договірних зобов`язань, відповідачем по справі суду не представлено. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 205 ЦК України\~передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно ч. 1\~ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Статтями\~1046,\~1047\~ЦК України передбачено, що договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Статтею 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано\~законами України «Про електронну комерцію»\~та «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до\~ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно\~з ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень ч.ч. 3, 6\~ст. 11 цього Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 4 договору позики цей договір підписується електронними цифровими підписами. Отже, в порядку новації, між сторонами був укладений Договір позики від 20.07.2023 року у формі електронного документу з використанням кваліфікованих цифрових підписів та згідно протоколів створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису вказаний договір був підписаний сторонами на вебпорталі Центрального засвідчувального органу, зокрема [PERSON] (позивач) - 20.07.2023 року, а [PERSON] - 31.07.2023 року (а.с. 4 зворот, 30-30 зворот). Згідно п. 1 договору позики [PERSON] (позивач) надав, шляхом безготівкових переказів, [PERSON] (відповідач) позику в сумі 48000,0 грн., про що свідчать копія квитанції № X2C9-TCKM-E6P6-XPXM від 11.04.2023 року (на суму 40000,0 грн.) та копія платіжної інструкції P24A1423359075D1733 від 08.07.2023 року (на суму 8000,0 грн.) (а.с. 3-3 ворот). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визнані родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.ст. 526, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 1\~ст. 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст.\~551\~ЦК України визначено,\~що предметом\~неустойки може\~бути грошова\~сума,\~рухоме і\~нерухоме майно.\~Якщо предметом\~неустойки є\~грошова сума,\~її розмір\~встановлюється договором\~або актом\~цивільного законодавства. Так, у п. 3 договору позики вказано, що у випадку прострочення терміну повернення позики, [PERSON] (відповідач) виплачує [PERSON] (позивач) штраф в розмірі 10% від простроченої суми. Згідно ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст.\~612\~цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач прийняті на себе зобов`язання за договором позики від 20.07.2023 року щодо своєчасного повернення коштів не виконав та відповідно до розрахунку позивача станом на момент подачі позову до суду (17.08.2023 року) допустив виникнення заборгованості в розмірі 52800,0 грн., яка складається з: 48000,0 грн. основного боргу, 4800,0 грн. штрафу. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним договором позики, відповідачем по справі суду не представлено. У відповідності\~до ч.\~3\~ст.\~12,\~ч.\~1\~ст.\~81\~ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін та наявність заборгованості за договором позики від 20.07.2023 року, та те, що відповідач не надав жодних письмових чи електронних доказів на спростування позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним договором є обгрунтованою та такою підлягає до задоволення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що сторонами по справі не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат, клопотань про відшкодування витрат до закінчення судових дебатів до суду не надходило,\~ суд не може вийти за межі заявлених вимог, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується. Виходячи із викладеного на підставі ст.ст. 205, 207, 526, 527, 530, 549, 551, 604, 610, 611, 612, 625, 629, 1046, 1047, 1049, 1053 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст.ст. 1, 3, 4, 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис», ст.ст.\~3,\~11,\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» та

Outcome: approved