Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] , в особі представника адвоката Фельського С.Л.,. звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових і службових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду, в якому просить суд стягнути з держави Україна за рахунок коштів Держаного бюджету України на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 49\~580 грн., та витрати на правову допомогу 10\~000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.11.2021 о 08 годині 40 хвилин на автодорозі Харків-Сімферополь 382-400, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON] , який керував автомобілем BMW 320 D, д.н.з. [NUMBER] , та водія [PERSON] , який керував автомобілем «Шевролет», д.н.з. [NUMBER] . На місці пригоди складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ 317205 від 11.11.2022, згідно якого [PERSON] , керуючи автомобілем BMW, д.н.з. [NUMBER] , при зміні напрямку руху та виїзді на зустрічну смугу, не переконався в безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем «Шевролет», д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку. Матеріали вказаної справи направлено до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, який постановою від 24.06.2023 закрив провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Таким чином, судом встановлено безпідставність обвинувачення [PERSON] у порушенні Правил дорожнього руху України. Судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення тривав до 24.06.2022, тобто більше семи місяців [PERSON] перебував під судовим розглядом. [PERSON] не визнавав своєї провини із самого початку. Ще на місці дорожньо-транспортної пригоди, співробітники поліції не звернули жодної уваги на його доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, та, як наслідок, у ДТП. Він був вимушений шукати собі захисника (адвоката), витрачати кошти на свій захист у суді, відвідувати судові засідання, вимагати законного розгляду його справи безстороннім судом. Його звичний устрій життя було порушено, постійна нервова напруга, у зв`язку з перебуванням його справи в суді не давала можливості проживати у звичному для себе темпі жоден день протягом усього судового розгляду. Лише 24.06.2022, дізнавшись про винесення судового рішення про закриття провадження та визнання його невинуватості він зміг «видихнути» та спокійно розмірковувати над подальшим життям та планами. У результаті незаконного обвинувачення сформульованого у протоколі про адміністративне правопорушення він міг втратити велику суму коштів, які довелось би витратити на відшкодування автомобіля який належить начеб - то потерпілому. Постійні думки про це не давали спати [PERSON] . Будучи незаконно обвинуваченим у вчиненні правопорушення, [PERSON] тяжко це сприймав. У позивача погіршився сон, він перебував у постійній нервовій напрузі. Не міг належним чином виконувати роботу. Спілкування із сім`єю також не складалось через нервовість, пригнічений стан та необхідність витрачання значних коштів на судове провадження. Постійна нервова напруга загострила хронічні захворювання. Позивач в принципі почав частіше хворіти через послаблення імунітету. Враховуючи ступінь моральних страждань позивача по справі, сума моральної шкоди, на його думку, має визначатись на рівні мінімально встановленого законом розміру. Тобто, 7 місяців 12 днів помножити на 6 700 грн. = 49 580 грн. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат орієнтовно становить 10 000 грн. Ухвалою судді від 27.06.2023 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 19.07.2023, яке було неодноразово відкладено, востаннє на 01.12.2023. Встановлено сторонам по справі строки для подання заяв по суті справи. 06.07.2023 від представника Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем помилково застосовано до спірних правовідносин Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] закрито, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, що не є підставою для виникнення у особи права на відшкодування шкоди, згідно з положеннями вказаного Закону, оскільки до позивача не було застосовано жодного стягнення. Крім того, шкода, завдана внаслідок незаконного, на думку позивача, складання протоколу про адміністративне правопорушення, не підпадає під дію ч. 2 ст. 1167, ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, та не підлягає відшкодуванню за рахунок коштів Державного бюджету України. Представником позивача не було надано жодного документу, яким визначено протиправність дій органу, який, на думку позивача, завдав йому моральну шкоду. Моральні страждання позивача, про які зазначено у позові є лише припущеннями та загальними фразами, та не підтверджуються жодним доказом. Вимоги позивача про стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України є безпідставними та необґрунтованими, оскільки Державна казначейська служба України не порушувала прав позивача у цій справі. 13.07.2023 до суду надійшов відзив представника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, згідно якого представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що постанова Ленінського районного суду м. Запоріжжя не може бути належним доказом на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди, оскільки вказаною постановою не скасовано протокол про адміністративне правопорушення, який винесено інспектором ВРПП Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області Індиком О.С. та не визнано дії посадових осіб ГУНП в Запорізькій області незаконними або протиправними. Позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, не доведено, які моральні страждання він зазнав внаслідок дій поліцейських. У постанові Ленінського районного суду м. Запоріжжя не встановлено, що дорожньо-транспортної пригоди взагалі не було. Під час складання схеми дорожньо-транспортної пригоди та протоколу про адміністративне правопорушення позивач будь-яких уточнень та заперечень не подавав, підписав протокол, чим фактично погодився із фабулою правопорушення. Лише під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у суді, позивач не погоджувався із обставинами, викладеними у протоколі. Крім того, судом закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] , у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. При цьому, до позивача не було застосовано заходи адміністративного стягнення. Вказаною постановою дії поліцейських не визнавались протиправними, а провадження у справі закрито, у зв`язку із неможливістю провести експертизу, через відсутність вихідних даних. Поліцейські на місці, де сталася дорожньо-транспортна пригода, лише виконували свої функціональні обов`язки та діяли в порядку й спосіб, визначений законодавством. Підставою для складання відносно позивача протоколу стала обстановка на місці події та схема дорожньо-транспортної пригоди. В цей же час, сам факт складання протоколу не є притягненням особи до адміністративної відповідальності. Додатково зазначено, що підстави для відшкодування витрат на правову допомогу відсутні, оскільки адвокатом не подано детального опису робіт (надання послуг), виконаних ним, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, розмір гонорару адвоката, визначений стороною позивача є неспівмірним із складністю справи. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. До відзиву на позов Головного управління Національної поліції у Запорізькій області долучено клопотання про закриття провадження у справі з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. В обґрунтування клопотання зазначено, що позивач зловживає своїми процесуальними правами шляхом подання до суду декількох позовів з аналогічним предметом та з аналогічних підстав. Зокрема, позивач [PERSON] 01.11.2022 вже звертався з позовом до ГУНП в Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 49\~580 грн. та судові витрати на правову допомогу у розмірі 10\~000 грн. (справа № 335/7042/22). Підстави та предмет позову у тій справі були аналогічними, як і у справі, яка перебуває наразі на розгляді суду. За результатами розгляду справи № 335/7042/22 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 25.01.2023 постановлено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 7\~000 грн. та 1412 грн. судових витрат на правничу допомогу. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 20.04.2023 постановою Запорізького апеляційного суду апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області у справі № 335/7042/22 задоволено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.01.2023 у цій справі скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до ГУНП в Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Посилаючись на вказані обставини та на положення п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, представник ГУНП в Запорізькій області просила закрити провадження у справі. Ухвалою суду від 19.07.2023 у задоволенні клопотання представника Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області Крамар В.В. про закриття провадження у цій справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, відмовлено. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07.09.2023 апеляційну скаргу ГУНП в Запорізькій області на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2023, повернуто скаржнику. У судовому засіданні, яке відбулось 01.12.2023 представник позивача адвокат Фельський С.Л. позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача ГУНП в Запорізькій області Крамар В.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, та просила відмовити у його задоволенні. Представник відповідача Державної казначейської служби України Фокіна А.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, та просила відмовити у його задоволенні. Заслухавши учасників судового розгляду, всебічно проаналізувавши обставини справи у сукупності, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11.11.2021 інспектором ВРПП Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 317205 у якому вказано, що \~11.11.2021 о 08 годині 40 хвилин на автодорозі Харків-Сімферополь 382-400, [PERSON] , керуючи автомобілем BMW д.н.з. [NUMBER] , при зміні напрямку руху, та виїзді на зустрічну смугу, не переконався в безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем «Шевролет», д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку. Вказаними діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.1 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2022 провадження у справі відносно\~ [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (№ 937/11054/21, провадження № 3/334/283/2). У вказаній справі була призначена судова авто-технічна експертиза. Згідно висновку експерта вирішити питання дії кого з водіїв не відповідають вимогам\~Правил дорожнього руху\~України, та з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди не є можливим по причині не інформативності пояснень [PERSON] , та суперечливості механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди вказаного [PERSON] , та свідком [PERSON] слідовій інформації зафіксованої на схемі місця ДТП. Як зазначено у постанові суду, підставою такого рішення стало те, що матеріалами справи про адміністративне правопорушення не підтверджено порушення водієм [PERSON] п.п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Вказана постанова набрала законної сили 05.07.2022. Постановою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2023 заяву адвоката Фельського С.Л. про виправлення описки у постанові від 24.06.2022 по справі № 937/11054/21\~задоволено. Зазначено у постанові Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2022 по справі № 937/11054/21, вірно орган від якого надійшов адміністративний матеріал «Мелітопольський РУП ГУНП в Запорізькій області» замість невірного «Управління патрульної поліції ДПП в Запорізькій області». Відтак належним відповідачем у цій справі є саме ГУНП в Запорізькій області, працівниками якого складено протокол про адміністративне правопорушення. З системного аналізу норм КУпАП слід дійти висновку про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності починається з моменту складання протоколу та його пред`явлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Прийняття ж постанови за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення є вирішенням такої справи по суті, яка передбачає встановлення наявності складу адміністративного правопорушення або його відсутності та, відповідно, застосування санкції, закриття справи, що відповідає положенням статті 284 КУпАП. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що: «здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами представника позивача щодо того, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу такого правопорушення свідчить про незаконність складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування\~\~за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, фактично сам факт незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в силу ст. 23 ЦК України, презюмує завдання позивачу моральної шкоди від цього, оскільки будь-якій людині властиво відчувати душевні страждання у зв`язку з усвідомленням прояву несправедливості по відношенню до себе, тим більше від представників держави, і тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності. Вказані обставини свідчать про те, що доводи представників відповідачів про те, що наявність рішення суду про закриття справи про адміністративне правопорушення не встановлює незаконності дій інспектора та відповідно не доводить наявності моральної шкоди, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову, не заслуговують на увагу. Відповідно до загальних умов цивільно-правової відповідальності необхідною умовою для відшкодування шкоди державою є неправомірні дії державного органу, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, які повинен довести позивач. Відповідно до статей 2, 4 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом, виникає у випадках, зокрема закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Разом з тим, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Суд виходить з того, що спричинена в даному випадку позивачу моральна шкода повинна відшкодовуватись на загальних підставах, визначених ст. 1174 ЦК України, а не на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на які посилається позивач. Так, зазначені норми права встановлюють спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими особами. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди посадові чи службові особи органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди зокрема, внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. За відсутності цих підстав, в силу вимог ч. 6 ст. 1176 УК України, шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України). Саме такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року, справа №920/715/17. Виходячи із обставин даної справи, Головне управління національної поліції в Запорізькій області у даному випадку не здійснювало своїх повноважень з приводу оперативно-розшукової діяльності та досудового розслідування, а в силу покладених на них завдань, здійснювало провадження у справі про адміністративне правопорушення. У зв`язку з цим підстав для застосування під час вирішення даної цивільної справи ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд не знаходить. Суд також не знайшов підстав для застосування положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зокрема ч. 3 ст. 13 вказаного Закону, яка передбачає, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У даному випадку моральна шкода позивачу заподіяна внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення інспектором ВРПП Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області, тобто службовою особою органу державної влади, який, як вже зазначалось, у даному випадку не є органом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування. Отже, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 13 вказаного Закону відсутні. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд відповідно до ст. 23 ЦК України враховує характер правопорушення, ту обставину, що негативні наслідки, які спричинені позивачу неправомірними діями є в матеріальному виразі є незначними, а посилання позивача на погіршення стану здоров`я, є недоведеними, також позивач не надав доказів на підтвердження того, скільки фактичного часу він витратив на участь в судових засіданнях у справі про адміністративне правопорушення, яких конкретно зусиль (матеріальних, фізичних, інших) він вживав для залучення захисника та проведення автотехнічної експертизи. З наведених підстав, суд дійшов висновку, що справедливим буде присудження відшкодування моральної шкоди у розмірі 8000 грн., виходячи з засад розумності та справедливості, що буде співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому немайнової шкоди. Стягнення у такому розмірі не є надто надмірним, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу Визначену позивачем суму відшкодування моральної шкоди суд вважає перебільшеною і такою, що не відповідає вимогам ст. 23 ЦК України та обставинам даної справи. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Вказані обставини свідчать про безпідставність доводів представника відповідача Державної Казначейської служби України, з приводу того, що вони є неналежним відповідачем. У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.\~\~Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з даними положеннями, адвокату, який представляє інтереси учасника справи, суд компенсує витрати, враховуючи гонорар, за умови, якщо він має договір про надання правової допомоги, в якому зазначені усі види послуг, які передбачено надати. Крім того, адвокат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення має подати до суду детальний опис наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а також докази цього. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Позивач зазначив, що його витрати на оплату професійної правничої допомоги склали 10000,00 грн., на підтвердження чого надав копію Договору про надання правової допомоги від 21.06.2023 між ним та адвокатом Фельським С.Л., пунктом 4.1 якого сторони узгодили гонорар адвоката в сумі 10000,00 грн., копію Акта приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 21.06.2023 на суму 10000,00 грн., а також копію рахунку на цю суму й квитанції до прибуткового касового ордеру від 21.05.2023 про те, що адвокат Фельський С.Л. прийняв від позивача грошову суму в розмірі 10000,00 грн. на підставі вказаного договору. Таким чином, загальна сума витрат, яку позивач просить покласти на відповідача, становить 10000,00 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відтак, оскільки сторона відповідачів у цій справі не надала жодних доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, суд виходить з того, що понесені позивачем витрати мають бути відшкодовані. Водночас, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, тобто й витрати на оплату професійної правничої допомоги, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги були задоволені частково, витрати позивача на правничу допомогу адвоката Фельського С.Л. мають бути стягнуті з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відтак, стягненню на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі 1613,55 грн.

Outcome: partial