Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей. В обґрунтування позову зазначає, що спільно проживала з [PERSON] без реєстрації шлюбу та мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З 24.05.2018 року діти проживають разом з нею у квартирі [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності. [PERSON] з дітьми не проживає, спільного господарства не веде, з дітьми спілкується час від часу. Оскільки [PERSON] більше року проживає за кордоном, дійти спільної згоди щодо місця проживання дітей вони не можуть, [PERSON] просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з нею. [PERSON] та її представниця [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, позовні вимоги просили задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що діти проживають з матір`ю за домовленістю, а позов має штучний характер. Представник служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, в матеріали справи міститься заява про розгляд справи без її участі, в якій просила прийняти рішення з урахуванням наданого висновку. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Судом установлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14, 15). Оболонським ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) 19.08.2021 року відкрито виконавче провадженні про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 26-27). Згідно розрахунку Оболонського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) заборгованості зі сплати аліментів № 66534917/13 від 26.09.2022 року станом на 01.09.2022 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 252 грн. 00 коп. (а.с. 34). Відповідно до листа головного центру обробки спеціальної інформації державної служби України № 3453/125/51/04-22 від 16.06.2022 року [PERSON] 02.03.2022 року перетнув державний кордон України (а.с. 28-29). 04.05.2023 року [PERSON] надала свою згоду на виготовлення візи та на тимчасовий виїзд за кордон України до Республіки Польщі, Молдови, Румунії, Австрії, Болгарії, Угорщини до будь-яких країн Європейського союзу, Шенгенської угоди та до Туреччини у період з 15.05.2023 року по 01.06.2024 року своїх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] з ціллю відпочинку, екскурсії, навчання, оздоровлення та туризму у супроводі [PERSON] та/або [PERSON] (а.с. 68 з.б.). Згідно підтвердження реєстрації з Центрального реєстру обліку населення м. Відень [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована у [ADDRESS] у період з 30.05.2023 року по 29.06.2023 року, [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована у [ADDRESS] у період з 29.06.2023 року по 20.07.2023 року (а.с. 66-68). Згідно характеристики керівника «СККК «Місак доджо» про маму [PERSON] - [PERSON] , вона бере активну участь у навчально-виховному процесі, прищеплює любов до спорту та здорового способу життя. Три рази на тиждень виключно мама приводить та забирає дитину на заняття вчасно. За 3 роки усі внески за заняття, форму, купівлю екіпірування, відвідування тренувальних зборів та змагань, тощо, відбувалися вчасно та повною мірою виключно мамою [PERSON] . На всі рекомендації з додаткових занять, чемпіонатів, зборів рекомендованих [PERSON] реагує оперативно та позитивно. З дитиною займається та повністю підтримує всі прагнення дитини. [PERSON] привозить на тренування, змагання, збори, тощо виключно мама. Дитина завжди зібрана, охайна, має все необхідне (форму, екіпіровку, захист) для занять у спортивному клубі. [PERSON] є основним вихователем дитини та завжди сприяє гармонійному розвитку дитини, підтримуючи всі починання та прагнення (а.с. 30). Відповідно до висновку Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації №104-6818 від 25.09.2023 року про визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , служба у справах дітей та сім`ї рекомендує суду визначити місце проживання дітей разом з матір`ю, [PERSON] . За змістом цього висновку, діти разом з батьками зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та проживають за вищевказаною адресою разом із матір`ю, [PERSON] . Спеціалістом районного центру соціальних служб складено акт оцінки потреб сім`ї/особи від 14.09.2023 року. Відповідно до висновків - базові потреби дітей задоволені в повному обсязі, мати здатна забезпечити потреби дітей. Комісією з питань захисту прав дитини Оболонської районної у місті Києві було з`ясовано, що батько дітей перебуває за кордоном, написав заяву, якою повідомив, що не заперечує проти того аби доньки жили з матір`ю, проте заперечує проти того щоб це було визначено судом, оскільки вважає, що це маніпуляція зі сторони матері з метою вирішення інших судових спорів. Мати дітей повідомила, що підтримує спілкування дітей з батьком, який наразі перебуває з новою сім`єю за кордоном у Республіці Австрія. Цього літа дівчата їздили у табір до Республіки Болгарія та до батька у гості. Одну з доньок з України забрала нова дружина батька, друга виїхала з табором. Потім батько першу доньку відвіз у табір, а іншу забрав до себе. Мати дітей занепокоєна тим, що під час перебування дівчат у батька, він оформлював їм реєстрацію проживання, хоча вони їздили як туристи. [PERSON] повторно повідомила, що хоче аби доньки спілкувались з батьком і спокійно їздили до нього у гості, проте вона боїться, що батько може забрати дівчат і не повернути їх до України. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.02.2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, § 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Тобто, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Враховуючи, що у судому засіданні установлено, що між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] фактично має місце спір з приводу постійного місця проживання їх неповнолітних дочок; діти після припинення сторонами шлюбних відносин фактично проживають з матерю; відповідач виїхав за межі України після початку повномаштабного вторгнення рф де проживає у м. Відень Австрійської Республіки з новою сім`єю; дити відвідують дошкільний освітній заклад де у них сформувалось певне коло спілкування з однолітками, що свідчить про формування у діей усталених соціальних зв`язків; діти знаходиться на обліку в закладі охорони здоров`я; [PERSON] забезпечила належні умови для їх гармонійного розвитку, проживання, а також опікується їх вихованням; висновок служби у справах дітей, яким рекомендовано визначити місце проживання дитини з матерю є обґрунтованим та ґрунтується на обставинах, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, суд дійшов висновку про те, що проживання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з матерю [PERSON] найкраще відповідає інтересам дітей, й вважає недоцільним за встановлених обставин застосовувати судовий примус для розлучення малолітньої дитини з матір`ю чи залишення правової невизначеності щодо їх постійного місця проживання. За таких обставин позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved