Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

У лютому 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що рішенням суду встановлено факт його проживання з відповідачкою без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 по 01.02.2011, визнано право спільної сумісної власності на нерухоме майно. У зв?язку з визнанням за судовим рішенням факту проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки, підлягає поділу майно, набуте під час такого проживання, у тому числі автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110, рік випуску 2004. Просить визнати автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110, рік випуску 2004, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] (до 12.04.2024 року); стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в якості компенсації за 1/2 частину спільного майна, а саме 1/2 частину автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Т13110, рік випуску 2004, грошові кошти у розмірі 100 00 грн. У відзиві на позовну заяву представники відповідача вказували, що вказаний автомобіль позивачка подарувала батькові відповідача у 2014 році, перереєструвавши його. Відповідачкою була оформлена довіреність на позивача, за якою позивач користувався спірним транспортним засобом та у подальшому розпорядився ним, відчуживши. Відповідачка не отримувала коштів від продажу автомобіля. Позивачем не надано доказів на підтвердження дійсної вартості транспортного засобу. 12.06.2023 подана заява про застосування строків позовної давності, мотивована тим, що позивач, діючи за довіреністю від відповідачки, 12.04.2014 відчужив транспортний засіб на користь свого батька, 26.11.2016 транспортний засіб був перереєстрований на нового власника. Зазначає, що з 26.11.2016 позивач знав про факт відчуження спірного автомобіля, позивачем пропущено трирічний строк позовної давності. Просять відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 14.02.2023 відкрито провадження у даній справі. Призначено підготовче засідання. 23.03.2023 відкладено підготовче засідання у зв?язку із залученням співвідповідача. 20.04.2022 відкладено підготовче засідання у зв?язку з відсутністю доказів належного повідомлення відповідача. 12.05.2023 ухвалою суду призначено судову автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 01.06.2023 поновлено провадження у справі. 13.06.2023 оголошено перерву у судовому засіданні у зв?язку з визнанням обов?язковою явки позивача та витребування доказів. 03.07.2023 ухвалою суду уточнено питання, поставлене перед експертом за ухвалою суду про призначення експертизи та зупинено провадження у справі. Ухвалою від 17.07.2023 поновлено провадження у справі. 02.08.2023 відкладено судове засідання за клопотанням представника відповідача. 04.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 20.09.2023 відкладено судове засідання у зв?язку із визнанням явки позивача обов?язковою. 24.10.2023 судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача. 21.11.2023 відкладено судове засідання у зв?язку з визнанням явки позивача обов?язковою. У судовому засіданні позивач та представник позовні вимоги підтримали із зазначених підстав. Додатково пояснили, що спірний автомобіль був придбаний відповідачем у період фактичних шлюбних відносин та між сторонами була домовленість, що спірним автомобілем користується та розпоряджається відповідачка, а позивач користується та розпоряджається іншим автомобілем, придбаним також у період шлюбних відносин. Про порушення свого права позивач дізнався коли судом було встановлено факт спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу та відповідачка звернулася до суду з позовом щодо поділу майна, набутого у період фактичних шлюбних відносин. У судовому засіданні відповідачка та її представники заперечували проти позову із зазначений у відзивах підстав. Додатково пояснили, що відповідачка не отримувала кошти за відчуження автомобіля. Автомобілем користувався позивач та розпоряджався ним на підставі виданої на його ім?я відповідачкою довіреності. У судове засідання відповідач [PERSON] не з?явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв по суті спору, заяв про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутність не надходило. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.06.2020 у справі №587/2197/19 встановлено факт проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] з 1995 року по січень 2005 року. Постановою Сумського апеляційного суду від 01.08.2020 рішення суду першої інстанції у цій частині змінено: внесено зміни до резолютивної частини, замінивши «з 1995 по січень 2005» на «з 01 січня 2004 року до лютого 2011 року» (а.с. 69-18). Відповідно до довідки РСЦ ГСЦ МВС в Сумській області від 03.02.2021 [PERSON] 21.05.2004 зареєстровано автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110, рік випуску 2004 (а.с. 21). Відповідно до довідок та копії договору купівлі - продажу 12.04.2014 зазначений транспортний засіб було перереєстровано на нового власника - [PERSON] . 09.11.2016 - перереєстровано на [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину. 25.11.2016 - перереєстровано за дорученням (довірена особа [PERSON] ) на нового власника - [PERSON] по договору купівлі - продажу. З 19.05.2022 транспортний засіб зареєстрований за [PERSON] , державний номер транспортного засобу - [NUMBER] (а.с. 36,37, 115) З вересня 2011 року позивачка перебуває у шлюбі з громадянином Швейцарської конфедерації (а.с 22) 21.05.2007 приватним нотаріусом Хоменко В.В. було посвідчено довіреність в порядку передоручення, за якою [PERSON] довіряв у порядку передоручення [PERSON] спірний транспортний засіб (а.с. 189-190). Відповідно до висновку №5/2023 судової автотоварознавчої експертизи дійсна ринкова вартість спірного автомобіля, без його огляду, за матеріалами, наявними у справі, результатів допиту учасників справи, фактично підтверджених доказів як вихідних даних експертизи, станом цін на час проведення експертизи, з урахуванням строку його експлуатації та технічного тану на дату відчуження його [PERSON] 15.04.2014, без урахування ПДВ становить 120 764,00 грн. (а.с. 122-146). Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Судом встановлено, що спірний автомобіль був придбаний під час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах. Відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності на зазначене майно. Відтак, зазначене майно є об`єктом права спільної сумісної власності. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що вона не була обізнана про відчуження позивачем, який діяв на підставі виданої нею довіреності, спірного автомобіля та не повернення за відчужене майно їй коштів. Вказані доводи не підтверджені належними доказами. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідачкою ця презумпція не спростована доказами. Зокрема, суду не надано доказів, що відповідачкою вчинялися дії щодо відкликання довіреності на ім?я позивача на розпорядження автомобілем, відповідачка не оспорювала правочин, за яким автомобіль вибув з її власності та не вчиняла дій, які б свідчили про заінтересованість її у долі спірного майна після того, як вона виїхала з України на постійне місце проживання до іншої держави. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання спірного транспортного засобу об?єктом права спільної сумісної власності та стягнення половини його вартості на користь позивача. Вимоги до іншого відповідача - [PERSON] , який є теперішнім власником спірного автомобіля, не заявлялись, тому позов у частині вимог до нього не підлягає задоволенню. Відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). До вимоги про поділ майна, пред`явленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України). Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Визначаючи початок перебігу позовної давності, суд враховує доводи позивача, що спір між сторонами стосовно статусу майна, яке було набуто у період перебування у фактичних шлюбних відносинах, виник у жовтні 2019 році, коли позивачка звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім?єю з відповідачем без реєстрації шлюбу та поділ майна. Суд також враховує, що сторони фактичні шлюбні відносини припинили у 2011 році, спірне майно було вибуло з володіння позивачки та було перереєстроване на батька позивача у 2014 році, у цьому правочині позивач діяв на підставі довіреності, виданої відповідачкою. Ця обставина визнається сторонами у справі. З наданої регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Сумській області інформації та пояснень сторін вбачається, що в подальшому у 2016 році спірний автомобіль було перереєстровано на сестру позивача, а згодом було продано [PERSON] . При цьому, відчужуючи автомобіль, від імені продавця на підставі довіреності діяв позивач - [PERSON] . Суд вважає, що строк позовної давності був пропущений, так як діючи за довіреністю від імені відповідачки у 2014 році та від імені продавця у 2016 році та укладаючи правочин з продажу спірного автомобіля, позивач поза розумним сумнівом повинен був дізнатися про вибуття цього транспортного засобу із власності відповідачки, а відтак і вибуття майна зі спільної сумісної власності подружжя. З моменту продажу у листопаді 2016 року до моменту звернення до суду з позовом, з урахуванням положень п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, пройшло більше трьох років. Відтак, строк давності позивачем пропущений, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. У зв?язку з відмовою у задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не розподіляються.

Outcome: dismissed