Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Немирівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, мотивуючи її тим, що позивач народилась [INFO] в с. Глинянець колишнього Немирівського району, де її батьки на той час проживали. В 1986 році ще за часів колишнього СРСР позивач отримала від колгоспу «Нива» (перейменованого на ВСК «Мрія»), який тоді базувався в с. Байраківка Немирівського району, де вона працювала дояркою, квартиру [ADDRESS] . Вказане житло було надане позивачу як члену колгоспу та його працівниці. В 1988 році позивач і була прописана в ньому, і залишається зареєстрованою по сьогоднішній день. Фактично в даному житлі позивач проживає разом із своєю сім`єю з цього часу по сьогоднішній день. Дотепер будь-яких правовстановлюючих документів на дане житло позивач не отримала. Таким чином, добросовісно заволоділа вказаною нерухомістю та продовжує відкрито, безперервно нею володіти, починаючи з 1986 року по сьогоднішній день. Позивач проживає у вказаній квартирі, доглядає за нею, є зареєстрованою у ній, утримує її, постійно проводить поточний та капітальний ремонти, добросовісно сплачує комунальні послуги. Позивач зверталась письмово до Немирівської міської ради з письмовою заявою про вирішення питання про приватизацію житла, однак, отримала відповідь про неможливість видачі їй свідоцтва про право на власність на дану квартиру. Виклад позиції відповідача. Представник відповідача Немирівської міської ради відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 23.10.2023 року. Заяви, клопотання позивача, відповідача Від позивача та відповідача заяв і клопотань по справі не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 23.10.2023 року прийнято до розгляду вище вказану позовну заяву та призначено підготовче засідання по справі. В підготовче судове засідання сторони по справі не з`явилися, від позивача 04.12.2023 року на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Від представника відповідача Немирівської міської ради 25.10.2023 року надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, не заперечують проти їх задоволення. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В підготовчому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати, суд вирішив здійснювати підготовче засідання у відсутність сторін. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Так як від відповідачів подана заява про визнання позову, тому суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України, немає. Судом досліджено трудову книжку серії [NUMBER] , заповнену 01 вересня 1980 року на ім`я [PERSON] (а.с.6), довідку, видану Байраківським старостинським округом Немирівської міської ради від 10.10.2023, відповідно до якої [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7), довідку, видану Байраківським старостинським округом Немирівської міської ради від 10.10.2023, відповідно до якої [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] з 1986 року по даний час згідно записів з по господарських книг (а.с.8), заяву [PERSON] від 15.09.2023 року до Голови виконавчого комітету Немирівської міської ради (а.с.9), відповідь виконавчого комітету Немирівської міської ради з якої вбачається, що право власності на об`єкт нерухомого майна (квартира) за адресою: [ADDRESS] за Немирівською міською радою не зареєстровано (а.с.10), довідку, видану КП «Немирівське бюро технічної інвентаризації» від 15.09.2023 року (а.с.11), технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] (а.с.12-16), та враховуючи заяву про визнання позову відповідачами, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Відповідно до статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном , то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Таким чином, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі N 910/17274/17 (провадження N 12-291гс18). За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі N 201/12550/16-ц (провадження N 61-19156св18)). Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Висновки суду Оскільки позивач добросовісно заволоділа нерухомим майном, а саме квартирою [ADDRESS] і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, у зв`язку із чим набула право власності на вказане майно на підставі ст. 344 ЦК України, тому позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем [PERSON] .

Outcome: approved