Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Державного агентства резерву України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Державне підприємство «Златодар», Фонд державного майна України про стягнення середньомісячного заробітку за час невиконання рішення про поновлення на роботі. В обґрунтування позову вказує, що наказом Державного агентства резерву України № 53-к від 19.05.2014 року його було призначено на посаду генерального директора ДП «Златодар». Між Держрезервом та ним (позивачем) було укладено контракт №63/14 від 19.05.2014 року Наказом Голови Держрезерву №164-к від 08.10.2015 року його звільнено з 09.10.2015 року з посади генерального директора ДП «Златодар» на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, а дію контракту від 19.05.14 року №63/14 - припинено. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2016 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.06.2016 року, його (позивача) було поновлено на посаді генерального директора ДП «Златодар», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.10.2015 року по 28.01.2016 року за 77 робочих днів в сумі 28041 грн. 09 коп., стягнуто з Державного агентства резерву України на користь позивача моральну шкоду в сумі 1000 грн. Рішення набрало законної сили та допущено до негайного виконання. На виконання рішення видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ. Постановою державного виконавця від 29.04.2016 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про поновлення позивача на роботі. Постановою державного виконавця від 19.09.2016 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 75, п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з невиконанням боржником - Державним агентством Держрезерву України рішення суду про поновлення на роботі позивача. Таким чином, позивач стверджує, що на день пред`явлення даного позову, рішення суду щодо поновлення його на посаді не виконане, а тому з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути із Відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновленні його на роботі за період з 16.07.2019 року та по 09.03.2023 року, посилаючись на приписи ст.ст. 235, 236 КЗпП України. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.12.2022 року відкрите спрощене позовне провадження у справі. 21.06.2023 року відповідачем подано письмове пояснення на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено про те, що КМУ 10.01.2023 року було прийняте розпорядження №37-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності» відповідно до п.1 якого, до сфери управління Фонду державного майна із сфери управління інших уповноважених органів управління (самоврядних організацій) передані єдині майнові комплекси державних підприємств, установ та організацій. В розпорядженні зазначено, що ДП «Златодар» зі сфери управління Державного агентства резерву України також було передано до сфери управління Фонду державного майна України. ДП «Златодар» на виконання розпорядження КМУ № 37-р від 10.01.2023 року актом прийому-передачі відб 10.03.2023 року було передано зі сфери управління Держрезерву до сфери управління Фонду державного майна України як органу управління державним підприємством. Враховуючи викладене, на сьогодні повноваження Державного агентства резерву України як органу управління ДП «Златодра», в тому числі щодо призначення керівників державного підприємства, припинені, та відповідно питання призначення чи звільнення керівника ДП «Златодар» входить до компетенції Фонду державного майна україни. Отже, відповідно до ст.51 ЦПК України Державне агентство резерву України не є належним відповідачем у справі. Оплата праці та матеріальне забезпечення керівника підприємства визначаються у контракті та проводяться за рахунок коштів підприємства і встановлюються у прямій залежності від результатів виробничо-господарської діяльності підприємства. Заробітна плата позивачеві до дати його звільнення виплачувалася з фонду оплати праці ДП «Златодар», а отже роботодавцем в розумінні Закону України «Про оплату праці» є саме ДП «Златодар», а не Державне агентство резерву України, в штаті якого відсутня посада директора ДП «Златодар» та відповідно фонд оплати праці Держрезерву не передбачає виплату заробітної плати для неї (посади). Також зазначає, що рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2016 року [PERSON] дійсно було поновлено на посаді генерального директора ДП «Златодар», але згідно із ст. 235 КЗпП України його сілд поновити на попередній посаді, а не на будь-якій іншій. На даний час, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці внесеними до штатного розпису ДП «Златодар» керівником організації є директор Також зазначає, що строк дії контракту № 63/14 який був укладений із [PERSON] закінчився 19.05.2019 року, а тому трудові відносини із ним припинилися в зв`язку із закінченням його дії, а тому в разі його поновлення, такий працівник підлягає звільненню у зв`язку із закінченням строку контракту за п. 2 ч. 1 ст. 36 КзПП України. Ухвалою суду від 21.06.2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, до участі в справі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, залучено Фонд державного майна України. В судовому засіданні, представник позивача [PERSON] - адвокат Кірса В.В. позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив їх задовольнити, стягнути з відповідача - Державного агентства резерву України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі за період з 16.07.2019 року по 09.03.2023 року (включно). В судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції засобами власного зв`язку, представник відповідача - Державного агентства резерву України - Михайлець О.В. просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у письмових поясненнях на позовну заяву. В судове засідання представник третьої особи - Державного підприємства «Златодар» не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. В судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції засобами власного зв`язку, представник третьої особи - Фонд державного майна України просив ухвалити рішення відповідно до закону. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 19.05.2014 року по 08.10.2015 року включно працював на посаді генерального директора ДП «Златодар», на яку він був призначений наказом Державного агентства резерву України №53-к від 19.05.2014 року. Між Державним агентством резерву України та позивачем був укладений контракт № 63/14 від 19 травня 2014 року. Наказом Голови Держрезерву №164-к від 08.10.2015 року [PERSON] звільнено з 09.10.2015 року з посади генерального директора ДП «Златодар» на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП, а дію контракту від 19.05.14 року № 63/14 припинено. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 01.06.2016 року, позивача [PERSON] поновлено на посаді генерального директора ДП «Златодар», стягнуто з Державного підприємства «Златодар» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.10.2015 року по 28.01.2016 року за 77 робочих днів в сумі 28041 грн. 09 коп., стягнуто з Державного агентства резерву України на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 1000 грн. Вказане рішення набрало законної сили та було допущено до негайного виконання. Виконавчий лист, виданий 24.03.2016 року по справі №711/9747/15ц було пред`явлено до примусового виконання через відділ ПВР Департаменту ДВС МЮУ. Постановою державного виконавця відділу ПВР Департаменту ДВС МЮУ від 29.04.2016 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про поновлення [PERSON] на посаді генерального директора ДП «Златодар» . Постановою державного виконавця відділу ПВР Департаменту ДВС МЮУ від 19.09.2016 року виконавче провадження закінчено, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 75, п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з невиконанням боржником - Державним агентством Держрезерву України рішення суду. Як вбачається із вказаної постанови, під час виконання рішення суду із боржника - Державного агентства Держрезерву України за невиконання без поважних причин судового рішення був стягнутий штраф та скероване подання до прокуратури про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду . Крім того, судом встановлено, що відповідно до рішення Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2016 року середньоденна зарплата позивача [PERSON] за останні два місяці роботи, що передували звільненню, становить 364 грн. 17 коп., що підтверджується даними довідки ДП «Златодар» №179 від 02.12.2015 року. Такий розрахунок середньоденної зарплати відповідає положенням постанови КМУ від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Також в судовому засіданні встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.03.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 19.07.2017 року та постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року, задоволено позовні вимоги [PERSON] , та стягнуто з Державного агентства резерву України на його користь середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 29.01.2016 року по 30.03.2017 року в розмірі 107 430 грн. 15 коп. Під час винесення цього рішення суд виходив із розміру середньоденної заробітної плати в розмірі 364,17 грн. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.11.2017 року, яке набрало законної сили 01.03.2018 року, задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з Державного агентства резерву України на його користь середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 31.03.2017 року по 28.11.2017 року в розмірі 60 728 грн. 05 коп. Під час винесення цього рішення суд виходив із розміру середньоденної заробітної плати в розмірі 364,17 грн. В подальшому, рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2019 року 711/1665/19, яке набрало законної сили в зв`язку із невиконанням з вини відповідача рішення суду щодо поновлення позивача на роботі із відповідача - Державного агентства резерву України на користь позивача було стягнуто суму середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі за з 29.11.2017 року по 15.07.2019 року включно в розмірі 147 124 грн. 68 коп. Під час винесення цього рішення суд виходив із розміру середньоденної заробітної плати в розмірі 364,17 грн. Крім того, даними рішеннями встановлено, що саме Державне агентство резерву України є належним відповідачем по у справі за позовом [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі, враховуючи норми Положення про Державне агентство резерву України, затвердженого указом Президента України 08.10.2014 року. В своїй постанові від 13.03.2019 року (справа №711/8446/16-ц) Велика Палала Верховного Суду зазначає, що відповідно до підпункту 15 пункту 10 Положення про Державне агентство резерву України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 року № 517, голова Держрезерву утворює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи та організації, затверджує положення про них (їх статути), в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, здійснює в межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління. Оскільки саме відповідач у межах повноважень без поважних причин не видав наказ про поновлення позивача на роботі на виконання судового рішення у справі № 711/9747/15-ц, Велика Палата Верховного Суду погодилася із висновками судів першої й апеляційної інстанцій, які обґрунтовано вважали Державне агентство резерву України належним відповідачем і, розглянувши справу за правилами цивільного судочинства, поклали на відповідача відповідальність за статтею 236 КЗпП України через невиконання судового рішення про поновлення на роботі. Рішення судів у вищевказаних справах набрали законної сили, а тому в силу приписів ст. 82 ЦПК України обставини, які встановлені цими рішенням суду не підлягають доказуванню у даній справі. Водночас, вирішуючи спір по суті, суд також виходить із наступного. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 01.07.2015 року у справі №6-435цс15. Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов`язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов`язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов`язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, статті 18, 430 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження»). Так, частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП України). Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов`язковості з моменту проголошення. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п`ята статті 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 18, 430 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Поновлення на роботі - це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, тому правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади), з тими ж функціональними обов`язками, які мали місце до звільнення; здійснення оплати всього часу вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням; поновлення безперервного стажу роботи, у тому числі стажу для відпустки та поновлення у всіх правах за цією посадою (отримання надбавок тощо). Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця, а не право, добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 18 ЦПК України). Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка» (синонім - зволікання), за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення (Зазначена правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 243/2748/16-ц). Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Суд також враховує, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2023 року № 37-р відповідно до акту приймання-передачі від 10.03.2023 року державне підприємство «Златодар» було передано зі сфери управління Держрезерву до сфери управління Фонду державного майна України, а отже зобов`язання відповідача щодо виконати рішення суду про поновлення [PERSON] відповідач - Держрезерв України існували до моменту вибуття підприємства із сфери його управління, тобто до 09.03.2023 року ( включно). Оскільки в судовому засіданні встановлено, що після постановлення Апеляційним судом Черкаської області рішення від 28.01.2016 року про поновлення [PERSON] на посаді генерального директора ДП «Златодар» та станом на 09.03.2023 року відповідач - Державне агентство резерву України його не виконав, оскільки у межах наявних у нього повноважень не видав наказ про поновлення позивача на роботі на виконання судового рішення у справі № 711/9747/15-ц, який уможливив би позивачу приступити до виконання трудових обов`язків, а тому є підстави вважати, що мав місце факт затримки з вини відповідача - Державного агентства резерву України виконання судового рішення, у розумінні статті 236 КЗпП України, яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою. Також суд звертається до правових висновків Верховного Суду викладених зокрема у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 808/2741/16 (провадження № К/9901/21219/18), та від 08 вересня 2021 року (справа № 721/910/19) де зазначено, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником, що і було б належним виконанням з його боку рішення суду про поновлення працівника на роботі, а тому відповідні доводи Відповідача про відсутність такої посади та закінчення строку дії контракту суд також відхиляє як безпідставні. Крім того, вина саме відповідача - Державного агентства резерву України у невиконанні судового рішення про поновлення [PERSON] на роботі за тотожних обставин неодноразово встановлювалась рішеннями Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.03.2017 року, від 28.11.2017 року, ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12.07.2017 року та постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року, рішенням Придніпровського районного суду від 16 липня 2019 року, які набрали законної сили, а відповідним запереченням відповідача за таких самих обставин вже надавалась правова оцінка судом. Інших обставин, які б об`єктивно унеможливили виконати відповідачем рішення суду про поновлення позивача на роботі судом в даній справі не встановлено. Середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16.07.2019 року по 09.03.2023 року включно складає 336 857,25 грн.. виходячи із наступного розрахунку: 925 дні /період затримки розрахунку з 16.07.2019 року по 09.03.2023 року включно) х 364 грн. 17 коп. /середньоденна зарплата/ = 336 857,25 грн. Доводи представника відповідача, викладені у поясненнях на позовну заяву та в судовому засіданні, про відсутність в штаті відповідача посади директора ДП «Златодар» та відповідно і фонду оплати праці для цієї посади, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки саме з вини відповідача порушуються права позивача, з чим погодилася і Велика Палата Верховного Суду, вказавши про обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій, які вважали Державне агентство резерву України належним відповідачем і, розглянувши справу за правилами цивільного судочинства, поклали на відповідача відповідальності за статтею 236 КЗпП України через невиконання судового рішення про поновлення на роботі. Також вказала на необґрунтованість аргументів касаційних скарг про неналежність відповідача у справі. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача - Державного агентства резерву України на його користь середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі за період з 16.07.2019 року по 09.03.2023 року включно в сумі 336 857,25 грн. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК, Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved