Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

У провадженні Ленінського районного суду м. Полтави перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін в актовий запис про народження, стягнення аліментів на утримання дитини, в якому позивачем заявлено вимоги про: визнання [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] ; зобов`язання Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни в актовий запис №529 від 14.12.2015 про народження [PERSON] , а саме: в графі «Батько» виключити запис « [PERSON] », зазначивши « [PERSON] », громадянство - «Громадянин України»; стягнення, з дати подачі позову, з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Ухвалою суду від 07.04.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідачем подано до суду зустрічну позовну заяву. [PERSON] визнав себе батьком [PERSON] , [INFO] , звернувшись з відповідною заявою до органу ДРАЦС, на підставі чого Подільським відділом ДРАЦС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внесено відповідні зміни до актового запису про народження дитини № 529 від 14.12.2015 та 30.05.2023 видано повторне свідоцтво про народження дитини [PERSON] , [INFO] , в якому батьками дитини зазначено: [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 18.08.2023 провадження у цивільній справі № 553/615/23 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства та внесення змін в актовий запис про народження, стягнення аліментів на утримання дитини, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в частині позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , та внесення змін в актовий запис про народження дитини. В підготовчому засіданні до вирішення питання про прийняття зустрічного позову, відповідачем [PERSON] подано заяву про повернення зустрічної позовної заяви [PERSON] до відкриття провадження по справі. Ухвалою суду від 10.11.2023 заяву відповідача про повернення зустрічної позовної заяви задоволено. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , Хворост Дарії Михайлівни , третя особа: Управління соціального захисту населення Подільської районної у м. Полтаві ради, Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (справа № 553/1141/23, провадження № 2/553/2264/2023) про визнання батьківства повернуто [PERSON] . Представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути, з дати подачі позову, з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Рішенням позов [PERSON] задоволено - стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду - 22.03.2023 і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь держави судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок. Питання про розподіл витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу, вказаним рішенням не вирішено, представником позивача до закінчення судових дебатів заявлено про надання до суду остаточних доказів надання правничої допомоги протягом 5 днів від дати ухвалення рішення, відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 15.11.2023 до суду надійшла заява представник позивача [PERSON] - адвоката Хворост Д.М. про ухвалення додаткового рішення у вищевказаній цивільній справі, яка сформована в системі «Електронний суд» 15.11.2023, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат з надання професійною правничої допомоги в розмірі 7 000,00 грн. В заяві представник позивача зазначає, що при ухваленні рішення не було вирішено питання про витрати, які позивач поніс при розгляді справи і які складаються із витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування розміру судових витрат адвокат Хворост Д.М. надає: ордер серії ВІ № 1134427; квитанцію від 20.03.2023 року на суму 3000 грн., акт приймання-передачі наданої правничої допомоги № 1 до Договору про надання правової допомоги № 5 від 25.01.2023; меморіальний ордер № @2PL218030 від 01.02.2023 на суму 4000 грн.; квитанцію до платіжної інструкції № 0.0.2841852346.1 на суму 4000 грн. Матеріали цивільної справи № 553/615/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини містять Договір про надання правничої допомоги № 5 від 25.01.2023. 04.12.2023 до суду надійшла заява відповідача [PERSON] , яка була сформована в системі «Електронний суд» 01.12.2023, в якій він зазначив, що вважає заяву представника [PERSON] про ухвалення додаткового рішення від 15.11.2023 такою, що не підлягає розгляду та задоволенню, посилаючись на те, що дана заява свідчить про корисливі мотиви представника позивача. Також вказав про неякісне надання правової допомоги, вчинення перешкод у вирішенні спору у досудовому порядку, вчиненні дій не в інтересах дитини. Зазначає, що під час розгляду справи всі спірні питання ним особисто з позивачем були врегульовані без участі представника позивача та є незрозумілою позиція позивача, щодо необхідності ухвалення додаткового судового рішення, так як будь-яких заяв з цього приводу до суду особисто позивачем не подано. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача звернулася до суду із заявою, в якій просить розглядати заяву без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просив судовий розгляд справи здійснювати без його участі, вказав, що позицію викладену у заяві від 04.12.2023 року підтримує в повному обсязі. Суд перевіривши доводи заяви щодо необхідності ухвалення додаткового рішення та розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, заяву відповідача про відмову у задоволенні заяви, дослідивши надані матеріали, зазначає наступне. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Нормами ст. 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення , яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному ч. 2 ст. 246 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України) Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зі змісту ст. 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Суд, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при розгляді заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат враховує правові висновки, викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, в якій суд касаційної інстанції зазначив, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн. представником позивача надано: - копію договору про надання правничої допомоги № 5 від 25.01.2023 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Хворост Дарією Михайлівною; - копію ордеру серії ВІ № 1134427 від 22.03.2023; - копію квитанції від 20.03.2023 року на суму 3000 грн.; - копію акту приймання-передачі наданої правової допомоги № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 5 від 25.01.2023 року, складений 14.11.2023; - копію меморіального ордера № @PL218030 від 01.02.2023; - копію квитанції до платіжної інструкції № 0.0.2841852346.1 від 01.02.2023; Договором № 5 від 25.01.2023 визначено, що гонорар є формою винагороди Адвоката за здійснення, представництва та надання інших видів правової допомоги Клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються даним договором про надання правової допомоги або додатковою угодою до даного договору. Гонорар (Порядок обчислення): Юридичний супровід (ведення) справи клієнта про встановлення батьківства та стягнення аліментів в суді першої інстанції включає в себе: підготовку позову, написання позову, консультування клієнта, представлення інтересів клієнта в судових засіданнях, підготовка та подача всіх необхідних заяв чи клопотань та вчинення інших дій які вважає адвокат необхідними вчинити в межах ЦПК для забезпечення та захисту прав клієнта), фіксована оплата - 7000 грн. (п. 3.1, 3.2, 3.3) В акті приймання-передачі наданої правової допомоги № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 5 від 25.01.2023 року, складеному [PERSON] та адвокатом Хворост Дарією Михайлівною 14.11.2023, зазначено детальний опис виконаних адвокатом, а клієнтом прийнятих послуг за договором, а саме: Юридичний супровід справи клієнта № 553/615/23, що включав в себе наступні послуги: - консультація клієнта про порядок визнання батьківства та внесення змін в актовий запис про народження дитини, стягнення аліментів на утримання дитини; - написання позовної заяви в інтересах клієнта до суду про визнання батьківства та внесення змін в актовий запис про народження дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, (разом з позовом було подано клопотання про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи на предмет встановлення біологічного батьківства (спорідненості), клопотання про виклик свідків); - написання в інтересах Клієнта клопотання про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи на предмет встановлення біологічного батьківства (спорідненості) віл 22.03.2023; - написання в інтересах Клієнта клопотання про виклик свідків від 23.03.2023; - повторна консультація клієнта, після отримання клієнтом і клопотання/Заяви відповідача від 03.06.2023. З метою надання клієнту роз`яснень був проаналізований вказаний документ відповідача вчинений в незрозумілій процесуальній формі, роз`яснено клієнту про неможливість ідентифікувати вказаний документ як заяву по суті так як він не відповідає вимогам до вказаного документу, відтак форма реакцій на вказаний документ також не передбачена; - написання в інтересах Клієнта клопотання про уточнення та збільшення позовних вимог від 14.06.2023; - написання в інтересах Клієнта клопотання про закриття провадження по справі від 18.08.2023; - представлення інтересів клієнта в 2 (двох) судових засіданнях в Ленінському районному суді міста Полтави по справі № 553/615/23; - написання та подання до суду в інтересах Клієнта заяви про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення по справі № 553/615/23 від 14.11.2023. Сума гонорару на яку станом на 14.11.2023 року надано правову допомогу - 7000 грн. Клієнтом станом на 14.11.2023 внесено гонорару 7000 грн., що підтверджується: квитанцію № 0.0.2841852346.1 від 01.02.2023 про сплату гонорару адвоката на суму 4000 грн., меморіальним ордером № @PL218030 від 01.02.2023 про сплату гонорару на суму 4000 грн., квитанцією про сплату послуг адвоката від 20.03.2023 року на суму 3000 грн. Акт підписано сторонами договору, претензій стосовно обсягу та якості надання допомоги сторони не мають. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п.95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п.88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, оскільки вони є фактично понесеними. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Щодо співмірності витрат на правову допомогу ВС КАС у постанові від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, висловив позицію, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд також враховує положення частини шостої статті 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в п.118 постанови від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомогу адвоката. Натомість, відповідач не подав жодного доказу на підтвердження недоведеності та неспівмірності понесених судових витрат на професійну правничу допомогу та обмежився посиланням на неякісне надання послуг представником позивача. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). Аналогічна правова позиція викладене у Додатковій постанові Верховного суду від 16.03.2023 року в справі № 927/153/22. З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи,

Outcome: partial