Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 03 листопада 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений електронний договір №5017596 про надання споживчого кредиту у розмірі 20000 грн. строком на 30 днів, який підписано одноразовим ідентифікатором, остання дата повернення 03.12.2021 року. При здійсненні відповідних оплат на рахунок кредитора, а саме 29.11.2021 та 15.02.2022, відбулась пролонгація кредитного договору. 18 квітня 2023 року між ТОВ „Авентус Україна" та ТОВ „ФК „Фінстраст Україна" було укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, згідно якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги, в тому числі й до відповідача. За умовами кредитного договору відповідач зобов`язується вчасно повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному договором. Однак, в порушення умов вказаного кредитного договору відповідач належно не виконував взятого на себе зобов`язання. Таким чином, станом на 04.10.2023 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 49979,24 грн. (20000 грн. - заборгованість за основною сумою кредиту, 20900 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7321,1 грн. - інфляційні втрати, 1758,14 грн. - 3% річних), які позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати. Ухвалою суду від 24 жовтня 2023 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, суть якого водиться до того, що позикодавець своєчасно не надав йому достовірну та повну інформацію у письмовій формі про умови кредитування та про сукупну вартість кредиту, у договорі про надання споживчого кредиту забороняється встановлювати будь-які збори, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні Закону України „Про споживче кредитування". Просить визнати договір таким, що порушує вимоги законодавства України щодо споживчого кредитування. Від представника позивача надійщла відповідь на відзив, суть якої зводиться до того, що кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом є оригіналом такого документа, підписуючи договір, позичальник погоджується на укладення договору саме такого змісту, що нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. Нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є відсотками за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту, є процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Просить задовольнити позовні вимоги. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що 03 листопада 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений електронний договір №5017596 про надання споживчого кредиту у розмірі 20000 грн. строком на 30 днів, який підписано одноразовим ідентифікатором, остання дата повернення 03.12.2021 року. Згідно умов даного кредитного договору відповідач зобов`язаний був щомісячно повертати кредит та відсотки за користування кредитом. При здійсненні відповідних оплат на рахунок кредитора, а саме 29.11.2021 та 15.02.2022, відбулась пролонгація кредитного договору. 18 квітня 2023 року між ТОВ „Авентус Україна" та ТОВ „ФК „Фінстраст Україна" було укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, згідно якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги, в тому числі й до відповідача. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Однак, судом встановлено, що в порушення умов вищевказаного кредитного договору, відповідач належно не виконував взятого на себе зобов`язання і своєчасно не вносив необхідні платежі. Станом на 04.10.2023 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 49979,24 грн. (20000 грн. - заборгованість за основною сумою кредиту, 20900 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7321,1 грн. - інфляційні втрати, 1758,14 грн. - 3% річних). Також, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. В той же час, з 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану. 15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено новими пунктом 18 відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнено пунктом 61, який містить аналогічні положення. Також забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 10561 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 Закону. З розрахунку заборгованості вбачається, що з 24 лютого 2022 року та впродовж дії воєнного стану нараховувались інфляційні втрати в сумі 7321,1 грн. та 3% річних в сумі 1758,14 грн., які стягненню не підлягають. Таким чином, виходячи з вимог вищевказаних Законів, суд вважає необхідним стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідача на користь позивача в сумі 40900 грн.. Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2147,20 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.(а.с.8,9,26). Так, частинами 1 та 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, закон вимагає від суду дослідження питань розумності і справедливості цього виду судових витрат. Так, у справі № 755/9215/15 Верховний Суд вказав: «Велика Палата Верховного Суду приймає до уваги положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню». Тобто, суд вправі зменшити розмір відшкодування правничої допомоги у разі несправедливості (необґрунтованості) такої вимоги або і взагалі відмовити у такому відшкодуванні (якщо у таких витратах відсутня необхідність). Тому, враховуючи складність вказаної справи, - а саме, що це справа про стягнення заборгованості за кредитними договором, а тому не є складною, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого ним на виконання таких робіт, що справа розглядалась в порядку спрощеного провадження і адвокат не приймав безпосередню участь в судових засіданнях, а його участь фактично звелась лише до складання позовної заяви, а також, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. з урахуванням співмірності виконаних адвокатом робіт та заявленої суми до стягнення. За таких обставин, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (40900 х100: 49979,24 = 81,83), то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1757,05 грн. судових витрат по оплаті судового збору (2147,20 х 81,83 : 100 = 1757,05).

Outcome: partial