Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк", звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд стягнути на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 53 083,04 грн. та витрати по сплаті судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15 липня 2021 року відповідачем здійснено ідентифікацію клієнта та [PERSON] підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Підпис відповідачем здійснено власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13 грудня 2019 року №151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». Відповідно до п.3 договору з відповідачем погоджено використання ОТР пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису, а саме при здійсненні будь-якої операції та правочинів між сторонами за допомогою ОТР паролю як простого електронного підпису Сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу Клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону клієнта. У подальшому відповідач виявила бажання отримати послугу «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою», ознайомилася із актуальними умовами кредитування та 30 січня 2022 року підписала паспорт кредиту за допомогою ОТР пароля. Додатково відповідачем за допомогою ОТР підписаний Графік кредиту. Відповідно до договору та графіку кредиту із Відповідачем погоджені умови послуг «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою». Разом з тим, відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору та графіку кредиту, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою за рахунком. Таким чином, у порушення умов договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором відповідно до графіку кредиту не виконав. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 01 травня 2023 року має заборгованість 53083,04 грн., яка складається із 53033,44 грн. - заборгованість за кредитом; 49,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. 26 липня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін . Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 вересня 2023 року клопотання представника відповідача адвоката Лаврухіної В.В., про призначення справи до розгляду в судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, задоволено. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник відповідача надала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого спростовує позовні вимоги позивача, не оспорюючи при цьому, що відповідачка перебувала з позивачем у правовідносинах та на регулярній основі користувалася банківськими послугами, та 15 липня 2021 приєдналася до умов та правил надання послуг, підписавши відповідні для цього документи. Проте, відповідачка не зверталася до позивача із заявкою на видачу їй кредиту та не укладала з Позивачем договір від 30 січня 2022 року №22013032885711. Зазначила, що ідентифікація Відповідачки під час підписання нею заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не є підтвердженням укладення нею кредитного договору від 30 січня 2022 року № 220130328857111 та волевиявленням на отримання кредиту. Як вбачається з третього абзацу позовної заяви, підписання паспорту кредиту та графіку кредиту здійснювалось з використанням ОТР пароля, а не власноручного підпису користувача банківськими послугами та без належної ідентифікації та встановлення особи, що звертається за отриманням кредиту, шляхом введення такого паролю. Так, в ніч з 29 січня 2022 року на 30 січня 2022 року, близько 6-ї години ранку у відповідачки викрадено два телефони, на яких були встановлені мобільні додатки, зокрема додаток «Приват 24». Зникнення телефонів відповідачка виявила лише близько 10-ї години ранку, проте вона не надала цьому жодного значення оскільки телефони були старими і з побитими екранами і вона вже давно мала намір придбати собі новий один замість старих двох. Відповідачка була переконана, що згубила телефони і не уявляла, що зловмисники можуть скористатися ними для незаконного отримання кредитів на її ім`я, адже її паспорт та банківські картки були у неї. Тому вона не зателефонувала одразу до банку, щоб заблокувати картки/рахунки. Натомість 30 січня 2022 року вона пішла в магазин електроніки за новим телефоном та в офіс мобільного оператор « Лайф » щоб відновити номери телефонів. І лише там, оформлюючи розстрочку на новий телефоні увійшовши до мобільного додатку «Приват24», вже на новому телефоні вона побачила, що хтось оформив на її ім`я кредит. Вона негайно зателефонувала в банк та заблокувала карту/рахунок. Цього ж дня вона звернулася до поліцейська відділку і написала заяву про злочин. Проте, її перше звернення в поліції залишилося без уваги з боку правоохоронних органів. В подальшому, наступного дня Відповідачка знову звернулася в поліцію із заявою про кримінальне правопорушення, що підтверджується талоном-повідомленням. 02 лютого 2022 року порушено кримінальне провадження щодо вчинення відносно [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 Кримінального кодексу України. 11 лютого 2022 року відповідачка була допитана в якості потерпілої. В підтвердження заявленого про те, що [PERSON] не брала кредит, за стягненням якого Позивач звернувся до суду, повідомила, що протягом дня 30 січня 2022 року відповідачка була з подругою [PERSON] . Крім того, відповідачка повідомляла позивачеві про викрадення її телефонів та вчинення невідомими особами щодо неї шахрайських дій з незаконним використанням її фінансового телефону, проте банк жодним чином не відреагував на повідомлення. Видаючи кредит, позивач не переконався належним чином в особі позичальника, не оцінив ризики та, в результаті, провів відверто ризикові транзакції, що вчинялися злочинцями. До того ж, видача кредиту на суму 61 995 грн суперечить п. 2.2. Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, яку в 2021 році підписувала відповідачка, адже розмір кредитного ліміту для карт «Універсальна» встановлено в розмірі 50 000 грн, що на 10 000 менше від суми виданого банком кредиту. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тож, відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Крім цього, до позову не долучено зрозумілого розрахунку суми боргу, як того вимагає чинне законодавство. Доданий до позову аркуш паперу з табличкою, що ймовірно називається «розрахунок заборгованості», не є таким розрахунком заборгованості, адже розмір шрифту роздруківки «розрахунку» є настільки мілким, що неможливо прочитати та візуально сприйняти зафіксовану в ньому інформацію. Висновки позивача про те, що операція щодо отримання кредиту супроводжувалась правильним вводом ОТР паролю є помилковими, оскільки таке твердження не свідчить про те, що відповідачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Представник позивача надала суду відповідь на відзив в якому підтримала позовні вимоги, спростовуючи доводи представника відповідача щодо відмови в задоволенні позовних вимог. Зазначила, що позивачем надано до суду копію заяви від 30 січня 2022 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії заяви чітко вбачається, що відповідач висловила згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчила, що на підставі власного волевиявлення, згідно зі ст. 634 ЦК України, підписанням цієї заяви приєднується до умов банку що розміщені в мережі Інтернет, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять Договір банківського рахунку, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі і зобов`язується належним чином їх виконувати. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. 30 січня 2022 року до банку надійшло платіжне доручення клієнта про переказ коштів. Ініціатором переказу є власник карткового рахунку, переказ ініційовано з використанням держателем електронного засобу для оплати вартості товарів і послуг, що не суперечить вимогам ст. 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Даний платіж ініційовано клієнтом через інтернет, а саме шляхом введення інформації про номер картки, термін її дії та CVV код проходження успішної авторизації. Тобто кожна транзакція забезпечена захистом від шахрайських дій, а саме проходження клієнтом авторизації, тобто введення реквізитів карти, які дають можливість ідентифікувати клієнта та картковий рахунок, та додаткове підтвердження операції шляхом введення одноразового ОТП-паролю, який надсилається банком на мобільний телефон клієнта, який зареєстрований ним в банківській системі. Тобто для підтвердження операції Відповідачем отримано та введено одноразовий ОТП-пароль, який і завершив транзакцію. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки карти до стоп-листа платіжної системи. Тобто посилання відповідача на те, що коштами заволоділи шахраї є необґрунтованим, оскільки кожна операція забезпечена авторизацією та ОТР-паролі для входу в комплекси та підтвердження платежів надсилалися на його номер мобільного телефону та доступні були тільки відповідачу. Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволені позову в повному обсязі, з обставин викладених в позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву, додатково заначивши, що кошти були зняті з поточного рахунку та в разі вчинення протиправних дій третіх осіб, відповідач не вчинила всіх дій спрямованих на перешкоджання заволодіння її коштами, в зв`язку з чим саме відповідач несе ризики та зобов`язана відшкодувати банку вказані кошти. Відповідач зверталася до банку після укладення 30 січня 2022 року оспорюваного договору, після чого було заблоковано будь-які фінансові операції. Банк ідентифікує клієнта при отриманні кредиту в тому числі надсиланням ОТР паролю, якщо запит надходить від клієнта з фінансового номера телефону. Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позову, з обставин викладених у відзиві на позовну заяву, а саме в тому, що підтвердила що відповідачка приєднувалася до послуг банку, проходила ідентифікацію але не укладала договір 30 січня 2022 року, в ніч з 29 на 30 січня 2022 року у відповідача було викрадено мобільні телефони, на яких стояв додаток "Приват 24", виявила відсутність телефонів відповідач приблизно о 10 год. 30 січня 2022 року, але не хвилювалася з цього приводу, так як вже давно хотіла їх змінити на один новий. Цього ж дня, при купівлі нового телефону, зайшовши в додаток «Приват 24» виявила, що картки заблоковано, в цей же день написала заяву до поліції, яку прийняли тільки з другого разу на наступний день. Виявила, що банком надано кредит, але вона його не брала, кредит був виданий на більшу суму, ніж передбачав ліміт картки. Цього ж дня повідомила позивача, що її додатком "Приват 24" скористалися зловмисники, та на її ім`я оформили кредит, при цьому працівники банку не ідентифікували особу відповідача, при здійснені даних операцій, що й стало підставою в протиправному заволодінні коштів зловмисниками з карткового рахунку відповідача та з даного приводу порушено кримінальне провадження. Вважає, що в задоволені позову позивачу необхідно відмовити, так -як позивач не надав доказів того, що коштами з карткового рахунку відповідача треті особи заволоділи з відома відповідача. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з обставин, викладених у відзиві на позовну заяву, підтримала пояснення свого довірителя, пояснила, що 30 січня 2022 року в неї було викрадено мобільні телефони, коли пішли купувати новий телефон вдень 30 січня 2022 року то в магазині мережі «Лайф», під час відновлення втрачених номерів телефону цього оператора нею було виявлено, що вона не може зайти в додаток «Приват 24» оскільки ПІН-код змінений. Продавець надав послугу, дозволила встановити додаток «Приват 24» змінивши через відновлений номер телефону пін-код для входу в додаток банку, коли зайшла в нього, то побачила на рахунку відсутність коштів. Повідомила про цей інцидент поліцію, розпочалося досудове розслідування. Також повідомила в банк. Крім цього, зловмисники оформили кредити на неї ще в кількох банках на різні суми. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що вона з відповідачкою подруги. Відповідачка повернулася із зустрічі з друзями, на яку пішла 29 січня 2022 року, виглядала засмученою та повідомила, що в неї викрали телефони, підозрює що це був таксист, який віз її додому. В той же день, вдень вони пішли в ТЦ «Дома» щоб купити новий телефон та відновити номер. Зайти в додаток «Приват 24» відповідачка не змогла відразу, так як був інший пін-код, не її. Коли вдалося це зробити, то почали приходити повідомлення про операції з картами, хоча карти банківські були при собі у відповідачки. Тоді стало зрозуміло що з карток було викрадено кошти. Свідок пояснила, що весь день 30 січня відповідачка була з нею, та не була в магазині Ельдорадо . Потім позивач, вже без свідка, звернулися до поліції та банку. Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що як визначено у ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як убачається, відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 15 липня 2021 року, згідно якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 7-17). При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України і відповідно формулярами та стандартними формами є "Умови та правила надання банківських послуг", "Тарифи Банку". Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем станом на 01 травня 2023 року заборгованість відповідача, яку просить стягнути позивач, за кредитом складає 53 033,44 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 49,60 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як убачається з наданих до суду виписки за договором № б/н за період з 30 січня 2022 року по 02 травня 2023 року, що саме 30 січня 2022 р. по кредитній картці відповідача позивачем було здійснено фінансову операцію - покупку на 61 995,00 грн. (а.с. 5). Стороною відповідача після звернення до ТОВ «Дієса» було надано електронну копію чеку ФН 3000487561 від 30 січня 2022 року, згідно якого 30 січня 2022 року у ТОВ «Дієса» (еldorado.ua) було придбано смартфон Apple iPhone 12 128 GB Black та смартфон Apple iPhone 12 128 GB Purple на загальну суму 61 995 грн. (а.с. 113). Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] , відповідачу 30 січня 2022 року було встановлений кредитний ліміт у сумі 61 995,00 грн. (а.с. 6). Позивачем надано виписку з терміналу Х11618QCрозміру кредиту в сумі 61 995,00 грн. з якого вбачається, що [PERSON] підтверджує зобов`язання за договором 22013032885711 від 30 січня 2022 року і доручає банку встановити регулярний платіж з картки/рахунку [NUMBER] на погашення заборгованості. Ідентифікацію здійснено за допомогою простого електронного підпису, ПІН вірний (а.с. 18). За даним фактом 02 лютого 2022 року були внесені відомості до ЄРДР, а саме, що 30 січня 2022 року, приблизно о 5 год. 50 хв. невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа коштами з банківської карти АТ "Приват Банк" у загальній сумі 144988 грн. 53 коп., належної [PERSON] , також оформила кредит на ім`я [PERSON] на суму 50 тис. грн. в банку "Монобанк" та мікрозайми в фінансових установах "Мінівео" на суму 1000 грн. та "Мілоан" на суму 15 000 грн. (а.с. 53). У рамках відкритого кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12021105040000431 від 02 лютого 2022 року, 11 лютого 2022 року проведено допит потерпілої [PERSON] та 25 лютого 2022 року допит [PERSON] як свідка (а.с. 54-61). У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16-ц вказано, що: "у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що "у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що: "відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: "користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Також у постанові КЦС ВС від 07 листопада 2022 року у справі №751/5017/20 зазначено: «Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 03 жовтня 2022 року у справі № 387/746/18. Відповідно до ст. ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд виходить з того, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати 30 січня 2022 року збільшення кредитного ліміту до 61 995,00 грн., що призвело до подальшого витрачання кредитних коштів невідомими особами у загальній сумі 61 995,00 грн. Судом встановлено звернення позивача до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій, та банком не заперечено факту її звернення з повідомленням про несанкціоноване витрачання грошових коштів. Отже, суд дійшов до висновку, що відповідач здійснив всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення своєї невинуватості, що не встановлено обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Таким чином, позивач, на думку суду, передчасно зробив висновок про порушення відповідачем прав та умов кредитування, що потягло несанкціонований переказ коштів з карткового рахунку відповідача на сплату покупок невстановлених осіб. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат на користь позивача не здійснюється. Представником відповідача адвокатом Лаухіною В.В. заявлено, що розмір витрат, які позивач має сплатити адвокату за професійну правничу допомогу становитиме приблизно 10000,00 грн. До ухвалення рішення судом визначити точний об`єм послуг, та, відповідно розмір витрат неможливо. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, заявила, що детальний розрахунок витрат з підтверджуючими їх доказами (договір, рахунок,акт тощо) будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Outcome: dismissed