Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

21 червня 2023 року до суду надійшла позовна заява представника позивача адвоката Якушева Р.С., до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини. В позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини у сумі 62257,05 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 06.08.2013 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя шлюб укладений між позивачем та відповідачем розірвано, що підтверджується рішенням суду. Сторони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу донька [PERSON] проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2011 року розмір аліментів на утримання дитини було встановлено в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до даного рішення суду відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дитини у встановленому судом розмірі. На виконання судового рішення 03.11.2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист по справі № 0827/2-2446/11 про стягнення аліментів, який було направлено на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби. 11 липня 2016 року відкрито виконавче провадження № 51661846, що підтверджується відповідною постановою. Відповідач тривалий час офіційно працює і будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. Внаслідок невиконання відповідачем рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2011 року за ним утворилась заборгованість по виплаті аліментів на утримання доньки з січня 2021 року по серпень 2021 року та з листопада 2021 року по травень 2023 року. Загальний розмір заборгованості склав 62257,05 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості № 51661846 від 16 травня 2023 року. Позивач зазначає, що станом на 26.05.2023 року загальна сума заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом склала 62257,05 грн. Відповідно до розпорядження № 51661846/7 У, 07.06.2023 року відповідачем було сплачено заборгованість в межах виконавчого провадження на рахунок з обліку депозитних сум в розмірі 68954,92 грн., з яких сума в розмірі 62257,05 грн. була перерахована на користь позивача на відповідний банківський рахунок. 09.06.2023 року відповідно до інформації про надходження коштів, позивачка отримала грошові кошти зі сплати аліментів в розмірі 62257,05 грн. на свій рахунок. За проведеним нею розрахунком неустойка за несвоєчасну сплату аліментів [PERSON] за період 01.02.2021 року (з першого дня місяця наступного за місяцем в якому мало бути сплачені, але не сплачувалися аліменти) по 06.06.2023 року (день фактичної виплати з урахуванням, що за день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) становить 164145,33 грн. Враховуючи обмеження, визначенні у ч. 1 ст. 196 СК України, відповідно до яких розмір неустойки (пені), що підлягає стягненню, не може перевищувати 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів, тому розмір неустойки (пені), який підлягає стягненню з відповідача становить 62257,05 грн. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. 09 жовтня 2023 року від представника відповідача надійшла заява про долучення доказів, а саме ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2023 року по справі № 336/7140/23 щодо оскарження розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, яка має суттєве значення при розгляді даної справи. 10 листопада 2023 року від представника відповідача надійшла заява про долучення доказів, а саме ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2023 року по справі № 336/7140/23, яка набрала законної сили. 17 листопада 2023 року від представника відповідача надійшла заява про долучення доказів, які є підставою для зменшення розміру пені, а саме медична документація щодо стану здоров`я відповідача та те, що останній має на утриманні матір, яка є особою з інвалідністю та потребує допомоги, за якою відповідач доглядає. 01 грудня 2023 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме розрахунок заборгованості по аліментам станом 2011.2023 року та медична документація щодо обстеження [PERSON] , 2011 року народження. Позивачем позовні вимоги не уточнювались. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача, адвокат Железняк А.В. в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представник Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких письмових пояснень по суті справи представник не надавав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Судом встановлено, що з 11 вересня 2010 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 439. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2013 року у справі № 336/5618/13-ц, яке набрало законної сили 17 серпня 2013 року. Від даного шлюбу сторони мають дитину, [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 334, батьками вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 16 березня 2011 року. Після розірвання шлюбу донька [PERSON] проживає з позивачем [PERSON] та перебуває на її утриманні, чого сторони не оспорють. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2011 року (справа 0827/2-2446/11) стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На виконання судового рішення 03.11.2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист по справі № 0827/2-2446/11 про стягнення аліментів, який було направлено на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби. 11 липня 2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 51661846 з виконання виконавчий лист по справі № 0827/2-2446/11 про стягнення аліментів, що підтверджується відповідною постановою державного виконавця. Відповідно до розрахунку заборгованості боржника по аліментам, наданого державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16 травня 2023 року, в якому зазначено, що станом на 26 травня 2023 року включно загальна сума заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом становить 62257,05 грн. Позивач [PERSON] надала фіскальні чеки від 18.10.2021 року, 16.11.2021 року, 16.12.2021 року, 18.01.2022 року, 19.02.2022 року про сплату відповідачем аліментів в розмірі 3552,50 грн. кожного місяця, фіскальні чеки від 20.09.2021 року, 18.06.2021 року, 19.05.2021 року, 17.07.2021 року, 17.08.2021 року, 20.04.2021 року, 13.02.2021 року, 17.03.2021 року, 01.2021 року про сплату відповідачем аліментів в розмірі 3045,00 грн. кожного місяця. Відповідно до розпорядження № 51661846/7 У, 07.06.2023 року відповідачем було сплачено заборгованість в межах виконавчого провадження на рахунок з обліку депозитних сум в розмірі 68954,92 грн., з яких сума в розмірі 62257,05 грн. була перерахована на користь позивача на відповідний рахунок. Відповідач не погодився з розрахунком заборгованості по аліментам та оскаржив його до суду. При розгляді даної скарги судом встановлено, що 11.07.2016 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області відкрите виконавче провадження № 51661846 з примусового виконання виконавчого листа №0827/2-2446/11 від 03.11.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. 26.06.2023 року державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Запоріжжі ПМУ МЮ (м. Одеса) Шаровим В.М. в межах виконавчого провадження складено розрахунок заборгованості, згідно з яким, станом на 01.06.2023 року наявна заборгованість в сумі 51996,55 гривень. У травні 2023 року [PERSON] сплачено 62257,05 гривень. Згідно з довідкою Запорізької філії Запорізького обласного центру зайнятості, [PERSON] був зареєстрований як безробітний з 17.08.2022 року по 31.01.2023 року та за вказаний період отримував допомогу на загальну суму 2372,04 гривні, з яких за листопад 2022 року отримано 533,33 гривні, за грудень 2022 року 1000 гривень, за січень 2023 року 838,71 гривень. 09.06.2023 року державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Запоріжжі ПМУ МЮ (м. Одеса) винесено розпорядження №51661846/7, згідно з яким грошові кошти у сумі 68954,92 гривні, що надійшли 07.06.2023 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №0827/2-2446/11 виданого 03.11.2011 року, необхідно перерахувати на користь [PERSON] в сумі 62257,05 гривень. Виконавче провадження №51661846 завершено 15.06.2023 року на підставі ст. 37 ч. 1 п. 1 Закону України «Про виконавче провадження» згідно з заявою представника стягувача від 12.06.2023 року, яка надійшла до відділу 14.06.2023 року, в якій він просив повернути виконавчий лист без подальшого примусового виконання. 15.06.2023 року представник стягувача [PERSON] адвокат Якушев Р.С. звернувся до Центрального ВДВС у м. Запоріжжі ПМУ МЮ (м. Одеса) з заявою про примусове виконання виконавчого листа №0827/2-2446/11 від 03.11.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів та 16.06.2023 року відкрите виконавче провадження №72045472. 22.06.2023 року [PERSON] звертався з заявою до Центрального ВДВС у м. Запоріжжі ПМУ МЮ (м. Одеса) про здійснення перерахунку заборгованості по аліментам з 01.02.2023 року та вимогою надати довідку про заборгованість або переплату по аліментам станом на червень 2023 року. Відповідно до ст. 195 ч. 1, 2 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Оскільки боржник отримував у період з листопада 2022 року по січень 2023 року включно дохід у виді допомоги по безробіттю та це підтверджується відповідною довідкою, державним виконавцем безпідставно не враховані дані обставини при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам, розмір заборгованості підлягає перерахунку зазначений період, виходячи з 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстав для визначення суми заборгованості за весь період суд не вбачав, оскільки в іншій частині розрахунок заборгованості заявником не оспорювався. Скаргу боржника [PERSON] , зацікавлена особа: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач [PERSON] , на розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 26.06.2023 року задоволено частково. Визначено розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , по виконавчому провадженню №51661846 за період з 01 листопада 2022 року по 31 січня 2023 року в сумі 4205 (чотири тисячі двісті п`ять гривень). Ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2023 року по справі № 336/7140/23, набрала законної сили 10 жовтня 2023 року. Учасниками справи не оскаржувалась. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України в редакції, чинній на момент вирішення спору, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) викладені такі правові висновки про порядок нарахування пені за прострочення аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець встановив розмір пені 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, до дня, в який проведена сплата заборгованості, чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %. За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %. Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. У вказаній постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема у раніше прийнятих постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16. З позовної заяви вбачається, що визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів, позивач застосувала саме таке правило. Представником позивача в позові наведено розрахунок заборгованості неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, відповідно до якого розмірі неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів складає 164145,33 грн. Відповідач та його представник з даним розрахунком не погоджуються, проте контррозрахунку не надали. Відповідач не погодився з розрахунком заборгованості по аліментам станом на 01 червня 2023 року та оскаржив його до суду. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2023 року по справі № 336/7140/23, яка набрала законної сили 10 жовтня 2023 року, скаргу боржника [PERSON] , на розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 26.06.2023 року задоволено частково. Визначено розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , по виконавчому провадженню №51661846 за період з 01 листопада 2022 року по 31 січня 2023 року в сумі 4205,00 грн. Підстав для визначення суми заборгованості за весь період суд не вбачав, оскільки в іншій частині розрахунок заборгованості заявником не оспорювався. Згідно зі ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Представник позивача, з урахуванням ч. 1 ст. 196 СК України, просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 62257,05грн., тобто 100 відсотків заборгованості. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у цивільній справі № 661/905/19 неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. У Сімейному Кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Позивач [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою 21 червня 2023 року, враховуючи те, що згідно з розрахунком заборгованості державного виконавця від 16 травня 2023 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 0827/2-2446/11 від 03.11.2011 року, станом на 26 травня 2023 року включно загальна сума заборгованості зі сплат аліментів становить 62257,05 грн. Відповідно до розпорядження № 51661846/7 У, 07.06.2023 року відповідачем було сплачено заборгованість в межах виконавчого провадження на рахунок з обліку депозитних сум в розмірі 68954,92 грн., з яких сума в розмірі 62257,05 грн. була перерахована на користь позивача на відповідний рахунок. Так, на момент звернення до суду з позовом, у відповідача була відсутня заборгованість зі справи аліментів, що підтверджується і розрахунком заборгованості державного виконавця від 20 листопада 2023 року, який надав позивач де в графі розмір заборгованості зі сплати аліментів на початок звітного періоду 01 червня 2023 року зазначено 0,00 грн. Відповідно до положень частин першої - третьої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. 20.07.2023 року [PERSON] звертався до суду зі скаргою на розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений 26.06.2023 року державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Запоріжжі ПМУ МЮ (м. Одеса) в межах виконавчого провадження №51661846, згідно з яким, станом на 01.06.2023 року [PERSON] мав заборгованість в сумі 53413,05 гривень. [PERSON] частково не погоджувався з даним розміром та вказував, що у період з листопада 2022 року по січень 2023 року включно він був зареєстрований як безробітний у Запорізькій філії Запорізького обласного центру зайнятості та отримував допомогу по безробіттю за листопад 2022 року в сумі 533,33 гривень, за грудень 2022 року в сумі 1000 гривень та за січень 2023 року в сумі 838,71 гривень, однак державним виконавцем при обчисленні заборгованості зі сплати аліментів дані відомості не були враховані та заборгованість була визначена за показниками середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Підстав для визначення суми заборгованості за весь період суд не вбачав, оскільки в іншій частині розрахунок заборгованості заявником не оспорювався. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2023 року по справі № 336/7140/23, яка набрала законної сили 10 жовтня 2023 року, визначено розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , по виконавчому провадженню №51661846 за період з 01 листопада 2022 року по 31 січня 2023 року в сумі 4205,00 грн. З наведено слідує, що у відповідача до 01 червня 2023 року була заборгованість зі сплати аліментів, проте не в тому розмірі як зазначено в розрахунку від 16 травня 2023 року. Заборгованість по аліментам була меншою. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України). Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Законодавство покладає на особу зобов`язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати аліменти, при цьому, якщо аліменти стягуються за рішенням суду, то невиконання чи неналежне виконання такого обов`язку має негативні наслідки у вигляді додаткової відповідальності. Вина у сімейних правовідносинах характеризується тим, що особа усвідомлювала протиправність своєї поведінки, передбачала або повинна була передбачати настання шкідливого результату, бажала його настання або відносилась до нього байдуже. Форма вини не має принципового значення у сімейних правовідносинах. Саме на платника аліментів покладається обов`язок довести, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банківськими установами, наявністю форс-мажорних обставин тощо. В інших випадках застосовується презумпція вини платника аліментів у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, а стягнення пені за весь час прострочення стає невідворотним. Представник відповідача надав документи, які можуть бути підставою для зменшення розміру неустойки (пені). Виписний епікріз історії хвороби № 2542 від 30 березня 2015 року, відповідно до якого [PERSON] отримав з/перелом обох щиколоток правої гомілки зі зміщенням, побутова травма 20 лютого 2015 року, суд не бере до уваги, оскільки відповідачем не доведено, як дана травма вплинула на не сплату аліментів з 01 січня2022 року по 31 травня 2023 року. Консультативний висновок від 04 квітня 2023 року, суд оцінює критично оскільки відповідачем не доведено, що зазначений діагноз є перешкодою у сплаті аліментів. Згідно з довідкою Запорізької філії Запорізького обласного центру зайнятості, [PERSON] був зареєстрований як безробітний з 17.08.2022 року по 31.01.2023 року та за вказаний період отримував допомогу на загальну суму 2372,04 гривні, з яких за листопад 2022 року отримано 533,33 гривні, за грудень 2022 року 1000 гривень, за січень 2023 року 838,71 гривень. Відповідач має матір [PERSON] , [INFO] , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, та потребує сторонньої допомоги, що підтверджується свідоцтвом про народження, довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 161496 від 08.08.2023 року, пенсійне посвідчення, консультативний висновок спеціаліста від 26 квітня 2023 року, консультативний висновок спеціаліста від 10 травня 2023 року, випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 13 листопада 2023 року. [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Шевченківського району з 01 лютого 2023 року по 31 січня 2024 року, якому призначено компенсацію по догляду за невиліковно хворою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідною довідкою № 431 від 06 березня 2023 року. [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Шевченківського району з 01 лютого 2023 року та отримує компенсацію за надання соціальних послуг по догляду за невиліковно особою, за період з 01 лютого 2023 року по 30 червня 2023 року, в розмірі 1919,00 грн., щомісячно. Суд враховує, матеріальний та сімейний стан платника аліментів. За приписами ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Такими обставинами - матеріальним та сімейним станом може бути, наприклад, наявність тяжко хворого члена сім`ї боржника, або наявність іншої неповнолітньої дитини, яких боржник зобов`язаний утримувати тощо. Положення про зменшення розміру неустойки знайшло своє відображення і у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 22), де водночас підкреслено, що при розгляді справ про стягнення аліментів суд у випадку необхідності повинен роз`яснювати сторонам їх відповідальність за прострочення сплати. Повне звільнення платника аліментів від сплати неустойки (пені) законом не передбачено, за винятком випадку, коли він є неповнолітньою особою. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Підстав для звільнення відповідача від сплати неустойки, суд не вбачає, відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності своєї вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, що виключало б покладення на нього відповідальності у формі пені. З розрахунку заборгованості також вбачається, що відповідач здійснював часткове погашення заборгованості по аліментам. Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Вимога справедливості, добросовісності та розумності сімейного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у сімейних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного сімейного права або інтересу. З наведених вище документів слідує, що [PERSON] був зареєстрований як безробітний з 17.08.2022 року по 31.01.2023 року, що підтверджується відповідно довідкою. Відповідач має матір [PERSON] , [INFO] , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, та потребує сторонньої допомоги. [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Шевченківського району з 01 лютого 2023 року по 31 січня 2024 року, якому призначено компенсацію по догляду за невиліковно хворою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними довідками. Наведені обставини є підставою для зменшення розміру неустойки (пені). На підставі наведеного суд, вирішуючи спір щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, враховуючи вказані обставини та досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, а також враховуючи той факт, що пеня повинна бути засобом розумного стимулювання боржника виконувати взяте на себе зобов`язання, а не перетворюватися на непомірний тягар для нього, вважає, що є підстави для зменшення розміру неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, до 6225,70 грн. Вказане, на думку суду буде відповідати принципу пропорційності відповідальності відповідача за несвоєчасне виконання аліментних зобов`язань. Щодо судових витрат Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року N 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Outcome: partial