Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 02.08.2023 звернувся в суд з даним позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування в особі Городоцької міської ради Львівської області, в якому просить визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з ним посилаючись на те, що з відповідачкою в шлюбі мають двох дітей, шлюб розірвали, діти залишились проживати за місцем його проживання, з вказаного приводу у них періодично виникають суперечки та конфліктні ситуації, відповідачка переїхала в інший населений пункт. Діти відвідують школу, він створив їм всі необхідні умови для того, щоб діти за його місцем реєстрації відчували комфортні умови для проживання та навчання. Однак відповідачка не бажає йому допомагати у вихованні дітей, тому змушений звертатись до суду з приводу визначення місця проживання спільних дітей з ним. Ухвалою Городоцького районного суду від 08.08.2023 відкрито провадження в даній справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 31.08.2023 на адресу суду надійшов письмовий висновок органу опіки та піклування Городоцької міської ради, в якому значиться, що на комісії з питань захисту дитини позивач пояснював, що діти проживають разом з ним, відповідачка має намір виїхати за кордон, також відповідачка пояснювала, що не заперечує, щоб діти залишалися з батьком. Оскільки спору між батьками немає, орган опіки та піклування не вбачає підстав приймати рішення, покладаються на вирішення питання в суді і просять розглядати справу у їх відсутності. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, відзиву чи клопотань не подала. Суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін, у зв`язку з чим, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Частиною 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] 18 червня 2011 року зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 05.07.2023 (а.с.10). У даному шлюбі в сторін народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.11,12). Згідно витягу № 480 про зареєстрованих у житловому будинку осіб, виданого Городоцькою міською радою 06.06.2023, позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із ним значаться зареєстрованими та проживають [PERSON] (1974 р.н.), [PERSON] (2014 р.н), [PERSON] (2011 р.н), [PERSON] (1850 р.н.) та [PERSON] ( 1972 р.н.). Як вбачається із довідок, виданих Рудківською міською лікарнею 16.11.2023, стан здоров`я [PERSON] задовільний, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, сімейним лікарем Градівської амбулаторії підтверджено відсутність хвороб в [PERSON] . Відповідно до характеристик Градівської ЗЗСО І-ІІІ ступенів від 16.11.2023, [PERSON] та [PERSON] є учнями Градівської ЗЗСО І-ІІ ступенів, діти дисципліновані, охайні, мають добрі навчальні досягнення, батьки приділяють дітям належну увагу. Згідно висновку органу опіки та піклування відповідачка [PERSON] офіційно працевлаштована, з її слів аліменти з неї не стягуються, вона проживає в [ADDRESS] , зі своєю матір`ю [PERSON] , а неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають в [ADDRESS] , за місцем реєстрації позивача [PERSON] , умови проживання дітей задовільні, [PERSON] належним чином виконує батьківські обов`язки, стежить за розвитком, вихованням та навчанням доньок, діти забезпечені усім необхідним. Комісія вирішила, що для прийняття ними рішення про визначення місця проживання дітей, підстав немає, оскільки відповідачка [PERSON] не заперечує щодо проживання дітей з батьком, тому покладаються на рішення суду (а.с.27-30). До виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи те, що умови проживання позивача є належними для проживання дітей, та те, що судом не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, діти відвідують школу за місцем фактичного проживання і за місцем реєстрації батька, то суд, вважає, що відсутні виняткові обставини, коли діти можуть бути примушені проживати з кимось одним з батьків. Разом з тим, проживання дітей із позивачем саме по собі не є підставою для визнання позову таким, що до задоволення не підлягає, оскільки такий факт не позбавляє права позивача вимагати визначення місця проживання дітей в судовому порядку. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити Крім того, суд зауважує, що мати дітей, батьківських прав не позбавлена, характеризується позитивно, у разі визначення місця проживання дітей з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, турботі відносно дітей та може реалізувати свої права шляхом участі у їх вихованні і утриманні. В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір. На підставі наведеного та

Outcome: approved