Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

У березні 2023 року ТОВ «Явір-Житлобуд-2» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 43 079,12 грн. В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Експлуатацію та обслуговування цього будинку здійснює ТОВ «Явір-Житлобуд-2». Між позивачем та відповідачем 24 липня 2019 року укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 2030, згідно з яким товариство надає житлові послуги, а відповідач зобов`язується оплачувати послуги у строк не пізніше 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим. Позивач свої зобов`язання за договором виконує у повному обсязі, проте відповідач не оплачує, отримані послуги, а тому за період з 01 липня 2019 року по 31 липня 2022 року у відповідача утворилась заборгованість зі сплати за житлово-комунальні послуги у розмірі 33 662,86 грн. Крім того у відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути інфляційне збільшення суми боргу за весь час прострочення у розмірі 7 852,29 грн та три відсотки річних від прострочення суми - 1 563,97 грн. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу надано встановлений законом строк для направлення відзиву на позовну заяву (а.с.52). На адресу суду 31 травня 2023 року надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Житлобуд-2», [PERSON] , [PERSON] , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Стиль-Блюз» про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди (а.с.60-72). Оскільки вимоги за зустрічною позовною заявою та вимоги за первісним позовом мають різний предмет доказування, їх одночасний розгляд є недоцільним та може призвести до невиправданого затягування та ускладнення розгляду справи, ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року зустрічний позов повернутий [PERSON] . Також 31 травня 2023 року надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку. Під час розгляду справи судом встановлено, що ТОВ «Явір-Житлобуд-2» зверталось до Святошинського районного суду міста Києва з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що для погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги, що утворилася станом на 31 липня 2019 року. Між ТОВ «Явір-Житлобуд-2» та [PERSON] було укладено Типовий договір № 20309 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 31 липня 2019 року, згідно з яким сторони погодили суму заборгованості у розмірі 12 819,34 грн та провели її реструктуризацію, згідно з якою відповідач зобов`язався погасити всю суму до 30 червня 2020 року. Сума поточного щомісячного платежу становила 1 068,28 грн (за 2019 рік - 6 409,68 грн та за 2020 рік - 6 409,66 грн). Відповідач свої зобов`язання за цим договором у повному обсязі не виконала (сплатила лише 1068,28 грн), внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 11 751,06 грн (12 819,34 грн - 1 068,68 грн). Рішенням Святошинського районного суду міста Києві від 26 грудня 2022 року задоволено позовні вимоги ТОВ «Явір-Житлобуд-2» до [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь товариства борг за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 11 751,06 грн, 3% річних у розмірі 186,93 грн та інфляційне збільшення боргу у розмірі 246,77 грн, всього - 12 184,76 грн. Рішення суду набрало законної сили. Згідно з приписами частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 грудня 2022 року, зокрема, встановлено, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Між ТОВ «Явір-Житлобуд-2» та [PERSON] 24 липня 2019 року укладено Договір № 2030 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до пункту 11.1 вказаного договору споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений цим договором строк. З урахуванням цих обставин, що не потребують доказування, судом також встановлено, що на підставі Договору № 2030 від 24 липня 2019 року ТОВ «Явір-Житлобуд-2» надає послуги з утримання будинку і споруд на прибудинковій території у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] (споживач), яка є власником квартири № 30 у цьому будинку зобов`язується оплачувати такі послуги щомісяця у розмірі 855,90 грн у строк не пізніше 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим. Однак, відповідач системно та тривалий час не оплачує за послуги з утримання будинку і споруд за прибудинковою територією, внаслідок чого за період з 1 липня 2019 року по 31 липня 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 33 662,86 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Належних та допустимих доказів, які б спростовували б наявність такої заборгованості, відповідач суду не надала. Аргументи відповідача, що розрахунок заборгованості проведений за період, стягнення за яким вже відбулося на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва, а саме з 01 липня 2019 року по 31 жовтня 2020 року, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи. Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника. У статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. За приписами частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати за житлово-комунальні послуги у розмірі 33 662,86 грн обґрунтованими та такі, що підлягають задоволенню. Крім того, згідно з частиною першою статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ураховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційне збільшення суми боргу за період з 01 липня 2019 року по 31 липня 2022 року у розмірі 7 852,29 грн та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 1 563,97 грн. У відповідності до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684 грн покладаються на відповідача. На підставі статей 322, 526, 610, 625, 626, 629 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved