Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

05.09.2023р. [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу та припинення спільного проживання, діти спочатку залишилися проживати з матір`ю, а з [PERSON] були присуджені до стягнення аліменти на їхнє утримання. Проте, згодом старший син почав постійно проживати з батьком, а тому судовим рішенням стягнення з позивача аліментів на його утримання було припинено. При цьому, рішенням Коломийського міськрайонного суду від 31.01.2022р. були стягнуті аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 2000,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак, аліментні зобов`язання [PERSON] належним чином не виконувала, своїм батьківських обов`язком щодо утримання дитини нехтувала, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 01.08.2023р. становить 32200,00 грн. З урахуванням даних обставин та посилаючись на положення ст.. 196 Сімейного кодексу України, позивач просив стягнути з відповідачки пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 18840,00 грн., яка виникла за період з січня 2021 року по липень 2023 року. 24.10.2023р. [PERSON] подала до суду відзив, в якому вказала, що стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів, яка застосовується до платника аліментів лише при наявності його вини. При цьому, якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Згідно податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2021, 2022 та частково за 2023 рік вбачається, що у відповідача скрутне матеріальне становище, її доходи останнім часом близькі до нуля, а тому їй було складно вчасно сплачувати аліменти в повній сумі. Крім цього, [PERSON] зазначає, що між нею та позивачем існувала усна домовленість про те, що вона буде сплачувати аліменти 1 раз у 6 місяців, проте позивач умисно приховує даний факт. Також вважала за доцільне зауважити, що позивач зобов`язаний сплачувати на її користь аліменти на утримання їхнього меншого сина [PERSON] і даний обов`язок ним теж виконується не в повному обсязі, про що свідчить долучений до справи розрахунок заборгованості. Відповідач також зазначила, що станом на 30.09.2023р. вона повністю погасила наявну в неї заборгованість по аліментам та навіть має переплату в розмірі 6000 гривень. Таким чином, вважає, що оскільки вона використовувала всі можливості для своєчасного виконання своїх зобов`язань, мала домовленість з позивачем щодо черговості сплати аліментів, позивач також не щомісячно сплачував аліменти їй в межах іншого виконавчого провадження, а також те, що на теперішній час заборгованості не існує, то дані обставини в сукупності вказують на відсутність в її діях вини, а тому немає підстав для стягнення з неї пені. В зв`язку з цим, просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та стягнути з позивача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. 12.12.2023р. представник позивача подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 15200,00 грн., яка виникла за період з липня 2021 року по липень 2023р. Заява обґрунтована тим, що в позові період нарахування пені був вказаний невірно, що призвело до невірного розрахунку суми пені. В судовому засіданні\~представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач не належним чином виконувала свої аліментні зобов`язання. Факт прострочення сплати аліментів мав місце, що підтверджується розрахунком заборгованості та не спростовано відповідачкою, а тому вважає, що є всі підстави для покладення на [PERSON] юридичної санкції передбаченої положеннями ст.. 196 СК України. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та зазначила, що сплачує аліменти з червня 2021р. У період з липня 2021р. по серпень 2022р. в неї виникала заборгованість, яку вона повністю погасила одним платежем у вересні 2022р. В наступний період вона знов мала заборгованість, однак її також було повністю погашено. На теперішній час в неї наявна переплата по аліментам за декілька місяців наперед. Також пояснила, що зараз її підприємницька діяльність зупинена, доходів вона не отримує та має скрутне матеріальне становище. Вважає, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася не з її вини, на зараз така заборгованість повністю погашена. Просила звернути увагу на те, що позивач, як платник аліментів на іншу їх спільну дитину також має заборгованість зі сплати аліментів. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 31.01.2022р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи стягнення з 22.06.2021р. і до досягнення дитиною повноліття. З листа начальника Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області від 16.08.2023р. №25.7-20/65092 вбачається, що на виконанні у головного державного виконавця відділу Косівчука Р.Б. перебуває виконавче провадження №68789879, відкрите на підставі виконавчого листа №346/2851/21, виданого 30.03.2022р. Коломийським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 2000,00 грн. щомісячно. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, проведеного головним державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №68789879 слідує, що в період з липня 2021р. по серпень 2022 р. [PERSON] аліменти не сплачувала, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 28000,00 грн. У вересні 2022р. відповідач сплатила 17800,00 грн., чим частково погасила наявну в неї заборгованість. В подальшому аліменти не сплачувала, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 01.08.2023р. становить 32200,00 грн. Згідно іншого\~розрахунку головного\~державного виконавця\~Косівчука Р. в рамках виконавчого провадження №68789879, вбачається, що в серпні 2022 року [PERSON] сплатила одним платежем 42200,00 гривень, тим самим повністю погасила наявну в неї заборгованість зі сплати аліментів і станом на 30.09.2023р. її переплата становила 6000,00 гривень. Згідно довідки № 72763 від 10.10.2023р., виданої головним державним виконавцем Косівчуком Р., заборгованість [PERSON] станом на 31.12.2023р. відсутня, в тому числі нею було сплачено 5940,00 грн. штрафу за несвоєчасну оплату аліментів. У зв`язку з несвоєчасною сплатою [PERSON] аліментів, представник позивача просила стягнути з відповідачки пеню в розмірі 15220,00 грн. за період з липня 2021 по липень 2023р. згідно проведеного ними розрахунку за формулою: сума аліментів за місяць помножено на 1% і помножено на кількість днів у відповідному місяці, який наведений в заяві про уточнення позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України). Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. \~ \~ \~ \~Згідно долучених відповідачем до відзиву податкових декларацій про майновий стан і доходи вбачається, що загальна сума доходів [PERSON] в 2021 році склала 20104,00 грн., з яких 3618,72 грн. було відраховано, як податок на доходи фізичних осіб та 301,56 грн. військовий збір. Також згідно податкових декларації, відповідач за 2022 рік та за 9 місяців 2023р. доходів не отримувала. Сума зобов`язань з єдиного внеску, що підлягає обов`язковій сплаті самозайнятою особою в 2022 році склала 2860,00 грн. З листа начальника Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області від 16.08.2023р. №25.7-20/65092 також було встановлено, що в рамках виконавчого провадження боржницею було подано декларацію про доходи і майно, відповідно до якої майно у [PERSON] відсутнє. З її пояснень було встановлено, що остання призупинила підприємницьку діяльність через воєнний стан, у зв`язку з чим і виникла заборгованість зі сплати аліментів. Згідно розрахунку головного державного виконавця Косівчука Р. та довідки, вбачається, що в серпні 2022 року [PERSON] сплатила одним платежем 42200,00 гривень, тим самим повністю погасила наявну в неї заборгованість зі сплати аліментів і станом на 30.09.2023р. її переплата становила 6000,00 гривень. Заборгованість [PERSON] станом на 31.12.2023р. відсутня, в тому числі нею було сплачено 5940,00 грн. штрафу за несвоєчасну оплату аліментів. Також відповідачкою був наданий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №346/2409/20, виданого 16.12.2020р. Коломийським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання їхнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 30000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.12.2020р., з якого слідує, що позивач також не належним чином виконує свої аліментні зобов`язання, сплачує їх не щомісячними рівними платежами, а так як і відповідач різними більшими сумами з примірними інтервалами раз в пів року. Станом на 01.10.2023р. має заборгованість в сумі 3000,00 грн. Отже, встановлені судом фактичні обставини даної справи свідчать про те, що сторони являються батьками двох неповнолітніх синів, старший з яких проживає з батьком, а менший проживає з матір`ю. Рішеннями суду з позивача та відповідача на користь один одного були стягнуті аліменти на утримання дітей. Аліментні зобов`язання кожен з батьків виконує не своєчасно, сплачуючи їх не щомісяця, що призводить до виникнення заборгованостей один перед одним. Вказане, на думку суду, підтверджує твердження відповідачки про наявність відповідної усної домовленості з позивачем про те, що аліменти будуть сплачуватися 1 раз у 6 місяців. Крім цього, суд враховує, що відповідач тривалий час підприємницькою діяльністю не займається, доходів не отримує, що вказує на її тяжке матеріальне становище та також є об`єктивної причиною несвоєчасної сплати нею аліментів. При цьому, відповідач знаходила спосіб та погашала заборгованість, яка в неї виникала і на теперішній час її зобов`язання перевиконані. Таким чином, взявши до уваги вищевикладені обставини в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що [PERSON] належним чином довела свої намагання вживати всіх можливих заходів щодо своєчасного виконання аліментних зобов`язань, що вказує на відсутність її вини в в прострочені сплати аліментів, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з неї пені, як санкції майнової відповідальності. В зв`язку з цим, суд відмовляє в позові [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2, 3 ст.\~2. ст..\~137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до 3 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Частиною 8 цієї ж статті визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До матеріалів справи відповідачем було надано копію договору про надання правової допомоги, укладеного нею з адвокатом Ломничуком Ю.Ю. та квитанцію про оплату послуг адвоката за готування відзиву на суму 5000,00 грн. Таким чином, врахувавши наявність підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу та відсутність будь-яких заперечень щодо заявленої суми з боку сторони позивача, суд в порядку розподілу судових витрат між сторонами, вважає за необхідне стягнути з позивача на користь [PERSON] п`ять тисяч гривень в якості компенсації понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved