Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Підгороднянської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: [PERSON] про визнання права власності на майно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28 травня 2021 року. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне спадкодавцю майно, до складу якого входила земельна ділянка для індивідуального садівництва площею 0,0725 га, кадастровий номер 6125286900:01:002:0239, що розташована на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Спадкоємицею майна [PERSON] за законом є його дружина [PERSON] , яка за оформленням своїх спадкових прав звернулася із відповідною заявою до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Серкізовської Т. Л. 20 червня 2023 року за вих. №01/02-14, приватним нотаріусом Серкізоською Т. Л. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право власності на спадщину на спірну земельну ділянку у зв`язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу на спадкове майно, так як поданий спадкоємицею договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчено. Водночас, відповідно до пунктів 1 та 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК Україні цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно з частинами першою, другою та шостою статті 86 ЦК Української PCP право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Відповідно до частин першої-третьої статті 48 Закону України «Про власність» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Україна законодавче забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист npaca власності здійснюється, зокрема, судом. Згідно із частиною першою статті 128 ЦК Української PCP право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до статті 224 ЦК Української PCP за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прииняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. 11 листопада 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 725 кв. м., яка розташована на території Підгороднянської сільської ради. За домовленістю сторін продаж земельної ділянки здійснено за 2\~000,00 грн, які продавець отримав від покупця, ще до підписання Договору. Даний договір зареєстровано на Західно-Українській Товарній біржі реєстраційний номер 0807931. На час укладення цього договору чинним був Закон України «Про товарну біржу». Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (у редакції на час укладення вказаного договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Враховуючи встановлені обставини, при вчиненні договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу земельної ділянки. Отож, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволеній чинним законодавством України на момент його вчинення, а відтак до спадкодавця [PERSON] перейшло право власності на спірну земельну ділянку, однак останній не оформив його належним чином та не отримав правовстановлюючий документ, що не може бути підставою позбавлення позивачки спадкових прав, пов`язаних з отриманням у власність спірної землі. Відповідно до вимог ст. 346 ЦК України смерть власника є підставою для припинення права власності, а згідно листа Міністерства юстиції № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення власності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку. Оскільки відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює одержання позивачкою свідоцтва про право на спадщину за законом, вона вимушена звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Зважаючи на вищенаведені обставини та положення закону, враховуючи неможливість оформлення позивачкою своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку для індивідуального садівництва площею 0,0725 га, кадастровий номер 6125286900:01:002:0239, що розташована на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Ухвалою судді від 27 липня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/13148/23. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 28 серпня 2023 року, залучено до участі у справі у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Серкізовську Тетяну Леонідівну та витребувано у цього нотаріуса належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи № 15/2021, заведеної після смерті [PERSON] , який помер у травні 2021 року. 11 грудня 2023 року на адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшли копії матеріалів спадкової справи № 15/2021, заведеної після смерті [PERSON] , який помер у травні 2021 року. Протокольною ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, який розпочато в тому ж складі суду та учасників. Представник позивачки,\~адвокат Тришак\~О.\~Г.усудове засідання не з`явився, подав суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача Підгороднянської сільської ради Тернопільського району терн6опільської області звернувся до суду з клопотанням про проведення підготовчого судового засідання та розгляду справи № 607/13148/23 по суті без участі представника Підгороднянської сільської ради за наявними у справі матеріалами. При вирішенні спору покладається на думку суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус\~Тернопільського міського\~нотаріального округу\~Серкізовська Т.\~Л.в судове засідання не з`явилася, однак про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, що не перешкоджає суду вирішувати спір по суті. У зв`язку\~з неявкою\~учасників справи,\~з підстав\~передбачених ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 28 травня 2021 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 1347. За змістом свідоцтва про укладення шлюбу, виданого завідуючим відділом (бюро) запису актів громадянського стану 16 лютого 1980 року, серія [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 16 лютого 1980 року, про що зроблено запис за №13. Після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON] . 11 листопада 1998 року [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) уклали договір купівлі-продажу, згідно якого Продавець продав, а Покупець купив земельну ділянку, площею 725 м. кв., яка розташована на території Підгороднянської сільської ради. Землю передано для ведення садівництва. Вказана земельна ділянка належить Продавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ТР № 028831, вданого та зареєстрованого Підгороднянською сільською радою народних депутатів 29 серпня 1994 року за реєстром № 421. За домовленістю сторін продаж цей здійснено за 2\~000,00 грн, які Продавець отримав від Покупця ще до підписання цього Договору. На підставі ст. 15 Закону України від 10 грудня 1992 року «Про товарну біржу» договір зареєстровано на Західно-Українській Товарній біржі на виконання біржового контракту № 0807931 від 11 листопада 1998 року. Згідно витягу із державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0712469272021 від 29 грудня 2021 року земельна ділянка з кадастровим номером 6125286900:01:002:0239, що розташована на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, площею 0,0725 га, для індивідуального садівництва, зареєстрована на підставі технічної документації із землеустрою 29 грудня 2021 року. Власником цієї земельної ділянки зазначено [PERSON] , а документом, що посвідчує право Державний акт від 29 серпня 1994 року ТР 028831. 20 червня 2023 року приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Серкізовська Т. Л., розглянувши подані [PERSON] документи для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , виявила відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку, площею 0.0725 га, кадастровий номер 6125286900:01:002:0239, що розташована на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, у зв`язку з чим відмовила [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , про що складено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 01/02-14 від 20 червня 2023 року Як убачається із наданих на запит суду Тернопільською районною державною нотаріальною конторою матеріалів спадкової справи № 15/2021, заведеної після смерті [PERSON] , який помер у травні 2021 року, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася дружина померлого [PERSON] . Дочка спадкодавця [PERSON] та син спадкодавця [PERSON] , відмовилися від спадщини на користь позивачки. Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд доходить до наступного висновку. В силу ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до положень ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до положень ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до положень ст. 657 ЦК України, договір купівліпродажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівліпродажу майна, що перебуває в податковій заставі. За змістом ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В силу ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативноправові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тому у даному випадку на момент переходу права власності правовідносини між позивачами та відповідачем підлягають врегулюванню за нормами Цивільного кодексу УРСР (далі - ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівліпродажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Відповідно до ч. 1 ст. 45, ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями), з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівліпродажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення сторонами договору купівліпродажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлюпродаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. З огляду на викладене, оскільки сторони договору домовилися щодо всіх істотних умов договору купівліпродажу та така домовленість підтверджується наявними, дослідженими судом матеріалами справи, при цьому продавець та покупець повністю виконали умови укладеного договору купівліпродажу земельної ділянки від 11 листопада 1998 року, який не було нотаріально засвідчено з посиланням на положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для них умовах, наявні правові підстави вважати договір купівліпродажу від 11 листопада 1998 року дійсним. Таким чином, на день смерті спадкодавцю [PERSON] належала на праві власності спірна земельна ділянка, яку він набув у власність, згідно діючого, на день укладення договору купівлі-продажу від 11 листопада 1998 року, законодавства, яке не вимагало нотаріального посвідчення цього правочину та державної реєстрації права власності. Статтею 16 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативноправових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Отже, порядок набуття спільного майна та його правовий режим повинен визначатися КпШС України, який був чинним на час такого набуття. Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України). Роздільним майном подружжя було визначено майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), за винятком коштовностей та предметів розкоші (стаття 24 КпШС України). За змістом статті 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Позивачка [PERSON] \~перебувала у\~зареєстрованому шлюбі\~із [PERSON] \~з 16\~лютого 1980\~року і\~до смерті\~спадкодавця [INFO] . Відтак, земельна ділянка для індивідуального садівництва, площею 0,0725 га, кадастровий номер 6125286900:01:002:0239, що розташована на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, була набута позивачкою у шлюбі із [PERSON] та є спільною сумісною власністю подружжя. Частки [PERSON] та спадкодавця у цьому майні визначаються рівними, по частки кожному. Водночас, укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки на Західно-Українській Товарній біржі унеможливлюють оформлення позивачкою спадкових прав після смерті чоловіка та оформлення позивачкою своєї частки у спільному майні подружжя, оскільки цивільна правоздатність спадкодавця припинилася у момент його смерті (ст. 25 ЦК України), як і припинилося право власності [PERSON] на частку у спірному майні (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України). Отож, до виниклих правовідносин підлягають застосуванню положення книги 6 ЦК України Спадкове право. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Тобто, після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майном, не входить до складу спадщини. За свого життя [PERSON] не складав заповітних розпоряджень на частки спірної земельної ділянки, відтак, у даному випадку має місце спадкування за законом. Як слідує зі статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом, відповідно до ст. 1267 ЦК України, є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина - позивачка [PERSON] . Водночас, позивачці було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку\~площею 0.0725\~га,\~кадастровий номер\~6125286900:01:002:0239,\~що розташована\~на території\~Підгороднянської сільської\~ради Тернопільського\~району Тернопільської\~областіу зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на це майно. Проте суд попередньо встановив, що договір купівлі-продажу земельної ділянки за вищевказаною адресою від 11 листопада 1998 року, вчинено сторонами цього правочину згідно діючого на день укладення цього договору законодавства, яке не вимагало нотаріального посвідчення такого правочину та державної реєстрації права власності, а відтак спадкодавець набув у власність спірну земельну ділянку разом із [PERSON] , з якою на той час перебував у шлюбі. В силу статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відтак,\~в силу\~встановлених судом\~обставин,\~позов [PERSON] \~підлягає до\~задоволення шляхом\~визнання за\~позивачкою права\~власності на\~земельну ділянку\~для індивідуального\~садівництва площею\~0,0725\~га,\~кадастровий номер\~6125286900:01:002:0239,\~яка розташована\~на території\~Підгороднянської сільської\~ради:\~ частка\~у вказаному\~нерухомому майні\~набута позивачкою\~в порядку\~спадкування за\~законом після\~смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; інша частки набута [PERSON] під час шлюбу із [PERSON] , а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку з тим, що позивачка не заявив вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується. На підставі викладеного та

Outcome: approved