Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

У березні 2022 року позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою проживання відповідача: [ADDRESS] . Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за надані послуги у відповідача у період з 01 листопада 2015 року по 30листопада 2021 року утворилася заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) у розмірі 17915,04 гривень, плата за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 по 30 листопада 2021 у розмірі 7,01 гривень, а також у зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язків щодо сплати заборгованості просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 4584,67 гривень, 3% річних у розмірі 1716,77 гривень, всього 24223,49 гривень. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 2481,00 гривень. Заочним рішенням суду від 26 травня 2023 року позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з [PERSON] . Ухвалою суду від 23 серпня 2023 року заява відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволена та заочне рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2023 року по цивільній справі № 212/1692/22, 2/212/63/23 за зазначеним позовом скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України. Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на позову заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, не скористалася. 29 листопада 2023 року представником АТ «Криворізька теплоцентраль» до суду подані додаткові пояснення по справі, у яких просила суд задовольнити позовні вимоги з урахуванням строків позовної давності. Представник позивача у судовому засіданні просила позов задовольнити з урахуванням строків позовної давності та стягнути з відповідача за період з 02 квітня 2017 року по 30 листопада 2021 року у розмірі основного боргу 12692,82 гривень, інфляційні втрати у розмірі 1331,11 гривень, 3% річних у розмірі 756,50 гривень, плату за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 7,01 гривень, а всього 14787,44 гривень. У судовому засіданні відповідач [PERSON] суду повідомила, що не проживає за спірною адресою, власником квартири є її син, який зобов`язувався погасити заборгованість, просила застосувати строк позовної давності. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд за матеріалами справи встановив, що АТ «Криворізька теплоцентраль» здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату цих послуг згідно з особового рахунку і встановлених тарифів. Згідно свідоцтва № Ж-743 на право власності на житло від 01.08.2001, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а. с. 30) Відповідно до рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року встановлено порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Згідно рішення за [PERSON] встановлено право користування загальною площею -26,6 м2 , житлова площа -17,1 м2\~ , опалювальна площа -25,8 м2 , балкон -0,8 м2 , та присвоєно Н-1, що підтверджено довідкою наданою ТОВ «УЮТ-2011». (а. с. 31-33) Згідно бланку-повідомлення №10402457 про зміну технічних параметрів квартири виданого ДП «Криворізька теплоцентраль» від 06.12.2016, на обслуговуванні перебуває квартира за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] , площа опалювання -25,8 м2 .(а.с. 34) Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта квартира за адресою: [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] . (а. с. 62) Відповідачу [PERSON] , як власнику житла за адресою: [ADDRESS] , в опалювальний сезон поставлялася теплова енергія відповідно до тарифів на теплову енергію, установлених діючим законодавством. Позивачем, виконувалися обов`язки, постійно поставляв відповідачу теплову енергію у вигляді централізованого опалення, а відповідач оплату за отримані послуги в повному обсязі не здійснювала. Як встановлено з наданого позивачем детального розрахунку заборгованості, який перевірений судом, за період з 01 листопада 2015 року по 30 листопада 2021 року АТ «Криворізька теплоцентраль» надано відповідачу послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) на опалювальну площу 25,8 м2, на загальну суму 21004, 02 гривень. Відповідач частково сплатила кошти за отримані послуги в розмірі 3088,98 гривень, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 17915,04 гривень. (а. с. 10) Згідно\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 322 ЦК України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно\~статті 67 ЖК України\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень\~статті 68 ЖК України\~наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст.\~67,\~68,\~162 Житлового Кодексу України\~зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15. Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630\~(із змінами) (надалі - Правила надання послуг) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Частиною першою ст. 32\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено\~ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача (п.1 ч.3 ст.20 вказаного Закону). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закон України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач\~фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Нормою ч.5 ст.13 вказаного Закону передбачено, що плата виконавцю комунальної послуги складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Згідно з наданим до суду розрахунком нарахована плата за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2021 року становить 7,01 гривень. (а. с. 11) АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається теплова енергія до житла відповідача, однак відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином. Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачем не надано. За нормами ст. 256 ЦК України\~\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв й на час ухвалення оскаржуваного рішення суду. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину. У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на\~ строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом. За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року. Оскільки, перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за квітень 2017 року закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом щодо стягнення заборгованості за період з 02 квітня 2017 року. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість повинна бути стягнутаз відповідача, яка у відповідний період була співвласником житла за спірною адресою,з 02 квітня 2017 року по 30 листопада 2021 року у розмірі основного боргу 12692,82 гривень, а також плата за абонентське обслуговування з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2021 рокуу розмірі 7,01 гривень. Згідно з частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Отже, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Суд зазначає, що інфляційні витрати та 3% річних нараховані позивачем за період до 2021 року, а тому твердження відповідача про неправомірне їх застосування у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану є необґрунтованим, оскільки такі нараховані у відповідності до норм чинного законодавства України, з дотриманням умов Постанови КМУ №206 від 05.03.2022. Таким чином, доводи відповідача є безпідставними, оскільки вони спростовуються наведеними вище обґрунтуваннями та доказами. Тому суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме з відповідача слід стягнути заборгованість за період з 02 квітня 2017 року по 30 листопада 2021 року у розмірі основного боргу 12692,82 гривень, інфляційні втрати у розмірі 1331,11 гривень, 3% річних у розмірі 756,50 гривень, плату за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 7,01 гривень, а всього 14787,44 гривень. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, які міститься в матеріалах справи, зокрема відповідно до платіжного доручення № 1503 від 15 лютого 2022 р. (а. с. 7), необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial