Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Дроненко Ю.В., з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом, в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою, що за адресою [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] , без її згоди не допускати до наведеної квартири осіб, які не являються співвласниками квартири у тому числі осіб, які діють за згодою та/або за дорученням [PERSON] ; а також просила усунути їй перешкоди в користуванні належною їй на праві спільної часткової власності квартирою за адресою [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] із вищевказаної квартири без надання їй іншого житла. Свою позовну заяву мотивувала тим, що вона [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно Свідоцтва про право власності на житло від 12.02.2009, виданого Виконкомом Вінницької міської ради, являються співвласниками квартири [ADDRESS] у рівних частках. Кожна з них володіє часткою у праві на зазначену квартиру. У зв`язку з неподільністю квартири на реальні частки, відсутністю технічної можливості реальної поділу квартири, частки співвласників квартири в натурі не виділені, є рівними, тобто кожному із співвласників належить ідеальна частка. В грудні 2022 позивач за первісним позовом виявила, що в спірну квартиру заселилась [PERSON] , тому пред`явила їй вимогу звільнити квартиру, оскільки заселення [PERSON] в квартиру відбулось без згоди позивача за первісним позовом, на що [PERSON] відповідала відмовою. В січні 2023, на вимогу [PERSON] звільнити квартиру, відповідач [PERSON] відповідала, що виселятися з квартири вона не буде, оскільки інший співвласник квартири [PERSON] уповноважила її проживати у спірній квартирі, пред`явивши при цьому доручення, що видане [PERSON] 30.12.2022, за яким [PERSON] , доручила [PERSON] проживати у спірній квартирі та користуватися її рухомим та нерухомим майном. [PERSON] вказує, що відповідач [PERSON] чинить їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном, оскільки без її згоди надала тертій особі [PERSON] дозвіл на проникнення та проживання у спірній квартирі та надала їй ключі від цієї квартири. Оскільки домовленості з приводу користування спільною квартирою за адресою [ADDRESS] між позивачем за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] не досягнуто, виник спір щодо користування квартирою між його співвласниками. У позові вказує на те, що відсутність між співвласниками квартири домовленості щодо вселення у квартиру [PERSON] , передачі ключів та права проживання у квартирі особі, яка не являється співвласником квартири, яка діяла за дорученням [PERSON] , на переконання позивача свідчать про порушення іншими співвласниками квартири її прав, а тому посилаючись як на підставу своїх вимог на норми статей 316, 317, 319, 358, 386, 391 ЦК України просила її позов задовольнити. Викладене стало підставою для звернення первісним позивачем до суду з цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2023 у справі відкрито загальне позовне провадження, надано учасникам справи строк для надання до суду заяв по суті справи. (а.с. 44). 31.03.2023 від відповідача за первісним позовом [PERSON] надійшов відзив на первісну позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні первісного позову, з огляду на наступне. Зазначила, що наразі вона дійсно користується кімнатою площею 11,7 кв.м. в квартирі [ADDRESS] . Згоду на її вселення до спірної квартири було надано двома її співвласниками [PERSON] та [PERSON] , яким належить по частці у праві на спірну квартиру (загалом частка у праві). Повідомила, що [PERSON] одружена з її сином [PERSON] , який є інвалідом ІІ групи, а [PERSON] є її онукою. Зазначила, що спору між співвласниками квартири раніше не існувало, спірною квартирою в цілому користувалась родина Савицьких, а [PERSON] не користувалась та проживала у власному будинку зі своїм чоловіком, так само як і їх мати [PERSON] , яка також проживає окремо. Співвласники [PERSON] та [PERSON] уклали з нею ( [PERSON] ) договори безоплатного користування (позички) з метою, щоб [PERSON] здійснювала нагляд та опікувалась їх майном та речами, що знаходяться у квартирі, оскільки в квартирі знаходяться речі придбані подружжям Савицьких. Лише після того, як [PERSON] тимчасово виїхала з України у зв`язку з введенням воєнного стану, позивач [PERSON] , користуючись відсутністю родини Савицьких, які наразі перебувають за кордоном, поселилася у квартирі, зайняла приміщення (кімнату) площею 9,4 кв.м. та почала користуватись побутовими речами родини Савицьких. [PERSON] заперечує обставину чинення [PERSON] будь яких перешкод у користуванні квартирою, вона (позивач [PERSON] ) вільно користується приміщеннями квартири та майном, що там знаходиться. [PERSON] раніше жодних претензій до Савицьких з приводу користування цією квартирою не висувала, порядок який склався в користуванні приміщеннями квартири є усталеним. Вважає, що право [PERSON] в користуванні належною їй ідеальною часткою в спірній квартирі не є порушеним. 03.04.2023, у встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі процесуальний строк для подання заяв по суті справи, відповідач [PERSON] , пред`явила зустрічний позов до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, в якому зазначила, що спірна квартира [ADDRESS] , та яка належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності по частці кожній із них, складається із 3 х кімнат житловою площею 38,3 кв.м. у тому числі: 1а кімната зазначена на платі під номером 3 площею 11,7 кв.м., 2-а кімната зазначена на плані під № 6 площею 17,2 кв.м., 3-я кімната зазначена на плані під номером 7 площею 9,4 кв.м., кухня 8,4 кв.м., ванна кімната 2,6 кв.м., вбиральня 1,2 кв.м., коридор 7,5 кв.м., та 3,5 кв.м., балкон 0,9 кв.м., загальною площею 63,5 кв.м. Праву кожного співвласника в частці у праві відповідає 15,875 кв.м. загальної площі квартири та 9,575 кв.м. житлової площі. В даний час квартирою володіє та користується відповідач [PERSON] , яка займає кімнату під № 7 площею 9,4 кв.м., позивач приміщеннями квартири на даний час не користується, проте надала право користування своєю частиною [PERSON] , яка займає кімнату під № 3, площею 11,7 кв.м., остання сплачує за позивача комунальні послуги та інші витрати по утриманню квартири. Проте [PERSON] подала позов до [PERSON] про усунення їй перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення [PERSON] , хоча доказів чинення [PERSON] будь яких перешкод суду не представляє. [PERSON] ініціювала спір про виселення [PERSON] , заперечуючи право співвласників надати у користування належне їм право іншій особі, хоча [PERSON] вже тривалий час користується цим правом і раніше заперечень від [PERSON] не надходило, що потребує визначення в судовому порядку користування цією квартирою, адже раніше встановлений порядок, наразі, не влаштовує позивача [PERSON] , яка з грудня 2022 року поселилася в квартиру, хоча має власне житло у будинку з її чоловіком. Квартира є неподільною річчю оскільки знаходиться на 9 му поверсі 10 ти поверхового будинку, утворити з неї ізольовані квартири, які будуть мати необхідну житлову площу та загальну площу з кухнею та санвузлом кожна, з самостійними ізольованими виходами, відповідно до вимог ДБН, є неможливим. Поділ квартири у натурі є неможливим. Посилаючись як на підставу своїх вимог на норми статей 319, 358, 391 ЦК України, з урахуванням заяви про зміну вимог [PERSON] просила суд встановити порядок користування спірною квартирою, згідно якого виділити в користування: [PERSON] житлову кімнату, позначену на плані під № 7, площею 9,4 кв.м.; [PERSON] житлову кімнату під № 6 площею 17,2 кв.м.; [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату під № 3 площею 11,7 кв.м. та балкон площею 0,9 кв.м.; в загальному користуванні співвласників залишити приміщення кухні площею 8,4 кв.м., вбудованої шафи 1,1 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., вбиральні 1,2 кв.м., коридору 7,5 кв.м. та 3,5 кв.м. 03.04.2023, у встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі процесуальний строк для подання заяв по суті справи, відповідач [PERSON] , також пред`явила зустрічний позов до [PERSON] , [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, в якому зазначено аналогічні (ідентичні) обставини, що й у зустрічному позові [PERSON] та в якому [PERSON] , посилаючись як на підставу своїх вимог на та ті ж норми статей 319, 358, 391 ЦК України, з урахуванням заяви про зміну вимог, просила суд встановити порядок користування спірною квартирою, згідно якого виділити в користування: [PERSON] житлову кімнату, позначену на плані під № 7, площею 9,4 кв.м.; [PERSON] житлову кімнату під № 6 площею 17,2 кв.м.; [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату під № 3 площею 11,7 кв.м. та балкон площею 0,9 кв.м.; в загальному користуванні співвласників залишити приміщення кухні площею 8,4 кв.м., вбудованої шафи 1,1 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., вбиральні 1,2 кв.м., коридору 7,5 кв.м. та 3,5 кв.м. Ухвалою суду від 26.04.2023 прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , за участю третіх осіб без самостійних вимог [PERSON] , [PERSON] , про встановлення порядку користування квартирою та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог [PERSON] , про встановлення порядку користування квартирою. Об`єднано в одне провадження вимоги за наведеними зустрічними позовами до спільного розгляду з вимогами за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні житлом. (а.с. 128 129). 11.05.2023 представник позивача за первісним позовом [PERSON] адвокат Дроненко Ю.В. подав відзиви на зустрічні позовні заяви [PERSON] та [PERSON] , про встановлення порядку користування спірною квартирою, доводи яких є аналогічними та зводяться до того, що запропонований [PERSON] та [PERSON] порядок користування квартирою не вирішує спір між співвласниками, породжує підґрунтя для подальших конфліктів між співвласниками з приводу подальшого користування балконом, оскільки у випадку залишення балкону у спільному користуванні усіх співвласників, неминуче виникне спір з приводу надання доступу до балкону через кімнату № 3. Особа, якій буде виділено у користування кімнату № 3, по факту отримає не ізольовану кімнату а прохідну, оскільки буде зобов`язана не чинити перешкоди іншим співвласникам квартири до балкону, у будь який час дня та ночі. Представник позивача за первісним позовом зазначає, що [PERSON] , як співвласник квартири на даний час користується кімнатою [ADDRESS] , площею 9,4 кв.м. Інші співвласники [PERSON] не проживає у квартирі приблизно з 2017 року, [PERSON] не проживає в квартирі з лютого 2022. З огляду на викладене, при ухваленні рішення просили виділити у користування [PERSON] та [PERSON] кімнату позначену на плані під № 6 площею 17,8 кв.м.; [PERSON] в користування кімнату під № 3 площею 11,7 кв.м., з балконом, площею 0,9 кв.м., [PERSON] кімнату під № 7, площею 9,4 кв.м., інші (нежитлові) приміщення квартири залишити в спільному користуванні співвласників. (а.с. 137 138, 150 151). Інших заяв по суті спору матеріали справи не містять. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.07.2023 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] , будучи допитана в порядку ст. 92 ЦПК України (за її згодою) в якості свідка суду повідомила, що в спірній квартирі, де вона є співвласником поселилась [PERSON] з якою вона не може вжитись. В листопаді 2022 вона повернулась з за кордону та вирішила проживати у спірній квартирі, де вона виявила [PERSON] . Вона незгодна з тим, що [PERSON] вселилась у спірну квартиру без її згоди. Їй відомо, що [PERSON] вселилась до спірної квартири зі згоди [PERSON] , і можливо і інших співвласників, але їй про це невідомо. Інколи в неї з [PERSON] виникають конфлікти з приводу місць загального користування у квартирі. Наприклад [PERSON] сушить шкаралупи від яєць на кухні. Також на кухні мало місця для речей [PERSON] , і вона не має їх де розмістити. В листопаді, коли вона переїхала до квартири, то привезла з собою одяг і деяке кухонне приладдя, інших її речей вона у квартиру не перевозила. На запитання суду повідомила, що всі речі у спірній квартирі належать [PERSON] . Коли вона переїхала до квартири, то почала проживати у кімнаті № 7, згідно плану на квартиру, площею 9,4 кв.м. До інших кімнат вона доступ також має, однак вона рідко туди заходить. З листопада 2022 по грудень 2022 року вона не заперечувала, щодо проживання у квартирі [PERSON] , тоді остання ночувала у квартирі десь 3 рази на тиждень. Але коли з грудня 2022 року [PERSON] почала проживати у квартирі постійно між ними почали виникати побутові конфлікти і саме тому вона на даний час бажає виселити [PERSON] з квартири. Вона не заперечує проти встановлення порядку користування квартирою, але бажає, щоб їй виділили кімнату № 7, її матері [PERSON] кімнату № [NUMBER] , а кімнату під № 6 для проживання [PERSON] і [PERSON] . Просила її позов задовольнити, в задоволенні зустрічних позовів, в частині визначення порядку користування кімнатами квартири, по варіанту, що запропоновано [PERSON] та [PERSON] відмовити. В судовому засіданні представник первісного позивача [PERSON] адвокат Дроненко Ю.В. позов його довірительки просив задовольнити з підстав, що у ньому наведено, також просив встановити порядок користування спірною квартирою, згідно варіанту, що запропоновано [PERSON] . В судовому засіданні відповідач [PERSON] суду повідомила, що з 1998 року в нині спірній квартирі проживав її син та [PERSON] . За цю квартиру вони тривалий час виплачували борги, які після себе залишила [PERSON] . До нині спірної квартири вона вселилась в 2018 році зі згоди [PERSON] і [PERSON] . Її вселення було обумовлено необхідністю догляду за онучкою [PERSON] . В березні 2022, після початку війни вона відвезла онучку [PERSON] за кордон до її батьків та повернулась. [PERSON] просила її і надалі проживати у квартирі, щоб наглядати за нею та речами, що в ній наявні. В листопаді 2022 року до неї переїхала [PERSON] , яка також почала проживати у цій квартирі. Десь через місяць спільного проживання між ними почали виникати конфлікти на побутовому ґрунті. Потім [PERSON] поставила їй ультиматум, щоб вона виселилась, на що [PERSON] не погодилась, мотивувавши це тим, що не виїде з квартири, поки не знайде куди вивезти речі. [PERSON] проживала в квартирі з листопада 2022 по березень 2023 року. Коли вони почали жити разом у квартирі то [PERSON] почала проживати в кімнаті під [ADDRESS] , а [PERSON] проживала в кімнаті під [ADDRESS] . Ніяких перешкод в користуванні квартирою вона [PERSON] не чинила та не чинить. В [PERSON] є ключі від квартири, вона має туди цілодобовий доступ. На даний час [PERSON] ночує у квартирі 3-4 дні на тиждень. З [PERSON] вони на даний час у спірній квартирі фактично не пересікаються. Просила первісний позов залишити без задоволення, зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] задовольнити. В судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Федчук Т.М. позов [PERSON] підтримала з підстав, що у ньому наведено, просила його задовольнити. Позов [PERSON] просила залишити без задоволення, оскільки [PERSON] як співвласник квартири надала дозвіл на вселення [PERSON] та передала їй ключі від квартири. Зазначила, що в спірній квартирі сім`я Савицьких проживала близько 20 років, по листопад 2022 року. Будь яких перешкод для проживання в спірній квартирі [PERSON] [PERSON] не чинила та не чинить. [PERSON] має ключі від цієї квартири та має туди цілодобовий доступ. В судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Федоров Ю.А., зустрічний позов [PERSON] підтримав та просив його задовольнити з підстав, що у ньому наведено. Проти задоволення позову [PERSON] заперечував, оскільки чинення їй будь яких перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні належною її часткою в спільному майні перед судом жодними доказами не доведено. [PERSON] як співвласник квартири надала згоду своїй бабі [PERSON] на проживання у спірній квартирі, співвласником якої в частці вона ( [PERSON] ) також являється. З огляду на викладене вважає, що [PERSON] мала право на вселення до нині спірної квартири та проживання у ній. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він є чоловіком [PERSON] . З приводу конфлікту між [PERSON] та [PERSON] повідомив, що до погроз про звернення в поліцію, ключі від квартири його дружині ніхто не передавав. По суті конфлікти між його дружиною [PERSON] та [PERSON] виникають з приводу місць загального користування ( переважно кухнею). Повідомив, що його дружина згоду на вселення до квартири [PERSON] не надавала. На запитання суду повідомив, що надані ним покази він надає зі слів дружини, оскільки у спірній квартирі він був 1-2 рази. На запитання суду також повідомив, що до листопада 2022 року його дружина у спірній квартирі не проживала. В судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Геращенко Т.В. повідомила, що первісний позов [PERSON] вона підтримує, і позицію [PERSON] з приводу варіанту встановлення порядку користування кімнатами спірної квартири вона також підтримує. Зазначила, що її довірительці [PERSON] також чиняться перешкоди в користуванні спільною квартирою. На запитання суду які саме перешкоди чиняться [PERSON] [PERSON] в користуванні спірною квартирою повідомила, що такі перешкоди полягають у конфліктах, які виникають на словах між вказаними особами. На запитання суду які докази підтверджують чинення [PERSON] [PERSON] будь яких перешкод у користуванні квартирою повідомила, що такі докази у неї відсутні, та її пояснення ґрунтуються виключно на словах [PERSON] . На запитання суду чи зверталась [PERSON] до органів поліції чи до суду з приводу чинення їй перешкод, повідомила, що ні, її довірителька до наведених органів з жодними заявами не зверталась. На запитання суду про періодичність відвідування [PERSON] спірної квартири зазначила, що такі відвідини відбуваються десь приблизно раз на місяць, однак не змогла назвати жодну із дат таких відвідин, та навести обставини жодного з конфліктів. На запитання суду чи наявні у [PERSON] ключі від спірної квартири повідомила, що наявні. Заслухавши учасників справи/їх представників, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Крім цього, відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 379, 383 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У ст. 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконкомом Вінницької міської ради 12.02.2009, на підставі рішення від 12.02.2009 № 209, є співвласниками квартири [ADDRESS] . Кожна з них є співвласником частки у праві власності на наведену квартиру, загальною площею 63,5 кв.м. Право кожного із співвласників на частку у праві зареєстровано КП «ВМБТІ» 27.11.2009. (а.с. 7-11). Як встановлено судом з Акту № 16387 від 22.02.2023, затвердженого директором ТОВ «ЖЕО» та довідки ТОВ «ЖЕО» від 13.02.2023 № 322, у спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , також у вказаній квартирі станом на 22.02.2023 не зареєстрована але проживає [PERSON] (а.с. 12, 14). [PERSON] є дружиною [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] . Відповідно [PERSON] є свекрухою [PERSON] та бабою [PERSON] , вказані обставини визнаються учасниками справи, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. (а.с. 89 90). Підставою для вселення до спірної квартири [PERSON] був дозвіл співвласників квартири [PERSON] та [PERSON] , які, кожна окремо уклали з [PERSON] договори позички від 28.12.2018, предметом яких є безоплатна передача для користування приміщень квартири, які знаходяться за адресою [ADDRESS] , що відповідає частці у праві власності кожного співвласника на зазначену квартиру. Передача вказаних приміщень здійснена на підставі актів прийому передачі приміщень від 28.12.2018 року. (а.с. 65-68). Порядок користування приміщеннями (житловими та нежитловими) спірної квартири між співвласниками не встановлено. Будь яких доказів з цього приводу суду не представлено. З технічного паспорту на спірну квартиру судом встановлено, що наведена квартира має загальну площу 63,5 кв.м., житлову площу 38,3 кв.м., у тому числі: 1-а кімната площею 11,7 к.в. м., 2-а кімната площею 17, 2 кв. м., 3-я кімната площею 9,4 кв.м., кухня площею 8,4 кв.м., ванна кімната 2,6 кв.м., вбиральня 1,2 кв.м., коридори 7,5 та 3,5 кв.м., вбудована шафа 1,1 кв.м., балкон 0,9 кв.м. (а.с. 77-78). Позивач за первісним позовом [PERSON] стверджує, що її право на частку у праві на спірну квартиру в розмірі частки є порушеним, оскільки відповідачі за її позовом [PERSON] та [PERSON] без її згоди вселили до спірної квартири свою свекруху та бабу відповідно - [PERSON] , яка згідно доводів [PERSON] порушує її право власності та чинить їй перешкоди у користуванні квартирою співвласником якої вона являється. З огляду на викладене просить суд ухвалити рішення про виселення [PERSON] зі спірної квартири та зобов`язати [PERSON] без згоди первісного позивача не допускати до спірної квартири осіб, які не являються її співвласниками. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] пред`явивши зустрічні позови про встановлення порядку користування приміщеннями спірної квартири вказують на те, що вони жодним чином не порушили право [PERSON] на її частку у спірній квартирі, вважають, що вони, як співвласники спірної квартири мають право на допуск до неї інших осіб, зокрема осіб, які являються членами їх сім`ї, а тому просили встановити відповідний порядок користування приміщеннями спірної квартири, щоб кожному зі співвласників було зрозуміло, якими приміщеннями він користується. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог за зустрічними позовами [PERSON] та [PERSON] та про відмову в задоволенні позовних вимог за первісним позовом [PERSON] з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав власника, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що\~діями відповідача\~порушується його\~право власності\~чи законного\~володіння (п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №\~20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. За наведених вище, встановлених судом, фактичних обставин справи суд встановив наявність реального спору між співвласниками щодо порядку користування приміщеннями спірної квартири. Між співвласниками квартири [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] існує конфлікт з приводу порядку користування спільною квартирою, [PERSON] бажає користуватись житловою кімнатою під [ADDRESS] , площею 9,4 кв.м., цією ж кімнатою бажає користуватись і [PERSON] (згідно її позовних вимог). Також у співвласників різні погляди щодо житлових приміщень, якими мають користуватись інші співвласники спірної квартири. У даному випадку судом встановлено, що сторони на законних підставах набули право спільної часткової власності на спірну квартири, але на теперішній час не досягли згоди щодо порядку користування приміщеннями спірної квартири. Враховуючи відсутність взаємної згоди сторін на здійснення права спільної часткової власності, неможливість у добровільному порядку встановити порядок володіння і користування спільним майном, а також право сторін на судовий захист, з метою усунення спорів та конфліктів між співвласниками, суд вважає необхідним встановити порядок користування спірною квартирою, за варіантом, що запропоновано позивачами за зустрічними позовами [PERSON] та [PERSON] , задовольнивши, таким чином позовні вимоги за зустрічними позовами. При визначенні конкретного порядку користування суд виходить з того, що частки співвласників у спірній квартирі є рівними - 1/4 частки в квартирі належить кожному із чотирьох співвласників, при наявності в спірній квартирі лише трьох житлових кімнат. На ідеальну частку у праві спільної власності на спірну квартиру учасникам спільної власності припадає по 15,875 загальної площі та по 9,575 кв.м. житлової площі. Таким чином кімнати, які б відповідали розміру ідеальних часток кожного співвласника, в квартирі відсутні, а одному співвласнику окремої житлової кімнати взагалі не вистачає, в силу технічних характеристик спірної квартири (вона є трикімнатною) та її площі. Разом з тим, суд вважає, що у випадку встановлення порядку користування квартирою, застосування критерію необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення із забезпеченням відповідності ідеальних часток реальним не є обов`язковим. Суд може виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно, із відхиленням в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність в даному випадку. Таке рішення суду не змінює розмір часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. (Правова позиція Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 363/928/16-ц). Зазначене також узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15. Як вже зазначалось вище, спірна квартира має лише три ізольовані житлові кімнати 1-а кімната площею 11,7 к.в. м., 2-а кімната площею 17, 2 кв. м., 3-я кімната площею 9,4 кв.м., (а.с. 77-78). Поряд з цим, суд, визначаючи порядок користування приміщеннями спірної квартири враховує ту обставину, що [PERSON] одружена з [PERSON] , який є інвалідом 2 ї групи. Подружжя [PERSON] та [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON] 31.05.2012, який також зареєстрований у спірній квартирі, а тому [PERSON] слід виділити у користування найбільшу житлову кімнату у квартирі, позначену на плані під № 7, площею 17,2 кв.м., оскільки саме у вказаній кімнаті потенційно може проживати сім`я у складі двох дорослих та однієї дитини. (а.с. 88 90). [PERSON] [INFO] є особою молодого віку, яка станом на час розгляду справи має повних 20 років, яка в силу віку та інтересів, на переконання суду також має отримати окрему житлову кімнату. На переконання суду в силу відносин, які склались між [PERSON] та [PERSON] вони не можуть проживати в одній кімнаті, а особливості вікового розвитку та інтереси не забезпечать нормальний порядок користування однією кімнатою [PERSON] спільно з [PERSON] . З огляду на викладене [PERSON] слід виділити в користування найменшу житлову кімнату в квартирі, тобто кімнату позначену на плані під № 7, площею 9,4 кв.м. Відповідно [PERSON] та [PERSON] слід виділити в спільне користування другу за величиною житлову кімнату у квартирі, що позначена на плані під № 3 площею 11,7 кв.м. та балкон площею 0,9 кв.м. Вказаний порядок, з огляду на відносини, які склались між сторонами є оптимальним, та таким, що має нівелювати конфлікти між сторонами, які виникають на ґрунті порядку користування приміщеннями спірної квартири. Доводи [PERSON] щодо можливості виділення у спільне користування [PERSON] та [PERSON] житлової кімнати, що на плані позначена № 6, площею 17,8 кв.м. судом до уваги не приймаються, оскільки [PERSON] має чоловіка та малолітню дитину, з якими вона має право проживати спільно, без узгодження такого з іншими співвласниками, а тому запропонований [PERSON] варіант на переконання суду є неприйнятним та не забезпечить оптимально можливого варіанту користування приміщеннями спірної квартири. Окрім наведеного, проживання [PERSON] в одній кімнаті з [PERSON] а значить і з малолітнім [PERSON] буде суперечити вимогам ч. 2 ст. 50 ЖК України, згідно якої при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя, оскільки [PERSON] старша [PERSON] на більш ніж 9 років. Посилання [PERSON] на те, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на даний час не проживають у спірній квартирі, а тому можливо встановити запропонований нею порядок користування приміщеннями, судом до уваги не приймається, оскільки життєві обставини є динамічними та різними та можуть змінитись у будь який момент. Перебування [PERSON] та [PERSON] станом на час розгляду справи за межами України обумовлено військовим станом, що на переконання суду є тимчасовою обставиною. [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] та згідно доводів позивача за первісним позовом [PERSON] вона не має наміру постійно проживати у спірній квартирі. Таким чином суд вважає за можливе встановити порядок користування житловими приміщеннями спірної квартири, згідно якого: виділити в користування [PERSON] житлову кімнату позначену на плані під № 7, площею 9,4 квадратних метра; [PERSON] житлову кімнату позначену на плані під № 6, площею 17,2 квадратних метра; [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату позначену на плані під № 3, площею 11,7 квадратних метра та балкон площею 0,9 квадратних метра; приміщення кухні площею 8,4 квадратних метра, вбудованої шафи, площею 1,1 квадратних метра, ванної кімнати площею 2,6 квадратних метра, вбиральні площею 1,2 квадратних метра, коридорів площею 7,5 та 3,5 квадратних метра, слід залишити у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] [PERSON] та [PERSON] . Суд вважає, що з урахуванням вище вказаних обставин, саме такий порядок користування спільним майном буде відповідати інтересам співвласників, не порушуватиме їх прав. При цьому, такий порядок користування не перешкоджає сторонам в подальшому вирішувати будь-які питання щодо здійснення права спільної часткової власності. Вирішуючи вимоги первісного позову [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як зазначено позивачем [PERSON] під час допиту її в порядку ст. 92 ЦПК України в якості свідка, в момент її поселення до спірної квартири, в листопаді 2022 року, вона не заперечувала щодо проживання [PERSON] в спірній квартирі, і лише через деякий час (приблизно через місяць спільного проживання) між ними почали виникати побутові конфлікти та у [PERSON] виникло бажання виселити [PERSON] зі спірної квартири. З огляду на викладене, суд приймає вказані покази (в якості свідка) до уваги та констатує, що вселення [PERSON] до спірної квартири, хоча й відбулось за попередньою згодою [PERSON] та [PERSON] , однак з таким вселенням та проживанням в листопаді 2022 фактично погодилась і позивач за первісним позовом [PERSON] , а отже суд констатує, що остання фактично надала згоду на проживання [PERSON] в квартирі, і лише згодом (через місяць спільного проживання з [PERSON] ) змінила свою думку та забажала її виселити. [PERSON] є бабою [PERSON] та свекрухою [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до\~статті 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод,\~кожен має\~право на\~повагу до\~свого житла. Втрата\~житла є\~найбільш крайньою\~формою втручання\~у це\~право (рішення\~ЄСПЛ від\~13\~травня 2008\~року у\~справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50; рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitsky v. Ukraine») заява № 30856/03). За змістом ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Наведених в ст. 116 ЖК України обставин судом не встановлено. А сама лише незгода [PERSON] , яка володіє часткою у праві на спірну квартиру з фактом проживання [PERSON] , яка вселилась до спірної квартири зі згоди інших співвласників, з чим свого часу погодилась і сама [PERSON] на переконання суду не може бути підставою для її виселення. У ч.\~1\~ст.\~383\~ЦК України\~визначено,\~зокрема,\~що власник\~житлового будинку,\~квартири має\~право використовувати\~помешкання для\~власного проживання,\~проживання членів\~своєї сім`ї,\~інших осіб.За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивачем [PERSON] перед судом не доведено жодними доказами, що відповідач [PERSON] чинить їй будь які перепони у користуванні часткою у праві на спірну квартиру, таких доказів матеріали справи не містять. З огляду на викладене первісний позов [PERSON] в частині вимог про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення [PERSON] не підлягає до задоволення. Так само не підлягає до задоволення і позов [PERSON] в частині вимог про зобов`язання [PERSON] без згоди [PERSON] , не допускати до спірної квартири осіб, які не являються співвласниками квартири, оскільки як зазначено у ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, а тому наведена вимога [PERSON] не ґрунтується на вимогах закону та не може бути задоволена судом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд відмовляє в задоволенні первісного позову судові витрати позивача за первісним позовом [PERSON] слід залишити за нею. Судові витрати позивачів [PERSON] та [PERSON] за зустрічними позовами, позовні вимоги яких суд задовольняє, слід стягнути з відповідачів за їх позовами у рівних частках, на користь кожної з позивачок за зустрічними позовами.

Outcome: approved