Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович, згідно з яким просив визнати за [PERSON] право на спадкування 1/2 спадщини по закону після [PERSON] . Позовні вимоги обгрунтовано тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , про що відділом реєстрації смерті у м. Києві 03.04.2001 року видано свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] . [INFO] померла [PERSON] , про що відділом реєстрації смерті у м. Києві 18.12.2011 року видано свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] . [PERSON] є позивачу рідною бабою. [INFO] помер дядько позивача - [PERSON] , про що 11.04.2020 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було видано свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] . При цьому, згідно з дублікатом договору купівлі-продажу від 21.12.1960 року [PERSON] продав [PERSON] 2/5 частини домоволодіння, що знаходиться у [ADDRESS] . Також, за життя [PERSON] Київська міська рада прийняла рішення від 28.05.2009 року за № 591/1647, яким вирішила передати у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Солом`янському районі м. Києва. Згідно з додатком до рішення Київської міської ради від 28.05.2009 року за № 591/1647 вказано перелік земельних ділянок, які передаються громадянам у приватну власність: [PERSON] передається у спільну часткову власність 2/5 від 0,06 га земельна ділянка по [ADDRESS] . Разом з тим, після смерті [PERSON] право власності на вказану нерухомість не було оформлено ані позивачем, ані [PERSON] , оскільки між останніми склалися теплі, приязні родинні стосунки, а на момент смерті [PERSON] позивачу ніхто не повідомляв, що для того, щоб визнати його право на 1/2 частку спадкового майна, йому необхідно вчинити дії щодо звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. У свою чергу, позивач зазначав, що після смерті свого дядька він звернувся до приватного нотаріуса КМНО Войтовського В.С. з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим останнім було заведено спадкову справу № 65733574. Водночас, як стало відомо позивачу, до нотаріуса також звернувся син [PERSON] - [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що ні за життя [PERSON] , ні на момент смерті останнього, позивачу не було відомо про існування інших спадкоємців, а всі дії щодо поховання [PERSON] були здійснені позивачем і його сім`єю, останній звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. Крім того, щодо розбіжностей у записі прізвищ [PERSON] позивач зазначив, що згідно з експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз № 053/1917-а від 05.08.2020 року записи прізвища українською мовою [PERSON] та [PERSON] попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи та її родичів, є ідентичними. Ухвалою суду від 09.10.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, а також витребувано у приватного нотаріуса КМНО Войтовського В.С. належним чином завірену копію спадкової справи № 65793574, дата заведення 04.05.2020 року. 25.06.2021 року до суду від приватного нотаріуса надійшли копії матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] . Також, нотаріус просив відмовити у задоволенні позову, а розгляд справи проводити за його відсутністю. 11.08.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до нотаріального контори для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] 06.09.2021 року до суду надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів, які підтверджують утримання та поховання померлого [PERSON] позивачем. Ухвалою суду від 27.09.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 28.09.2021 року до суду надійшли заперечення відповідача на клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи. 26.01.2022 року до суду надійшла заява представника відповідача про розподіл судових витрат. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 12.05.2023 року до суду надійшла заява позивача про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням у Шевченківському районному суді м. Києва на розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин. Разом з тим, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження викладених ним у заяві обставин, суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON] , про що відділом реєстрації смерті у м. Києві 03.04.2001 року видано свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] . [INFO] померла [PERSON] , про що відділом реєстрації смерті у м. Києві 18.12.2011 року видано свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] . [INFO] помер дядько позивача - [PERSON] , про що 11.04.2020 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було видано свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] . При цьому, згідно з дублікатом договору купівлі-продажу від 21.12.1960 року [PERSON] продав [PERSON] 2/5 частини домоволодіння, що знаходиться у [ADDRESS] . Також, за життя [PERSON] Київська міська рада прийняла рішення від 28.05.2009 року за № 591/1647, яким вирішила передати у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Солом`янському районі м. Києва. Згідно з додатком до рішення Київської міської ради від 28.05.2009 року за № 591/1647 вказано перелік земельних ділянок, які передаються громадянам у приватну власність: [PERSON] передається у спільну часткову власність 2/5 від 0,06 га земельна ділянка по [ADDRESS] . Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] право власності на вказану нерухомість не було оформлено ані позивачем, ані [PERSON] . У свою чергу, згідно з наявною у матеріалах справи копією спадкової справи № 10/2020, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , 04.05.2020 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса КМНО Войтовського В.С. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Також, як вбачається, 02.06.2020 року до приватного нотаріуса КМНО Войтовського В.С. звернувся з заявою [PERSON] про прийняття спадщини після смерті свого батька - [PERSON] . Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення та визнання за ним права на спадкування 1/2 спадщини за законом після смерті [PERSON] , посилався на те, що після смерті [PERSON] право власності на нерухомість померлої не було оформлено ані позивачем, ані [PERSON] , оскільки між останніми склалися теплі, приязні родинні стосунки, а на момент смерті [PERSON] позивачу ніхто не повідомляв, що для того, щоб визнати його право на 1/2 частку спадкового майна, йому необхідно вчинити дії щодо звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Так, за змістом ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтями 1261 та 1262 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ст. 1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Згідно зі ст. 1266 ЦК України Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Прабаба, прадід спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім дітям (бабі, дідові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення. Аналіз ст. 1266 ЦК України свідчить про те, що спадкування за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом, при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. При цьому, по своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємців за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу). Зазначене тлумачення викладено у постанові Верховного Суду 20.06.2018 року у справі № 643/1216/15-ц. Разом з тим, відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом мають спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюєься строк у шість місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст.1272 ЦК України). Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що виникнення прав у спадкоємця на спадкове майно можливе лише у випадку вчинення ним дій щодо прийняття спадщини. При цьому, прийняття спадщини спадкоємцем, який не проживав із спадкодавцем, можливе виключно у позасудовий спосіб, а саме шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу у встановлений законом шестимісячний строк, в тому числі у випадку пропуску такого строку спадкоємцем і визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, наслідком чого є подача нотаріусу заяви про прийняття спадщини у визначений судом строк. Крім того, якщо спадкоємець не подав заяви про прийняття спадщини у встановлений законом чи судом строк, він вважається таким, що не прийняв спадщину і відповідно жодних прав на спадщину у нього не виникає. Разом з тим, вирішуючи даний спір, судом встановлено, що позивач, вважаючи себе спадкоємцем за правом представлення після смерті [PERSON] , не подав нотаріусу у встановлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини. Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що на момент смерті [PERSON] позивач постійно проживав разом із нею. При цьому, позивач не звертався до суду із позовом про визначення йому додаткового строку для подання ним заяви про прийняття спадщини відповідно до приписів ч. 3 ст. 1272 ЦК України. За таких обставин з огляду на те, що позивач не прийняв спадщину у встановленому законом порядку, він згідно закону вважається таким, що не прийняв спадщину і відповідно прав на неї не має. Більш того, суд зауважує, що позивачем у даній справі не доведено його родинних відносин із [PERSON] . У свою чергу, вищенаведене свідчить про відсутність порушення прав позивача з боку відповідача. Аналогічні висновки про те, що неприйняття спадщини у встановленому законом порядку свідчить про відсутність прав у спадкоємця на спадкове майно сформовані у цілому ряді постанов Верховного Суду та є усталеними. Так, у постанові від 14.07.2021 року у справі № 237/2312/17 Верховний Суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову у визнанні права власності на спадкове майно, погодився з висновками суду про те, що позивач не має права на спадщину, оскільки її не прийняв. Верховний Суд зазначив, що зверненню до суду із позовом про визнання права на земельну частку (пай), має передувати звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, поданою впродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Суд апеляційної інстанції встановив, що позивачка звернулася до нотаріуса із заявою лише у вересні 2017 року, за перебігом понад 7 років після смерті спадкодавця, тобто з істотним порушенням строку, передбаченого статтею 1270 ЦК України. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Рішення суду про встановлення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини матеріали справи не містять. У постанові від 29.07.2022 року у справі № 478/1932/19 Верховний Суд зазначив, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст.1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, ст.ст.1296-1299 ЦК України. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини». Тож, у постанові від 20.02.2019 року у справі № 216/1509/15 Верховний Суд вказав, що у разі пропущення спадкоємцем строку для прийняття спадщини із поважних причин, належним способом захисту його права на спадщину є звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Перерозподіл спадщини між спадкоємцям у порядку ст.1280 ЦК України можливий лише після прийняття спадщини тим із спадкоємців, що пропустив строк для її прийняття. Встановивши, що позивачка пропустила шестимісячний строк звернення із заявою про прийняття спадщини і визначити додатковий строк для подання цієї заяви не просить, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивачка не може вважатися такою, що прийняла спадщину у розумінні статті 1280 ЦК України. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд відмовляє в їх задоволенні. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed