Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

26 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить припинити право спільної часткової власності житлового будинку [ADDRESS] , частина якого належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23 травня 2006 року №625, посвідченого приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області Реуковою Н.А. та визнати за ним право цілої (1/1) приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 104,9 (кв.м), житловою площею 51,9 (кв.м) - літ.-А-1; з надвірними господарськими та побутовими спорудами, зокрема: сарай -літ Е; літня кухня - літ Ж; сарай -літ З; сарай -літ И; погреб -Ипд; гараж - літ К; сарай - літ Л; сарай - літ Н; вбиральня -літ О; замощення -ІІ; відмостка - ІІІ; хвіртка - №10; водяний кран - №11; басейн - №12 за [PERSON] . Вимоги обґрунтовані тим, що згідно договору купівлі-продажу від 23 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області Реуковою Н.А., він є власником частини житлового будинку [ADDRESS] , право власності на яке зареєстроване КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 19 червня 2006 року за реєстраційним номером 4521402. Інша частина вказаного домоволодіння належить [PERSON] , яка отримавши окрему адресу належної їй частини домоволодіння, за рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 січня 2020 року виділила свою частку в натурі в окреме приміщення і здійснила державну реєстрацію свого об`єкту житлової нерухомості. На даний час частки житлового будинку є окремими домоволодіннями, мають окремий вихід, поштову адресу, повністю самостійні комунікації. З метою реєстрації належної йому частки у якості відокремленого житлового будинку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, він звернувся до уповноваженого органу з питань проведення державної реєстрації, де отримав відмову, оскільки, за даними державного реєстру будинок [ADDRESS] перебуває у спільній власності, та потребує припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників і підлягає реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом виділення в натурі частки майна. Оскільки для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом виділу частки майна, необхідно надати договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки спільного майна або відповідне рішення суду, яких у позивача немає, він вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 05 жовтня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання 07 грудня 2023 року позивач [PERSON] не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання 07 грудня 2023 року не з`явилася, згідно поданої заяви просила справу розглядати за її відсутності. Позовні вимоги [PERSON] визнає повністю та не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу. Згідно частини першої, четвертої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У зв`язку з викладеним, враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає можливим провести розгляд справи у підготовчому судовому засіданні, ухваливши рішення про задоволення позову. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За договором купівлі-продажу №625 від 23 травня 2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останній купив належну продавцю на праві приватної власності частку житлового будинку [ADDRESS] (а.с.25-26). Відомості щодо укладення вказаного договору купівлі-продажу від 23 травня 2006 року підтверджуються відповідним витягом з Державного реєстру правочинів №2413330 від 23 травня 2006 року (а.с.27). На підставі договору купівлі-продажу №625 від 23 травня 2006 року, комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 19 червня 2006 року здійснено реєстрацію речового права за №4521402, та внесено відомості до державного реєстру про реєстрацію права власності [PERSON] на частку будинку [ADDRESS] (а.с.28). Наведене свідчить, що [PERSON] являється власником 1/2 частини будинку [ADDRESS] яка зареєстрована за ним відповідно до закону, який діяв на час такої реєстрації. Власником іншої частини вказаного домоволодіння за договором купівлі-продажу №784 від 29 грудня 1999 року була [PERSON] . Відповідно до витягу з рішення Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області №3 від 10 січня 2000 року, на підставі заяви [PERSON] змінено нумерацію присадибної ділянки в [ADDRESS] з присвоєнням їй нової адреси - [ADDRESS] (а.с.22). Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) у складі територій Березанської селищної, Веснянської сільської, Воскресенської селищної, Галицинівської сільської, Коблівської сільської, Костянтинівської сільської, Куцурубської сільської, Миколаївської міської, Мішково-Погорілівської сільської, Нечаянської сільської, Новоодеської міської, Ольшанської селищної, Очаківської міської, Первомайської селищної, Радсадівської сільської, Степівської сільської, Сухоєланецької сільської, Чорноморської сільської, Шевченківської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. В подальшому, [PERSON] як власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] було виготовлено окремий технічний паспорт на будинок садибного типу, з прилеглими надвірними господарчими та побутовими будівлями і спорудами (а. с. 13-19). 07 жовтня 2019 року за заявою [PERSON] комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» здійснено технічну інвентаризацію житлового будинку за адресою - [ADDRESS] та на її замовлення виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, що розташований за окремою виділеною адресою (а.с.23-24). Відповідно до рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області №477/3139/19 від 27 січня 2020 року, ухваленого у справі за позовом [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності вбачається, що у грудні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом у якому просила визнати укладений між нею та [PERSON] 29 грудня 1999 року договір купівлі-продажу дійсним та визнати право власності на відокремлений житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . За наслідками розгляду вказаного позову, судом позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю та визнано відповідний договір купівлі-продажу дійсним. Цим же рішенням визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.29-32). Зі змісту мотивувальної частини цього рішення вбачається, що вирішуючи позов [PERSON] , суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з урахуванням фактичного розподілу житлового будинку [ADDRESS] , та присвоєнням нових адрес співвласникам цього будинку, які за відомостями комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» обліковуються як окремі житлові будинки. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 грудня 2020 року. індексний номер 238104839, на підставі вказаного рішення суду, 17 грудня 2020 року здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.20). У свою чергу, вирішивши позов [PERSON] фактично з приводу поділу спільної часткової власності, судом при ухваленні рішення 27 січня 2020 року у відповідному рішенні не було вирішено питання щодо частки [PERSON] у праві спільної власності. З початком повномасштабного вторгнення росії на територію України населені пункти, зокрема с. Лимани перебували тривалий час на лінії бойового зіткнення, внаслідок чого частина об`єктів нерухомості зазнала пошкоджень та ушкоджень різного типів. Позивач [PERSON] , будучи власником будинку, що відокремився внаслідок реєстрації права власності відповідачем на відокремлений об`єкт нерухомості, не може реалізувати своє право щодо отримання компенсації за пошкоджене житло, так як при зверненні до відповідного суб`єкта у сфері державної реєстрації прав, щодо здійснення державної реєстрації його права власності в цілому на житловий будинок, отримав повідомлення про неможливість здійснення такої реєстрації, так як згідно відомостей з державного реєстру його частина перебуває у спільній частковій власності. Не маючи можливості щодо виділення належної йому частки будинку в окрему одиницю, [PERSON] звернувся до суду за захистом свого порушеного права, та таке право підлягає судовому захисту, виходячи з такого. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна. Виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі№ 6-1443цс16 зроблено висновок, що «виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна». Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі-Інструкція). Пунктом 2.7. Інструкції визначено, що спори щодо поділу об`єктів нерухомого майна вирішуються в судовому порядку. Відповідно до пункту 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. У пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» судам роз`яснено, що під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Так, в даному випадку предметом спору є право позивача на визнання за ним права власності як на окремий об`єкт нерухомого майна - 1/2 будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] . [PERSON] , як співвласник житлового будинку [ADDRESS] не заперечує щодо виділення в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна, що складає одиницю належної [PERSON] 1/2 частини в будинку по цій же адресі, про що свідчить надана до суду заява від 07 грудня 2023 року. В даному випадку, вбачається, що станом на час звернення [PERSON] до суду з цим позовом мало місце присвоювання належним сторонам об`єктам нерухомості - як частині будинку відповідача, так і частині будинку позивача окремих поштових адрес - [PERSON] - [ADDRESS] ., а 1/2 частини будинку, яка належить [PERSON] [ADDRESS] . За змістом наданих позивачем технічних документів на об`єкти нерухомості, що розташовані по [ADDRESS] та [ADDRESS] , а також вбачається зі змісту позовної заяви належні сторонам об`єкти нерухомості повністю ізольовані між собою, мають окремі входи, самостійні комунікації, тобто їх частини є окремими домоволодіннями із незалежним газо та електропостачанням та мають самостійні поштові адреси. Зібраними по справі доказами доводиться той факт, що дійсно об`єкт нерухомості по [ADDRESS] є житловим будинком, який як на момент відчуження позивачу, так і на момент набуття права власності відповідачем, мав статус об`єкта спільної часткової власності, де попередньому власнику [PERSON] належала 1/2 частина, а іншому власнику [PERSON] належала інша частина цього домоволодіння. І саме 1/2 частина цього будинку була придбана позивачем на підставі договору купівлі продажу від 23 травня 2006 року, тоді як інша 1/2 частина цього будинку вже належала відповідачу [PERSON] . Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що відповідач самостійно вже виділила свою частку в натурі в окреме приміщення і здійснила державну реєстрацію свого об`єкту житлової нерухомості та не заперечує на виділення в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна частини житлового будинку, що належить [PERSON] на праві приватної власності, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно частини дев`ятої статті 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача.

Outcome: approved