Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

12.01.2021 представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Є.М. Єрмолов звернувся до суду з вищевказаним позовом, який було уточнено представником позивача [PERSON] 28.03.2023 на виконання ухвали суду від 06.03.2023 про залишення позову без руху, до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути з останніх на користь банку заборгованість у розмірі 478059, 68 грн. за кредитним договором №MKMOGI0000004799 від 28.02.2008. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що відповідно до укладеного договору №MKMOGI0000004799 від 28.02.2008 [PERSON] отримав кредит у розмірі 480000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.02.2028. Вказує, що [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями, які постійно проживали разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На виконання вимог ч. 3 ст. 1281 ЦК України 12.11.2017 була направлена претензія кредитора до Першої Ужгородської ДНК. Стверджує, що відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі кредитні зобов`язання померлого позичальника, спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені Законом строки. Зазначає, що станом на дату смерті [PERSON] заборгованість по договору MKMOGI0000004799 від 28.02.2008 становить 7599666,88 грн., яка складається з наступного: 478059,68 грн заборгованість за кредитом; 1823264,72 заборгованість за відсотками; 5928342,48 грн заборгованість з пені. Оскільки законодавством не передбачено повернення лише повної суми заборгованості, позивач просить суд задовольнити даний позов та винести рішення, яким стягнути з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 478059,68 грн, а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі 7170,90 грн. 30.11.2023 представник відповідача [PERSON] адвокат Бухтояров Р.О. подав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувавши строки позовної давності, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, та як позивач довідався про порушення свого права 08.10.2017, а з 16.11.2017 обізнаний про смерть боржника. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи повідомленими про день та час розгляду справи, в тому числі шляхом розміщення відповідного повідомлення про виклик на вебпорталі Судова влада України, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали. 12.12.2023 представник відповідача [PERSON] адвокат Бухтояров Р.О. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив застосувати строки позовної давності, про які вказав у відзиві. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. 28.02.2008 між [PERSON] та АТ КБ «Приват Банк» укладено договір про іпотечний кредит MKMOGI0000004799, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 480000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.02.2028. 28.02.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (Іпотекодержатель), [PERSON] (Позичальник) та (Іпотекодавець) [PERSON] укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно, а саме будинок [ADDRESS] , який зареєстровано приватним нотаріусом О.М.Шоляк у реєстрі за № 535. [PERSON] помер [INFO] , що серед іншого підтверджується ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.11.2016 у справі №308/11345/15-ц. Станом на час смерті [PERSON] заборгованість по договору MKMOGI0000004799 від 28.02.2008 становить 7599666,88 грн., яка складається з наступного: 478059,68 грн заборгованість за кредитом; 1823264,72 заборгованість за відсотками; 5928342,48 грн заборгованість з пені. 12.01.2021 (вхідна дата документа) позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом по договору MKMOGI0000004799 від 28.02.2008 у сумі 478059,68 грн. Позовна заява надіслана засобами поштового зв`язку 23.12.2020. У порядку ст. 1281 ЦК України позивачем до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори направлено претензію від 08.10.2017. Згідно з листа завідуючої контори В.М. Митровки від 16.11.2017 №1072/02-44 претензія зареєстрована у книгу обліку та реєстрації спадкових справ 15.11.2017 за № 672 та заведена спадкова справа №275/2017. Із довідки Відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 19.05.2020 №1050/18-21 вбачається, що на момент смерті [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З копії спадкової справи №275/2017, отриманої від Першої Ужгородської державної нотаріальної контори на виконання ухвали суду від 08.04.2021, видно, що в такій міститься вищевказана претензія кредитора з відміткою нотаріуса про надходження заяви 15.11.2017, з додатками копія ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.11.2016 у справі №308/11345/15-ц, відомості та виписка з ЄДРПОУ щодо ПАТ КБ «ПриватБанк», довіреність, видана банком, банківська ліцензія, а також інформаційна довідка зі Спадкового реєстру та витяг про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі від 15.11.2017, актовий запис про смерть [PERSON] , лист завідуючої контори В.М. Митровки від 16.11.2017 №1072/02-44, адресований банку, про заведення спадкової справи. 08.05.2020 позивач направив відповідачам [PERSON] та [PERSON] листи-претензії з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором. Відомості про те, що останні отримали вказані претензійні листи від позивача до позову не додано. Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Відповідно до статті 1281 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися, як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18). Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи - боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи, її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку статті 1282 ЦК України. Вирішуючи спори про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Вказаний правовий висновок міститься зокрема у постанові Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 751/8658/15-ц (провадження № 61-2095св20). З матеріалів справи № 308/11345/15ц вбачається, що актовий запис про смерть [PERSON] надійшов до суду 28.10.2016, ухвалою суду від 07.11.2016 закрито провадження у зв`язку зі смертю останнього, така направлена на адресу позивача 14.11.2023, при цьому 10.01.2017 від банку засобами поштового зв`язку надійшло до суду клопотання про повернення судового збору. Означене свідчить про те, що якнайпізніше 10.01.2017 позивач був обізнаний про смерть [PERSON] . При цьому з уточненої позовної заяви вбачається, що позивач, на виконання положення ст. 1281 ЦК України, 12.11.2017 направив претензію кредитора до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори. Вказана претензія отримана нотаріусом 15.11.2017, про що свідчить відповідна відмітка. Проаналізувавши вказане, суд констатує недотримання кредитором положення ч. 2 ст. 1281 ЦК України, оскільки про смерть позичальника банк дізнався якнайпізніше 10.01.2017, направивши до суду у справі № 308/11345/15ц клопотання про повернення судового збору, при цьому вимога кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника та/або нотаріуса повинна була бути подана протягом шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, при цьому фактично претензія була надіслана банком до нотаріальної контори 12.11.2017. Більш того лише 08.05.2020 позивач направив, як вказано в позові, спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] листи-претензії з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу, на свій розсуд розпорядився своїми правами та обов`язками щодо обрання способу захисту, предмету та вимог позову, збирання доказів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц зроблено правовий висновок про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Сторона позивача в позовній заяві стверджує, що відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі кредитні зобов`язання померлого позичальника, спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені Законом строки. Частиною 3 ст.1268 ЦК України регламентовано, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Із довідки Відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 19.05.2020 №1050/18-21 вбачається, що на момент смерті [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, суд зазначає, що сам факт реєстрації місця проживання відповідачів за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що на час відкриття спадщини вони постійно проживали з померлим та/або пов`язані з таким родинними зв`язками, є спадкоємцями, прийняли спадщину за померлим. З копії спадкової справи №275/2017, отриманої від Першої Ужгородської державної нотаріальної контори на виконання ухвали суду від 08.04.2021, не видно, що відповідачі зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та видачею свідоцтва про право на спадщину тощо. 08.05.2020 позивач направив відповідачам [PERSON] та [PERSON] листи-претензії з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором. Відомості про те, що останні отримали вказані претензійні листи від позивача до позову не додано. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, як зазначалося вище, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим стосовно до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Вказаний правовий висновок міститься зокрема у постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 756/7022/18 (провадження № 61-12207св21). З копії спадкової справи №275/2017, отриманої від Першої Ужгородської державної нотаріальної контори на виконання ухвали суду від 08.04.2021, не видно, що відповідачі отримали у спадщину майно померлого, що унеможливлює серед іншого встановлення обсягу спадкового майна й відповідно визначення обсягу відповідальності спадкоємців. Крім того ст. 1258 ЦК України встановлює те, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. В даному випадку неможливо встановити, спадкоємцями яких черг є відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , хто одержав право на спадкування, а хто ще ні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частини 1 та 3 ст. 12 ЦПК України). За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи те, що строк пред`явлення вимоги кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою статті 1282 ЦК України, пропущений; приймаючи до уваги те, що спадкоємці померлого [PERSON] з заявами про прийняття спадщини до органів нотаріату не звертались, свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям померлого не видавалось, обсяг спадкового майна суду невідомий; з огляду на те, що доказів зворотного, зокрема того, що саме відповідачі прийняли спадщину, матеріали справи не містять та в процесі розгляду судом не здобуто, відтак відсутні підстави для задоволення позову. Щодо застосування строку позовної давності, про що заявлено представником відповідача [PERSON] адвокатом Бухтояровим Р.О., так як позивачу було відомо про смерть боржника 16.11.2017, суд відхиляє таку з огляду на наступне. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Колегія суддів наголошує, що формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. Аналіз змісту статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 320/9961/15-ц зроблено правовий висновок про те, що початком перебігу позовної давності є день, коли банк отримав повідомлення приватного нотаріуса з інформацією про коло спадкоємців померлого боржника. З цієї дати настали одночасно обов`язкові умови для початку перебігу позовної давності, передбачені у частині першій статті 261 ЦК України: банку на цей момент вже було відомо про порушення його права, а також отримано відомості про особу, яка його порушила. Саме з моменту отримання банком відомостей про коло спадкоємців померлого боржника починає перебіг строк позовної давності у спірних правовідносинах. Схожий за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 456/4355/15-ц, від 07 квітня 2021 року у справі № 727/4094/19, від 21 серпня 2019 року у справі № 344/10715/16. Вказаний правовий висновок міститься зокрема у постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 756/7022/18 (провадження № 61-12207св21). Зі змісту позовної заяви й доданих документів видно, що 15.05.2020 банк направив лист-претензію [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємцям, однак суд позбавлений можливості встановити дату, з якої банк був обізнаний про те, що саме [PERSON] та [PERSON] , є особами, безпосередньо до яких банку необхідно звернутися з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки з матеріалів справи не вбачається отримання банком інформації від нотаріуса про коло спадкоємців померлого боржника, що зрештою унеможливлює встановлення початку перебіг строк позовної давності у спірних правовідносинах. Окрім цього суд зауважує, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. Враховуючи те, що суд відмовляє у позові через необґрунтованість заявлених вимог. Підстави для застосування строку позовної давності відсутні. Згідно з частиною першою та другою статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed