Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 12738,82 грн та сплачений судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що [PERSON] 29.05.2020 в м. Києві по вул. Бударіна, 11, керуючи тз Рено, д.н.з. [NUMBER] , не надав перевагу в русі тз TOYOTA RAV-4 HYBRID, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем, що призвело до пошкоджень тз. Вина відповідача встановлена постановою Святошинського районного суду міста Києва від 15.07.2020. Автомобіль TOYOTA RAV-4 HYBRID, д.н.з. [NUMBER] забезпечений ТДВ «Експрес Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 208.20.2512503 від 29.01.2020. Позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль у розмірі 110738,82 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа воєнна іншуранс груп», яке виплатило 98000,00 грн. З цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 травня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. Направлено позивачу копію ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу - копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. Також відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний термін. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін - в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. У судове засідання позивач не з`явився. Відповідач у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає за можливе постановити розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 15 липня 2020 року визнано [PERSON] винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. Відповідно до змісту постанови, [PERSON] 29.05.2020 року приблизно о 10.10 год. в м. Києві, по вул. Бударіна, 11, керуючи автомобілем «Рено», д.н.з. [NUMBER] , при виїзді з «Київського геріатричного пансіонату» на перехрестя з вул. Бударіна, не надав перевагу в русі автомобілю «Тойота» д.н.з. [NUMBER] , що наближався праворуч, внаслідок чого здійснив зіткнення з вказаним автомобілем, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.16.12 ПДР. Постанова суду набрала законної сили 27.07.2020. Автомобіль TOYOTA RAV-4 HYBRID, д.н.з. [NUMBER] забезпечений ТДВ «Експрес Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 208.20.2512503 від 29.01.2020. Позивачем здійснено виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль у розмірі 110738,82 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа воєнна іншуранс груп», яке виплатило 98000,00 грн. На час розгляду справи відповідачем не надано доказів відшкодування шкоди у добровільному порядку. Таким чином, між сторонами виник спір щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, у порядку страхового відшкодування. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судам цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved