Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся до суду із вищевказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі відповідач, ТОВ «ФК «Еліт фінанс»), обґрунтовуючи підставність вимог тим, що 27.08.2019 між ним, [PERSON] , та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №591057094, право вимоги за яким перейшло на підставі договору факторингу за №1 від 22.02.2021 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс». 09.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис №122556 на підставі вищевказаного Кредитного договору №№591057094 від 27.08.2019. 26.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. на підставі виконавчого напису №122556 від 09.06.2021 було відкрито виконавче провадження про стягнення із нього, [PERSON] , заборгованості за кредитним договором в розмірі 57\~670,65 грн. на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, вказуючи, що приватний нотаріус не перевірив наявності доказів належного направлення та отримання позивачем як боржником письмової вимоги про усунення порушень, якщо вони мали місце, внаслідок чого видано виконавчий напис без дотримання належної процедури передбаченої Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Нотаріус не врахував, що відповідач не надав належних доказів на підтвердження безспірності заборгованості передбачених Переліком документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, у зв`язку із чим виконавчий напис вчинено з порушенням діючого законодавства, що є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Наведені обставини послугували підставою звернення позивача до суду із даним позовом. У визначений судом строк відзиву на позов відповідач не подав, однак в адресу суду за підписом директора ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» надійшла заява про визнання позову, в якій він просив також вирішити питання про повернення позивачеві 50 відсотків судового збору, у зв`язку із визнанням ними позову. Інші заяви по суті від учасників цивільного процесу не надходили. Ураховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 26.09.2023 було прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. За клопотанням представника позивача витребувано у Міністерства юстиції України інформацію щодо робочого місця (контори) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича та про чинність свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; у Київського обласного державного нотаріального архіву належним чином засвідчену копію нотаріальної справи Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича на підставі яких було вчинено виконавчий напис №122556 від 09.06.2021 та відкрито виконавче провадження №67686278 від 26.11.2021. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, встановив, що 27.08.2019 між [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №591057094. 09.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. на підставі ст..87 Закону України «Про нотаріат», п.2 Переліку документів, за яким стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 за №1172 було видано виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №122556, відповідно до якого із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», якому ТОВ «ФК ФОРД» відступило право вимоги на підставі Договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021, якому АТ «Альфа-Банк» на підставі Договору факторингу за №1 від 22.02.2021 відступило право вимоги за кредитним договором № 591057094 від 27.08.2019, який укладений між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк», сума вимоги кредитора становить 57\~670,65 грн. за період з 23.02.2021 по 03.06.2021 (а.с.7) Постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. від 26.11.2021 було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №122556 виданого 09.06.2021 та стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», заборгованості у розмірі 57\~670,65 грн. Вказані обставини визнаються учасниками справи, про що зазначено в\~заявах по суті справи, у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, отож в силу приписів ст..82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому просить суд визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таке вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172. Слід зазначити, що 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості. За змістом статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), постановах Верховного Суду, зокрема від 14 березня 2019 року у справі №201/13708/16-ц (провадження № 61-25811св18), від 31 січня 2018 року у справі №285/2975/16 (провадження № 61-31641св18), які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Слід відмітити, що відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Разом з тим, слід звернути увагу, що відповідачем не надано будь-яких заперечень, аргументів та доказів на спростування доводів позивача наведених у позові щодо не безспірності заборгованості, за наявності яких було можливим вчинення нотаріусом виконавчого напису, не доведено, що приватний нотаріус направив позивачеві як боржникові письмову вимогу щодо усунення порушень, що свідчить про недотриманням вимог діючого законодавства, тоді як відповідач визнав обставини наведені позивачем у позові та визнав позов у повному обсязі, про що зазначив у заяві, яку спрямував в адресу суду. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує приписи ст. 133, 141, 142 ЦПК України, а також те, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн, при цьому, відповідачем позов визнано, відтак з останнього на користь позивача слід стягнути 536,80 грн. судового збору, а 536,80 грн. повернути позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved