Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] у якому просить 1) визнати спільною сумісною власністю подружжя: [PERSON] та [PERSON] наступне майно: - трикімнатну квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер майна - 34896383; - автомобіль марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, білого кольору, тип - вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , реєстраційний номер - [NUMBER] ; 2) поділити спільне сумісне майно подружжя, включаючи рухоме та нерухоме майно, в порядку поділу спільного майна подружжя наступним чином: - визнати за [PERSON] право власності на частку трикімнатної квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер - 34896383; - визнати за [PERSON] право власності на частку трикімнатної квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер - 34896383; - визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, білого кольору, тип - вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , реєстраційний номер - [NUMBER] , та у рахунок грошової компенсації за частку вартості автомобіля, стягнути з нього на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 143 850,00 грн. - зобов`язати [PERSON] перерахувати грошові кошти у розмірі 143 850,00 грн. на банківський рахунок [PERSON] за наступними реквізитами: IBAN № [NUMBER] в АТ «Універсал банк», МФО 322001, Код ЄДРПОУ 21133352. 3) покласти на [PERSON] понесені [PERSON] судові витрати в розмірі 10510 грн сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 12 серпня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та дочку - [PERSON] , [INFO] . Заочним Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/26420/19 від 22 листопада 2019 року шлюб між сторонами було розірвано. У період офіційно зареєстрованого шлюбу за рахунок спільних коштів та спільними зусиллями сторонами було набуте певне майно, зокрема - автомобіль марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, білого кольору, тип - вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , реєстраційний номер - [NUMBER] , набутого у власність 22 грудня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 22 грудня 2016 року, ринкова вартість якого згідно Інформаційної довідки від «31» січня 2020 року становить 287 850,00 грн. - трикімнатну квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер - 34896383, набутої сторонами у власність 04 грудня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру серії [NUMBER] від 04 грудня 2006 року, яке видано Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської держаної адміністрації на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 23 листопада 2006 року № 2157-C/KI. В зазначеній квартирі колишнє подружжя з дітьми проживало з того часу, як отримало у власність та здійснило ремонт. Станом на зараз сторони все ще проживають в цій квартирі, незважаючи на розірвання шлюбу. Щодо автомобіля, то з моменту придбання його у спільну сумісну власність, відповідач ним користується одноосібно в своїх особистих цілях і позивач жодного разу не керувала зазначеним автомобілем. Оскільки все вище перераховане майно, придбане позивачем та відповідачем в період проживання в зареєстрованому шлюбі, то, відповідно, це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Автомобіль перебуває у одноособовому володінні та користуванні відповідача. Автомобіль є неподільною річчю, виділ частки його в натурі є неможливим. Тому у даному випадку, вона зможе розпоряджатись часткою у цьому спільно набутому майні лише шляхом припинення права власності на належну їй частку із подальшою компенсацією її вартості. Оскільки від сплати грошової компенсації її частки вартості автомобіля відповідач відмовляється, вона змушена звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою від 19 лютого 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 10 вересня 2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти позивних вимог частково та просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні наступних позовних вимог: - щодо визнання спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіля марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, білого кольору, тип - вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , реєстраційний номер - [NUMBER] ; - щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 143850,00 грн. - грошової компенсації за частку вартості автомобіля марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску - щодо зобов`язання [PERSON] перерахувати грошові кошти у розмірі 143850,00 грн на банківський рахунок [PERSON] . В обґрунтування заперечень зазначив, що він не заперечує проти визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та її поділу. Однак щодо визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя заперечив, оскільки даний автомобіль є майном ФОП [PERSON] , який придбаний за кошти від своєї діяльності підприємця, не в інтересах сім`ї та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку. Повна вартість автомобіля 682178 грн [PERSON] сплатив з поточного рахунку ФОП [PERSON] , що підтверджує факт того, що автомобіль було придбано не за спільні кошти подружжя. 10 вересня 2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на автомобіль, у якій просить суд визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, білого кольору, тип - вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , реєстраційний номер - [NUMBER] . В обґрунтування вимог зустрічної позовної заяви покликається на те, що [PERSON] 28 січня 2009 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 2 073 000 0000 017691. Основним видом діяльності ФОП [PERSON] є оптова торгівля машинами й устаткованням для текстильного, швейного та трикотажного виробництва. Для здійснення підприємницької діяльності використовує орендований магазин (склад) за адресою: [ADDRESS] та автомобіль (вантажний фургон) «Ford Transit» для доставки швейних та вишивальних промислових машин покупцям. 20 грудня 2016 року між ФОП [PERSON] (Покупець) та ТОВ «Віннер Автомотів» (Продавець) було укладено Договір купівлі-продажу автомобіля №ФКЮ - 000012, відповідно до якого Продавець зобов`язується поставити та передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити автомобіль «Ford» моделі «Transit» за ціною 682178,00 грн. 20 грудня 2016 року ФОП [PERSON] на виконання умов цього Договору платіжним дорученням №1353 від 20.12.2016 сплатив з поточного рахунку ФОП [PERSON] , відкритого у ПАТ «Креді Агріколь Банк», на поточний рахунок ТОВ «Віннер Автомотів» 276614 грн, в тому числі ПДВ 46102,33 грн, тобто 40% ціни автомобіля. Для оплати 60% вартості автомобіля ФОП [PERSON] отримав кредит у ПАТ «Креді Агріколь Банк» у сумі 405564,00 грн. на купівлю автомобіля. Повернення кредиту ФОП [PERSON] здійснював шляхом щомісячного перерахування коштів з поточного рахунку ФОП [PERSON] . Кредит ФОП [PERSON] повністю погасив з поточного рахунку ФОП [PERSON] ФОП [PERSON] на виконання умов договору сплатив повну вартість автомобіля 682178 грн виключно з поточного рахунку ФОП [PERSON] . Таким чином, автомобіль було придбано за кошти, отримані внаслідок комерційної діяльності ФОП [PERSON] , а не за рахунок спільних коштів подружжя. Крім того, зазначив, що автомобіль використовується виключно для підприємницької діяльності ФОП [PERSON] , що підтверджується наказом ФОП [PERSON] від 27 грудня 206 року про використання автомобіля для перевезення товарів, що використовуються в господарській діяльності; Формою 20-ОПП; штатним розписом ФОП [PERSON] з 2016 по 2020 рік; розпорядженнями (наказами) ФОП [PERSON] про прийняття на роботу на водіїв-експедиторів; трудовими договорами між ФОП [PERSON] та водіями-експедиторами; розпорядженнями ФОП [PERSON] про припинення трудових договорів з водіями-експедиторами; особистими заявами водіїв про прийняття на роботу, звільнення з роботи; подорожніми листами ФОП [PERSON] за 2017-2020 роки; видатковими накладними та товарно-транспортними накладними ФОП [PERSON] ; договорами страхування автомобіля між АТ «СК «АХА Страхування» та ФОП [PERSON] за 2017, 2018 роки; актами виконаних робіт по ремонту та технічному обслуговуванню автомобіля між ТОВ «Віннер Автомотів» та ФОП [PERSON] за період 2017-2019 роки; договором купівлі-продажу пального на автозаправних станціях з використанням смарт-карт з актами приймання-передачі товару, банківськими виписками за період 2017-2020 роки, платіжними дорученнями про оплату сервісного, технічного обслуговування, шино монтаж та ремонт автомобіля. Спірний автомобіль є вантажним фургоном і він придбавався ФОП [PERSON] саме для доставки покупцям швейних та вишивальних промислових машин, які є достатньо об`ємними і не можуть перевозитися в легкових автомобілях. ФОП [PERSON] укладав з покупцями договори поставки, умовами яких передбачається саме доставка покупцю швейних промислових машин, їх встановлення, запуск та тестування. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 03 лютого визначено для розгляду цієї справи головуючого суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою суду від 08 лютого 2021 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 17 лютого 2021 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на автомобіль та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, підготовче судове засідання відкладено на 25 березня 2021 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року у справі було призначено судову товарознавчу експертизу, а провадження у справі на час проведення експертизи - зупинено. 04 листопада 2021 року до суду надійшов висновок експерта від 25 жовтня 2021 року №17753/21-56 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля «Ford Transit», д.н.з. [NUMBER] , станом на дату оцінки - 01 липня 2021 року, складає: 352 916,04 грн з ПДВ. Значення коефіцієнта фізичного зносу для складових автомобіля «Ford Transit», Д.Н.3. [NUMBER] , станом на дату оцінки - 01 липня 2021 року, становить 0,53. Ухвалою суду від 09 листопада 2021 року провадження у справі поновлено. 26 січня 2022 року до суду надійшла заява представника позивача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Власюк К.П. про збільшення позовних вимог, у якій просить прийняти заяву про збільшення позовних вимог та 1) визнати спільною сумісною власністю подружжя: [PERSON] та [PERSON] наступне майно: - трикімнатну квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер майна - 34896383; - автомобіль марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, білого кольору, тип вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер - [NUMBER] . 3) поділити спільне сумісне майно подружжя, включаючи рухоме та нерухоме майно, в порядку поділу спільного майна подружжя наступним чином: - визнати за [PERSON] право власності на частку трикімнатної квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер - 34896383; - визнати за [PERSON] право власності на частку трикімнатної квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер - 34896383; - визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, білого кольору, тип - вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , та у рахунок грошової компенсації за частку вартості автомобіля, стягнути з нього на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 176 458,02 грн. - зобов`язати [PERSON] перерахувати грошові кошти у розмірі 176 458,02 грн. на банківський рахунок [PERSON] за наступними реквізитами: IBAN № [NUMBER] в AT «Універсал банк», МФО 322001, Код ЄДРПОУ 21133352. Протокольною ухвалою суду від 07 грудня 2022 року заяву про збільшення позовних вимог було долучено до матеріалів справи. Ухвалою від 07 грудня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] про забезпечення доказів. Відповідно до ухвали суду від 07 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Постановою Київського апеляційного суду від 23 травня 2023 року залишено без змін ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 07 грудня 2022 року, якою було відмовлено у задоволенні заяви відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] про забезпечення доказів. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом підтримала первісну позовну заяву з підстав викладених у ній та просила її задовольнити в повному обсязі, у задоволенні зустрічної позовної заяви просила відмовити. Також зазначила, що майно фізичної особи-підприємця, набуте у період шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя. Представник відповідача за первісним позовом та представника позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні частково заперечив проти первісного позову, вказавши, що не заперечує проти визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя. Підтримав вимоги зустрічної позовної заяви та просила її задовольнити. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами та заперечення на них, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 12 серпня 2004 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обл. управління юстиції, актовий запис №375, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . За час перебування у шлюбі подружжям було набуте наступне майно: - автомобіль марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, білого кольору, тип - вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , реєстраційний номер - [NUMBER] , зареєстрований 22 грудня 2016 року за [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ; - трикімнатна квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер майна - 34896383, зареєстрована за [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 04 грудня 2006 року. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи у цивільній справі №760/3846/20 від 25 жовтня 2021 року №17753/21-56, ринкова вартість автомобіля «Ford Transit», д.н.з. [NUMBER] , станом на дату оцінки - 01 липня 2021 року, складає: 352 916,04 грн, значення коефіцієнта фізичного зносу для складових автомобіля «Ford Transit», д.н.з. [NUMBER] , станом на дату оцінки - 01 липня 2021 року становить 0,53. Орієнтовна ринкова вартість квартири станом на дату звернення позивача із первісним позовом до суду становила 2 000 167 грн. Відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач, звернувшись до суду з указаним позовом, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить визнати трикімнатну квартиру та транспортний засіб «Ford» моделі «Transit», д.н.з. [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя, поділити спільне сумісне майно подружжя, шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] по частки квартири, визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Ford» моделі «Transit», реєстраційний номер [NUMBER] , та у рахунок грошової компенсації за частку вартості автомобіля, стягнути з нього на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 176458,02 грн та зобов`язати перерахувати грошові кошти на банківський рахунок [PERSON] . В обґрунтування вимог покликається на те, що оскільки вищезазначене майно було придбане в період перебування сторін у шлюбі воно є спільною сумісною власністю подружжя. Що стосується автомобіля, покликається на те, що вона жодного разу автомобілем не користувалась, автомобіль є неподільним та перебуває повністю у користуванні відповідача, а тому просить визнати право власності на автомобіль за відповідачем, однак стягнути з нього на користь позивача половину вартості даного автомобіля. Відповідач за первісним позовом [PERSON] зазначив, що не заперечує проти визнання квартири спільною сумісною власністю, однак заперечив щодо визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, оскільки даний автомобіль був придбаний ним не за спільні кошти подружжя, а з метою використання його у підприємницькій діяльності ФОП [PERSON] . До того ж, кошти за придбання автомобіля були перераховані саме з рахунку ФОП [PERSON] . Тому, автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою власністю ФОП [PERSON] , а тому поділу між подружжям не підлягає. Крім того, [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просить суд визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль марки «Ford» моделі «Transit», реєстраційний номер [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] . Суд, вирішуючи спір по суті виходив з наступного. Статтею 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому ч.1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у постанові від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Згідно ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Разом із цим, ч.2 та ч.3 ст.70 передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11). Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Чинним законодавством встановлена презумпція рівності часток подружжя, підстави для відступу від якої потребують доведення. Матеріали справи не містять відомостей про те, що між сторонами укладався шлюбний договір, наявність домовленості між сторонами щодо збільшення або зменшення часток майна що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, укладення між сторонами договору про поділ спільного майна. За таких обставин, оскільки трикімнатна квартиру [ADDRESS] , набута у власність відповідачем [PERSON] під час перебування в шлюбі з позивачем, то дане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відтак, підлягає поділу між колишнім подружжям у рівних частках. Щодо вимоги за первісним позовом про визнання за [PERSON] права власності на автомобіль та компенсацію частки вартості автомобіля [PERSON] та вимоги за зустрічним позовом про визнання автомобіля особистою приватною власністю [PERSON] , суд зазначає наступне. Як було установлено судом автомобіль марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, білого кольору, тип - вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , реєстраційний номер - [NUMBER] ; зареєстрований 22 грудня 2016 року за [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . [PERSON] у зустрічній позовній заяві заперечує факт того, що автомобіль було придбано за спільні кошти подружжя, покликаючись на те, що автомобіль придбаний ним як фізичною особою-підприємцем з метою здійснення підприємницької діяльності. Так, [PERSON] здійснював підприємницьку діяльність та був зареєстрований як ФОП з 28 січня 2009 року по теперішній час, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців 2 073 000 0000 017691. Основним видом діяльності ФОП [PERSON] є оптова торгівля машинами й устаткуванням для текстильного, швейного та трикотажного виробництва. На підставі договору купівлі-продажу №ФКЮ-000012 від 20 грудня 2016 року, укладеного 10 листопада 2004 року між ФОП [PERSON] та ТОВ «Віннер Автомотів», ФОП [PERSON] придбав у власність автомобіль марки «Ford» моделі «Transit» номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] . Згідно з актом приймання-передачі автомобіля зі зберіганням від 27 грудня 2016 ТОВ «Віннер Автомотів» передало, а ФОП [PERSON] прийняв автомобіль марки «Ford» моделі «Transit» номер кузова (VIN) [NUMBER] . 20 грудня 2016 року між ФОП [PERSON] (Покупець) та ТОВ «Віннер Автомотів» (Продавець) було укладено Договір купівлі-продажу автомобіля №ФКЮ - 000012, відповідно до якого Продавець зобов`язується поставити та передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити автомобіль «Ford» моделі «Transit» за ціною 682178,00 грн. 20 грудня 2016 року ФОП [PERSON] на виконання умов цього договору платіжним дорученням №1353 від 20.12.2016 сплатив з поточного рахунку ФОП [PERSON] , відкритого у ПАТ «Креді Агріколь Банк», на поточний рахунок ТОВ «Віннер Автомотів» 276614 грн, в тому числі ПДВ 46102,33 грн, тобто 40% ціни автомобіля. Для оплати 60% вартості автомобіля ФОП [PERSON] отримав кредит у ПАТ «Креді Агріколь Банк» у сумі 405564,00 грн на купівлю автомобіля. Повернення кредиту ФОП [PERSON] здійснював шляхом щомісячного перерахування коштів з поточного рахунку ФОП [PERSON] . Кредит ФОП [PERSON] повністю погасив з поточного рахунку ФОП [PERSON] ФОП [PERSON] на виконання умов договору сплатив повну вартість автомобіля 682178 грн з поточного рахунку ФОП [PERSON] . Автомобіль використовувався виключно для підприємницької діяльності ФОП [PERSON] . Указаний факт не заперечувався стороною позивача, а також підтверджується доданими відповідачем за первісним позовом доказами: наказом ФОП [PERSON] від 27 грудня 206 року про використання автомобіля для перевезення товарів, що використовуються в господарській діяльності; Формою 20-ОПП; штатним розписом ФОП [PERSON] з 2016 по 2020 рік; розпорядженнями (наказами) ФОП [PERSON] про прийняття на роботу на водіїв-експедиторів; трудовими договорами між ФОП [PERSON] та водіями-експедиторами; розпорядженнями ФОП [PERSON] про припинення трудових договорів з водіями-експедиторами; особистими заявами водіїв про прийняття на роботу, звільнення з роботи; подорожніми листами ФОП [PERSON] за 2017-2020 роки; видатковими накладними та товарно-транспортними накладними ФОП [PERSON] ; договорами страхування автомобіля між АТ «СК «АХА Страхування» та ФОП [PERSON] за 2017, 2018 роки; актами виконаних робіт по ремонту та технічному обслуговуванню автомобіля між ТОВ «Віннер Автомотів» та ФОП [PERSON] за період 2017-2019 роки; договором купівлі-продажу пального на автозаправних станціях з використанням смарт-карт з актами приймання-передачі товару, банківськими виписками за період 2017-2020 роки, платіжними дорученнями про оплату сервісного, технічного обслуговування, шино монтаж та ремонт автомобіля. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України). Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України. Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна. Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя. Відповідні висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1109цс15 та у постанові Верховного Суду у справі № 179/130/13-ц (провадження № 61-44846св18). Конституційний Суд України у рішенні від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 61 СК України, дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема, Конституційний Суд України зазначив, що приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускаються лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок відповідної грошової суми. У тому разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Разом із цим, право співвласника на виділ частки зі спірного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок іншого співвласника сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається із дійсної вартості майна на час розгляду справи. Обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимогу про виділ частки, і не передбачається обов`язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставить право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників й мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. За таких обставин, оскільки вищевказаний транспортний засіб - автомобіль марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, білого кольору, тип - вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , реєстраційний номер - [NUMBER] , був набутий у власність відповідачем під час перебування в шлюбі з позивачем, то дане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків,передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом під час розгляду справи не спростував презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу, не надав суду доказів того, що спірний автомобіль є його особистою приватною власністю або придбаний за його особисті кошти. При цьому сама по собі обставина, що він придбаний за кредитні кошти, не свідчить про те, що ці кошти були його особистою власністю в силу ст.57 СК України. Крім того, відповідно до ч.2 ст.61 СК України доходи, які були одержані [PERSON] , є об`єктом права спільної сумісної власності. Відтак, автомобіль марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, реєстраційний номер - [NUMBER] , який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи у цивільній справі №760/3846/20 від 25 жовтня 2021 року №17753/21-56, ринкова вартість автомобіля «Ford Transit», д.н.з. [NUMBER] , станом на дату оцінки - 01 липня 2021 року, складає: 352916,04 грн. Враховуючи викладене, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 176 458,02 грн грошової компенсації вартості частини транспортного засобу марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, реєстраційний номер - [NUMBER] , припинити право власності [PERSON] на частки у спільному майні подружжя, яким є транспортний засіб марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, реєстраційний номер - [NUMBER] ., а також визнати за відповідачем право приватної власності на транспортний засіб «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, реєстраційний номер - [NUMBER] . Ураховуючи задоволення вимог первісної позовної заяви, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом необхідно стягнути 10510 грн в рахунок відшкодування понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат зі сплати судового збору.

Outcome: approved