Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов [PERSON] до Миколаївської міської ради, третя особа [PERSON] , Перша миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, у якому позивач просить визнати за нею право власності у порядку спадкування на 35/100 часток житлового будинку з усіма спорудами та будівлями по [ADDRESS] . Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 серпня 2021 року позов залишено без руху та надано строку для усунення недоліків. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі. До Центрального районного суду м. Миколаєва 21 вересня 2022 року надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , Миколаївської міської ради, у якому він просив визнати за ним право власності у порядку спадкування після смерті його батька на 35/100 частин у праві власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, прийнято до свого провадження зустрічний позов та об`єднано його із первинним позовом в одне провадження. Від [PERSON] до суду 21 вересня 2022 року надійшов відзив на первинний позов, у якому він просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] про визнання за нею права власності на 35/100 частин у праві власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Від [PERSON] до суду 22 листопада 2022 року надійшла відповідь на відзив [PERSON] . Від [PERSON] до суду 22 листопада 2022 року надійшов відзив на позов [PERSON] , у якому вона просить відмовити у задоволенні зустрічного позову з огляду на його необґрунтованість. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2023 року задоволено клопотання представника [PERSON] та витребувані копії спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] та [PERSON] . Витребувані матеріали надійшли до суду 05 травня 2023 року. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання [PERSON] , [PERSON] та предстанвик Миколаївської міської ради не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. За такого, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у справі. Дослідивши матеріали цивільної справи № 490/6438/21 та матеріали інвентаризаційної справи № 12167 судом встановлено таке. Як свідчить витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно від 21 грудня 2004 року та від 31 січня 2005 року, наявні в матеріалах інвентаризаційної справи № 12167, [PERSON] є єдиним власником житлового будинку по [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності договір про забудову № 1-9130 від 20 липня 1957 року, посвідчений Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою. Цей житловий будинок складається із таких будівель та споруд: житловий будинок літ. А; сарай-літня кухня літ Б; сарай літ. Ґ; гараж літ. Д; вбиральня літ. Е; душ літ. Ж; огорожі та споруди № 2,3,4,5,6,9, І. Загальна площа 68,6 кв.м.; житлова площа 43,5 кв.м., площа земельної ділянки 504 кв.м. [PERSON] 31 березня 1999 року склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповів синові [PERSON] в 28/50 частин у праві власності на житловий будинок, яка складається з: літ. А приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, частина сіней «а» - приміщення І, ІІ, літньої кухні Б. сарая Г, воріт № 4. Синові [PERSON] у вказаному будинку заповів приміщення 2-1, 2-2, частина сіней А- приміщення ІІІ, крильце № 7, гараж Д, сараю Б, вбиральня Е, воріт № 4, замощення І, крану водяного № 6, басейн № 5, забор № 9, що складає 22/50 частин у праві власності на житловий будинок. Надалі [PERSON] та [PERSON] 19 квітня 2005 року уклали договір дарування 65/100 частин у праві власності на житловий будинок по [ADDRESS] , яка складалася з: двох житлових кімнат 1-3, 1-4, коридор 1-1, кухня 1-2, коридор І, ванна ІІ, загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 22, 2 кв.м., сарай літ Г, гараж літ Д, частина літньої кухні літ Б, частини огорожі та споруд №№ 2, 3, 4, 5, 6, 9, І. [PERSON] помер [INFO] помер. За заявою його сина [PERSON] заведено спадкову справу № 609/2013. У своїй заяві про прийняття спадщини [PERSON] зазначив, що є і інший спадкоємець син померлого [PERSON] , однак матеріали спадкової справи не містять його заяви про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Каленик Ю.М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті його батька [PERSON] , оскільки на 35/100 частин у справі власності на житловий будинок по [ADDRESS] . В обґрунтування своєї відмови, посилаючись на зазначений вище заповіт та договір дарування, нотаріус вказав на зміну частки спадкодавця та неможливість її визначення на час звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. [PERSON] звернувся до суду із відповідним позовом, однак за його заявою він залишений без розгляду. Повторно [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання за ним прав власності у порядку спадкування на 35/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] у цій справі. [PERSON] помер [INFO] . За заявою [PERSON] після його смерті заведено спадкову справу №378/2020. Інший спадкоємець [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON] . Державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області 10 серпня 2021 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 65/100 частин у праві власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Звертаючись до суду із цим позовом [PERSON] вказує на те, що її покійний чоловік [PERSON] проживав разом із його батьком [PERSON] на час його смерті та є таким, що прийняв спадщину у прядку статті 1268 ЦК України. Та після смерті її чоловіка вона має право успадкувати 35/100 частин у праві власності на житловий будинок. Відтак, [PERSON] є таким, що прийняв спадщину після смерті його батька [PERSON] у порядку статті 1268 ЦК України. Відповідно до довідки ТОВ «Центральний 1» від 30 жовтня 2013 року №3119, яка перебуває у матеріалах справи, слідує, що на день смерті [PERSON] , разом із ним за адресою [ADDRESS] проживав, зокрема, його син [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (дружина сина). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] , який є сином [PERSON] , звернувся до нотаріуса із заявою про отримання спадщини та йому було відмовлено у цьому. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частина перша статті 1223 Цивільного кодексу України визначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (частина перша статті 1223 ЦК України). З матеріалів справи слідує, що [PERSON] заповів свій будинок по [ADDRESS] своїм синам [PERSON] (28/50 у праві власності) та [PERSON] (22/50 часток у праві власності). Надалі [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 65/100 частин у праві власності на житловий будинок. Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, заповіт [PERSON] є чинним. Однак після укладення ним договору дарування розмір частки, яку заповів [PERSON] своїм синам змінилася з 1 на 35/100 частин у праві власності житловий будинок по [ADDRESS] . Отже, частка у розмірі 35/100 має бути успадкована [PERSON] та [PERSON] . При цьому слід врахувати, що за розпорядженням їх батька [PERSON] їх частки не є рівними. Тому шляхом математичних розрахунків виходячи із того, що частка [PERSON] є більшою, він має успадкувати у порядку статті 1268 ЦК України 19/100 частин у праві власності на житловий будинок по [ADDRESS] , а [PERSON] 16/100 частин у праві власності на цей житловий будинок. За\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріальноправові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, що «спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду». Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, належним та ефективним. «Ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду», судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. «Вдаючись до такого критерію, як ефективність способу захисту, Верховний Суд намагається створити ситуацію, коли особі не доведеться витрачати багато часу на те, щоб домогтися захисту своїх порушених прав та інтересів. Прийняте рішення має бути виконуваним». За такого, суд, встановивши, що позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають до задоволення. Підсумовуючи викладене, первинний та зустрічний позиви слід задовольнити частково, визнати за [PERSON] (яка є єдиним спадспадкоємцем після смерті [PERSON] , яка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, та на час його смерті проживала разом з ним за адресою [ADDRESS] ) право власності на 19/100 частин у праві власності на житловий будинок по [ADDRESS] . За [PERSON] слід визнати 16/100 частин у праві власності на цей житловий будинок. Щодо вимог первинного та зустрічного позову про визначення приміщень, споруд та будівель, які припадають на відповідну частку спадкоємця, то визначення такого складу ідеальних часток виходить за межі предмету позовних вимог (адже спір зводиться до поновлення спадкових прав позивачів) та виходить за межі доказування по даній справі, оскільки такі вимоги зводяться до виділу частки у праві спільної часткової власності в натурі. За такого в цій частині позовних вимог задоволенню не підлягає. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України судові витрати сплачено під час подачі позову до суду.

Outcome: partial