Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16 листопада 2003 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано Волочиським відділом РАГС Волочиського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис № 218. Від спільного проживання народився син - [PERSON] , [INFO] і донька - [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Шлюб виявився невдалим, відповідач живе власними помислами, не зважаючи на позивача та не рахуючись з її переконаннями щодо сімейного життя та виховання дітей. Між подружжям часто виникали суперечки, відповідач виявляв до позивача неповагу та застосовував фізичну силу. Тому подальше сумісне проживання неможливе. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16 листопада 2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Волочиського районного управління юстиції, актовий запис № 218. Після шлюбу позивач змінила прізвище на [PERSON] . Від спільного шлюбу народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Волочиського районного управління юстиції Хмельницької області 24.11.2004, актовий запис № 197 та донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Волочиського районного управління юстиції у Хмельницькій області 24.05.2011, актовий запис № 89. Відносини між подружжям не склалися за відсутністю взаєморозуміння між ними. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого ст. 51 Конституції України. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, шлюб існує формально. Оцінивши надані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач заявила клопотання залишити теперішнє прізвище, суд вважає необхідним клопотання задовольнити та залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Згідно п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»), у зв`язку з відсутністю клопотання позивача щодо стягнення з відповідача сплаченого судового збору, судом дане питання не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: approved