Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 03.10.2023 надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якому позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Момот М.О. 23.11.2022, реєстровий №263та скасувати його державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер 65562469 від 23.11.2022. Також просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0385 га, цільове призначення - для ведення садівництва, кадастровий номер 4621282700:06:000:0202. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що вона на підставі Договору дарування земельної ділянки від 29 квітня 2009 року набула право власності на земельну ділянку площею 0,0385 га, що розташована на території Дережицької сільської ради (на даний час Дрогобицька територіальна громада), садове товариство «Нива» Дрогобицького району Львівської області, кадастровий номер 4621282700:06:000:0202, яка подарована їй її бабусею [PERSON] . Договір дарування земельної ділянки зареєстровано у Державному реєстрі правочинів, про що свідчить витяг №7240508 від 29.04.2009 року. На Державному акті на право приватної власності на землю серії ЯЖ №817529 від 28.04.2009 року приватним нотаріусом Спариняк Г.І. проставлено відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. [INFO] померла [PERSON] померла. Після її смерті приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Момот М.А. було відкрито спадкову справу №69/2021 та видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстр.№263 від 23.11.2022 року. Спадщина, на яке видано свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 0,0385 га, що розташована на території Дережицької сільської ради (на даний час Дрогобицька територіальна громада), садове товариство «Нива» Дрогобицького району Львівської області, кадастровий номер 4621282700:06:000:0202. Вважає, що право власності на земельну ділянку площею 0,0385 га, кадастровий номер 4621282700:06:000:0202, цільове призначення - для ведення садівництва, набуте нею 29 квітня 2009 року на підставі Договору дарування земельної ділянки, а відповідно Свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстр.№263 від 23.11.2022 року, згідно якого право власності на цю земельну ділянку зареєстровано за відповідачем, слід визнати недійсним та скасувати його, визнавши за нею право власності на це майно. 04.10.2023 отримано відповідь на запит з Єдиного державного демографічного реєстру щодо встановлення місця реєстрації відповідача. Ухвалою від 04.10.20223 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків, які позивачем усунуто 06.10.2023. 09.10.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 27.10.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, 06.11.2023 додаткові письмові пояснення до відзиву з доказами направлення таких учасникам справи. 13.11.2023 від позивача надійшли письмові пояснення та клопотання щодо витребування доказів. Ухвалою від 16.11.2023 року закрито підготовче провадження у даній справі. Призначено справу до судового розгляду по суті, суддею одноособово 04.12.2023 о 10:30 в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, що на вул. Війтівська Гора, 39 в м. Дрогобичі. Витребувано від приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Момот Марії Олександрівни належним чином посвідчену копію спадкової справи №69/2021 В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити з мотивів наведених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Представник відповідача у задоволені позовних вимог просив відмовити у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю з урахуванням поданого відзиву на позовну заяву та додаткових пояснень. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 29 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Г.І., реєстр.№428 (а.с. 20) Предметом Договору дарування є земельна ділянка площею 0,0385 га, що розташована на території Дережицької сільської, садове товариство «Нива» Дрогобицького району Львівської області, кадастровий номер 4621282700:06:000:0202. Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЖ №817529 від 28.04.2009 (а.с. 22). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с.23) Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Момот М.А. було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстр. №263 від 23.11.2022 на ім`я [PERSON] , у відповідності до якого спадщина на яку видану це свідоцтво складається із земельної ділянки з кадастровим номером 4621282700:06:000:0202 площею 0,0385 га, цільове призначення: для ведення садівництва що розташована на території Дережицької сільської ради, садове товариство «Нива» Дрогобицького району Львівської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЖ №817529 від 28.04.2009 року (а.с. 26). За змістом ст. 14 Конституції України, з якою кореспондуються приписи ч.1, 2 ст. 373 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст.1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами ЗК України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами. Згідно із ч. 1 - 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Підставою виникнення права власності на землю є юридичний факт, з яким закон пов`язує виникнення цього права. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 125 ЗК України (в редакції, чинній станом на дату укладання договору - 29.04.2009) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. За ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції, чинній станом на дату укладання договору - 29.04.2009) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Тобто до 02 травня 2009 року документом, що посвідчував право власності на земельну ділянку незалежно від способу набуття власником такого права, виступав виключно державний акт. При цьому також слід враховувати, що до травня 2009 року переоформлення державного акта у разі переходу права на земельну ділянку до нового власника було обов`язковим. В ході розгляду справи встановлено, що Позивач не отримувала Державного акту на право власності на земельну ділянку на підставі Договору дарування від 29.04.2009. Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України №1066-VІ від 05 березня 2009 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок" (який набрав чинності з 02.05.2009 року) передбачено, що положення цього Закону щодо посвідчення права власності на земельні ділянки документами, зазначеними у частині другій статті 126 Земельного кодексу України (2768-14), поширюються також на випадки, коли зазначені документи були укладені (видані) до набрання чинності цим Законом, але державні акти на право власності на земельні ділянки видані не були. В такому випадку нотаріус, який посвідчив (видав) відповідний документ, звертається з письмовим запитом до органу, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, про підтвердження того, що державний акт на право власності на землю (земельну ділянку) не виданий новому власнику земельної ділянки. Після надходження до нотаріуса письмового підтвердження такого факту державний акт на право приватної власності на землю або державний акт на право власності на земельну ділянку вилучається нотаріусом із його справ та після здійснення відмітки про перехід права власності на неї, долучається до відповідного документа, зазначеного у частині другій статті 126 Земельного кодексу України (2768-14). Термін розгляду зазначеного запиту органом, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, не повинен перевищувати 14 календарних днів. У той же час, пунктом 3 Розділу І Закону України №1066-VІ від 05 березня 2009 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок" (який набрав чинності з 02.05.2009 року) передбачено, що до створення єдиної системи органів реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень: відмітку про відчуження земельної ділянки на державному акті на право власності на землю (земельну ділянку), що відчужується, здійснює нотаріус та орган, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок; право власності або право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації земельної ділянки. Порядком здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №439 від 06 травня 2009 року встановлено, що нотаріус, у разі посвідчення цивільно-правового договору про відчуження земельної ділянки та Територіальний орган Держкомзему за місцем знаходження земельної ділянки здійснюють відповідні відмітки про перехід та реєстрацію права власності на земельну ділянку на сторінках державного акту на право власності на земельну ділянку. Так, відповідно до ч. 2 ст. 126 ЗК України (в редакції, яка набрала чинності з 02.05.2009 року), право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується, зокрема, цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом. При цьому, як визначено ч. 6 ст. 126 ЦК України (в зазначеній редакції), при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених ч. 2 цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки; на державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. Також, відповідною нормою визначено, що орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. З матеріалів справи, а саме з Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЖ №817529 від 28.04.2009 вбачається, що приватним нотаріусом Спариняк Г.І. було проставлено відмітку про посвідчення Договору дарування земельної ділянки від 29.04.2009 № 429 на підставі якого на цю земельну ділянку право власності переходить до [PERSON] . Разом з тим, на Державному Акті на право приватної власності на землю серії ЯЖ №817529 від 28.04.2009 відсутня відмітка територіального органу Держземагентства за місцем знаходження земельної ділянки, як це передбачено Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок" (1066-17) та Постановою Кабінету міністрів України №439 від 06 травня 2009 року (а.с. 48). З матеріалів спадкової справи, а саме Витягу з Державного земельного кадастру вбачається, що станом на момент формування відповідного Витягу, тобто на 23.11.2022, земельна ділянка належала [PERSON] (а.с. 107). Відповідно до Інформаційної Довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.11.2022, за параметром запиту кадастровий номер земельної ділянки 4621282700:06:000:0202, відсутні відомості про зареєстровані права на відповідну земельну ділянку (а.с. 119 зворот). Таким чином позивач не довів факту обумовленої законом реєстрації права на відповідну земельну ділянку у розумний строк після вчинення нотаріусом напису про перехід права власності на підставі договору дарування на Державному акті на право власності на земельну ділянку. Крім того, позивач не надав суду жодного доказу здійснення правомочностей власника спірної земельної ділянки протягом тривалого періоду - з моменту укладення договору дарування цієї ділянки у 2009 році і до моменту видачі оспорюваного свідоцтва, зокрема, володіння, користування, утримання, сплати земельного податку тощо. Отже, позивача не можна визнати таким, що набув відповідне право. Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. У постанові Великої Палати Верховного суду від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином враховуючи, що Позивач у встановленому законом порядку не набула права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4621282700:06:000:0202 площею 0,0385 га, цільове призначення: для ведення садівництва що розташована на території Дережицької сільської ради, садове товариство «Нива» Дрогобицького району Львівської області, видача оскаржуваного свідоцтва не порушує прав Позивача, а відповідно і підстав для визнання такого свідоцтва недійсним не має. Стосовно аргументів Позивача про незаконність дій нотаріуса стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за відсутності оригінала Державного Акту на право приватної власності на землю серії ЯЖ №817529 від 28.04.2009 року то суд вважає за необхідне зазначити таке. Положеннями ст. 46 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що Нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. З матеріалів спадкової справи вбачається, що 02.09.2022 року за № 63/02-14 Приватним нотаріусом приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Момот М.А. було скеровано Запит про надання інформації до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області стосовно надання Державного Акту на право приватної власності на землю, що належала покійній [PERSON] , у відповідь на котрий Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надало завірено копію Державного акту серії ЯЖ №817529 від 28.04.2009 року (а.с. 104-105). Крім того, як уже зазначалось Приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Момот М.А. було перевірено належність [PERSON] земельної ділянки, в тому числі шляхом отримання відомостей з Державного земельного кадастру Вказане в сукупності, на переконання суду, достеменно свідчить про відсутність підстав у нотаріуса для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Доказів щодо незаконності дій нотаріуса про видачі оспорюваного свідоцтва позивачем не надано і таких в судовому засіданні не встановлено. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ст.ст.76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. ст. 79,80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, саме на позивача ЦПК України покладає обов`язок надати належні докази на підтвердження своїх вимог. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач у встановленому законом порядку до моменту смерті [PERSON] не оформила права власності на земельну ділянку, а тому право на спірну земельну ділянку увійшло до спадкової маси та приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Момот М.А цілком законно було видано відповідачу оспорювань свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, оскільки в позові щодо визнання недійсним свідоцтва відмовлено, а відтак, і підстав для визнання права власності за позивачкою не спірну земельну ділянку судом не встановлено. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача понесені судові витрати не підлягають. Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed