Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

В позові вказано, що з 27/07/2022 діти перебувають на обліку у позивача з тих причин, що при відвідуванні місця проживання сім`ї в помешканні брудно, безладдя та антисанітарія, діти занедбані, неохайні. З відповідачем проведено бесіду щодо необхідності доглядати дітей; відповідач обіцяла змінити ставлення до дітей і створити належні умови їх проживання. 28/09/2022 відповідача визнано винуватою у вихованні дітей в антисанітарних умовах; 06/12/2022 відповідача визнано винуватою у вихованні дітей в антисанітарних умовах, діти неохайні та занедбані, відсутні продукти харчування; у зв`язку з тим, що відповідач не доглядала дітей, їх було влаштовано на проживання до третьої особи; діти прибули в занедбаному стані, брудні і голодні. З часу влаштування дітей позивач лише один раз розмовляла з ними по телефону, жодного разу не відвідала, не висловила бажання повернути їх, не відповідала на дзвінки до неї, не надала інформацію про усунення умов свого проживання, у зв`язку з якими віддала дітей, не брала участь у виконанні плану соціального супроводу, не виявила зацікавленості щодо долі дітей. Відповідач протягом тривалого часу ухилилась від виконання її батьківських обов`язків, не виконала план соціального супроводу, не усунула негативні умови проживання дітей, після того, як позивач віддала дітей, вона взагалі перестала підтримувати з ними зв`язок, цікавитись ними, виконувати свої материнські обов`язки. Тому позивач просив суд позбавити відповідача батьківських прав щодо дітей та присудити стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини доходу відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та надала перед судом пояснення про те, що з часу влаштування дітей позивач лише один раз розмовляла з ними по телефону, жодного разу не відвідала, не висловила бажання повернути їх, не відповідала на дзвінки до неї, не надала інформацію про усунення умов свого проживання, у зв?язку з якими віддала дітей, не брала участь у виконанні плану соціального супроводу, не виявила зацікавленості щодо долі дітей. В судовому засіданні представник третьої особи підтримала позов та надала перед судом пояснення про те, що з часу влаштування дітей позивач лише один раз розмовляла з ними по телефону, жодного разу не відвідала, не висловила бажання повернути їх. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] його матір?ю зареєстровано відповідача. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] її матір?ю зареєстровано відповідача. 27/07/2022 позивач взяв на облік дітей [PERSON] 22/11/2020 року народження та [PERSON] 26/01/2019 року народження як таких, які перебувають в складних життєвих обставинах. 22/06/2022 позивач склав акт огляду місця проживання, відповідно до якого діти не забезпечені належними санітарно-гігієнічними умовами проживання, хлопчик спить в манежі. 14/07/2022 позивач склав акт огляду місця проживання, відповідно до якого діти не мають належних санітарно-гігієнічних умов проживання. 27/09/2022 позивач склав акт огляду місця проживання, відповідно до якого діти не мають належних санітарно-гігієнічних умов проживання. 19/10/2022 позивач склав акт огляду місця проживання, відповідно до якого діти не мають належних санітарно-гігієнічних умов проживання, дівчинка спить в колясці, хлопчик в манежі. 15/11/2022 позивач склав акт огляду місця проживання, відповідно до якого діти не мають належних санітарно-гігієнічних умов проживання, манеж хлопчика для сну в дуже занедбаному стані, речі брудні з неприємним запахом. 20/07/2022 позивач склав повідомлення про умови проживання дітей, які не мають належних санітарно-гігієнічних умов проживання. Відповідно до пояснення представників позивача та третьої особи, відповідач добровільно віддала дітей і з того часу не здійснила будь-яких дій щодо виконання її батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Отже, позивачем однозначно доведено перед судом, що відповідач ухиляється протягом одного року від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 164 СК України під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Так представником позивача надано суду інформацію про те, що було здійснено соціальний супровід сім`ї відповідача, але відповідач не здійснила будь-яких дій для виконання плану такого супроводу, супровід припинений через не виконання відповідачем будь-яких дій щодо виконання її батьківських обов`язків; відповідач добровільно віддала дітей і не вчинила жодних дій щодо повернення їй дітей, облаштування належних умов проживання дітей. Позивач склав висновок від 14/07/2023 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей. Представник третьої особи, у якої перебувають діти надала перед судом пояснення про те, що з часу передання відповідачем дітей вона жодного разу не прибула до них для спілкування чи виконання її обов`язків, не відповідає на дзвінки, не підтримує з дітьми будь-якого зв?язку протягом одного року. Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Позивач просив суд присудити аліменти в розмірі 1/4 частини доходу відповідача. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Таким чином, саме на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов`язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Однак відповідач не подав суду будь-якого заперечення правових підстав позову, не подав розрахунку на спростування розрахунку позивача. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved