Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. 16.02.2022 до суду від представника комунального підприємства «Харківські теплові мережі» надійшла позовна заява з вимогами: стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі: 68886,68 грн; три відсотки річних у сумі 1532,01 грн; інфляційні втрати в сумі 3636,15 грн; судовий збір в сумі 2481,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Однак, в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води не здійснюють, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість: за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, за період з 01.01.2016 по 31.12.2021, у розмірі 68886,68 грн. Окрім зазначеної суми заборгованості, відповідачам нараховані суми інфляційних витрат за час прострочення заборгованості у розмірі 3636,15 грн та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 1532,01 грн. Позивач зазначив, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржників за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Рух справи. Ухвалою судді Червонозаводського районного суду міста Харкова від 22.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в справі. Відповідно до акту приймання - передавання справ від 24.10.2022 до Ленінського районного суду міста Полтави з Червонозаводського районного суду міста Харкова надійшла справа № 646/943/22. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2022, зазначену справу передано в провадження судді Подмаркової Ю.М. Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 25.10.2022 прийнято позовну заяву, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24.02.2023 позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 01.09.2023 заяву представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвоката Водолазького О.М. про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24.02.2023 у цивільній справі № 646/943/22 за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води скасовано. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Аргументи учасників справи. 19.09.2023 від представника відповідачів - адвоката Водолазького О.М. надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що Ленінським районним судом м. Полтави розглядається вказана справа за позовом КП "Харківські теплові мережі" до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в розмірі 68886,68 грн за період з 01.01.2016 по 31.12.2021, а також інфляційних витрат 3636,15 грн, трьох відсотків річних 1532,01 грн та судового збору 2481,00 грн. Позовні вимоги за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 заявлені з порушенням строків позовної давності. В зв`язку з цим, вважають, що позивач повинен надати розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, інфляційних витрат та трьох відсотків річних за період з 01.01.2019 до 31.12.2021 для надання вмотивованих пояснень щодо незгоди з розрахунком або буде визнано позовні вимоги. Враховуючи вищевикладене, вважають, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На виконання вимог п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України повідомили, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (витрати на правову допомогу), які відповідачі очікують понести в зв`язку із розглядом справи становить 3000,00 грн. 26.09.2023 від представника КП "Харківські теплові мережі" надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що у позовній заяві, заборгованість відповідача перед КП "Харківські теплові мережі" виникла за період з 01.01.2016 по 31.12.2021. В той же час, 30.03.2020 Верховною Радою України прийнято ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (Covіd-19)". Постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Covіd-19" постановлено установити карантин на усій території України з 12.03.2020, який тривав на час виникнення заборгованості відповідача спожитої теплової енергії. Позивач звернувся з позовом до суду у лютому 2022 року. Строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиту теплову енергію у період з квітня 2017 року по 31 грудня 2021 року, в силу приписів пункту 12 Розділу Прикінцевих та перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, продовжено на строк дії карантину. Сама по собі заява про застосування строків позовної давності свідчить про визнання відповідачем порушеного права позивача, тобто наявність заборгованості, оскільки за спливом строку позовної давності можна відмовити у випадку, коли порушені, невизнані або оспорені права підлягають захисту, але відповідач пропустив строк без поважних причин. З моменту зарахування коштів на рахунок КП "Харківські теплові мережі" їх власником стає вже теплопостачальна організація, як власник отриманих коштів позивач зараховує отримані кошти відповідно до призначення платежу, а залишок коштів, які є його власністю та не підлягають під призначення платежу, вказаного споживачем у платіжному документі, зараховує на оплату послуг за попередній період відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, здійснюючи повноваження розпорядження своїм майном на власний розсуд. Якщо позивач не зазначає в платіжному документі призначення платежу, КП "ХТМ" зараховує кошти за поточний місяць, у якому є борг, а залишок за попередній період, де є борг споживача. Відповідачі оплату за надані послуги сплачували не регулярно, до оплати призначалася одна сума, а сплачувалася менша. Позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості з оплати ЖКП переривається у разі часткового погашення боржником відповідної заборгованості. Таким чином, період з 01.01.2016 по 31.01.2022 не є пропущеним, оскільки відповідач періодично вчиняв дії, що свідчать про визнання ним боргу. Враховуючи викладене, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 06.12.2023 від представника відповідачів - адвоката Водолазького О.М. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що відповідачі дійсно не сплачували за комунальні послуги тривалий період через скрутне матеріальне становище. Твердження позивача про те, що послуги за опалення частково сплачувались відповідачами в деякі місяці за період з квітня 2016 року по жовтень 2019 року не відповідають дійсності та категорично заперечуються відповідачами. Виписка про надходження коштів, яка сформована самим позивачем, а не банківською установою, що ставить під сумнів її відповідність дійсним реаліям. Представником відповідачів було направлено адвокатський запит до КП "ХТМ" стосовно надання копії цієї виписки в письмовому вигляді, щоб була можливість ознайомитися з її змістом, але, всупереч вимогам діючого законодавства, відповіді від позивача не надійшло. Відповідачі з жовтня 2019 року почали сплачувати комунальні послуги, але ці платежі здійснювалися саме за період нарахування з жовтня 2019 року, а не в рахунок погашення заборгованості. Щодо посилання позивача на встановлення карантинних обмежень та продовження строків позовної давності слід зазначити, що оголошення карантину внаслідок поширення коронавірусу не зупиняє роботи судів, правосуддя в Україні здійснюється і в період зазначеного карантину, з дотриманням необхідних запобіжних заходів. Враховуючи викладене, просив позовні вимоги задовольнити частково, з урахуванням строків позовної давності. Судові витрати розподілити пропорційно відносно задоволених позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, у поданій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у судовому засіданні були представлені повноважним представником. Представник відповідачів адвокат Водолазький О.М. у судовому засіданні проти проведення судового розгляду справи за відсутності представника позивача та відповідачів не заперечував. Просив застосувати до позовних вимог позивача строки позовної давності, визначені положеннями ст. 257 ЦК України. За правилами ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасникам справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, ураховуючи надходження від представника позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності, враховуючи що відповідачі представлені у судовому засіданні повноважним представником, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи учасників справи, проти чого не заперечував у судовому засіданні представник відповідачів - адвокат Водолазький О.М., неявка вказаних учасників справи у судове засідання не перешкоджає вирішенню спору. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Як убачається зі змісту довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 21.02.2022 [PERSON] та [PERSON] зареєстровані такими, що проживають за адресою: [ADDRESS] (а. с. 14). Відповідачі є споживачами послуг, що надає КП «Харківські теплові мережі», опалення та гарячої води шляхом відкриття абонентського особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Судом встановлено, що за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим за адресою: [ADDRESS] , має місце заборгованість за надані КП «Харківські теплові мережі» послуги з опалення та гарячу воду за період з 01.01.2016 по 31.12.2021 у загальному розмірі 68886,68 грн. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Як убачається з матеріалів справи, КП «ХТМ» надаються послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідачі, в свою чергу, споживають зазначені послуги, що свідчить про наявність між ними взаємних зобов`язань. За правилами ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, разом з тим відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Ураховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житловою-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року, прийнятій у справі №6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року, прийнятій у справі №176/456/17 (провадження № 61-63св18). Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 68 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно з п. 18 «правли надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання. Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги визначені вимогами ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг. Згідно з пунктом 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору. Але це не означає, що під час відсутності такого договору відповідачі мають право користуватися послугами, що фактично надаються, і не оплачувати їх. За змістом ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Це узгоджується з положеннями ст. 11 ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян. Такими діями відповідачів є фактичне користування послугами, що надаються позивачем. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовились від послуг, які надавало їм КП «Харківські теплові мережі», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги. Правилами ч. 1 ст. 2 ЦПК України унормовано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорювано право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частиною 2 статті 77 ЦПК України. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ч. 1 ст. 82 ЦПК України унормовано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як убачається зі змісту положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг теплової енергії шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] за період з 01.01.2016 по 31.12.2021 утворилася заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву води в розмірі 68886,68 грн. Доказів того, що послуги відповідачам не надавались, що вони не користувалися наданими послугами і потреби в таких послугах не мали, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено. З огляду на зазначене, суд, за результатами розгляду справи, вважає доведеним позивачем факт невиконання відповідачами обов`язку щодо оплати вартості отриманих послуг з теплопостачання та підігріву води в період з 01.01.2016 по 31.12.2021 у розмірі 68886,68 грн. Відповідачами в особі представника - адвоката Водолазького О.М. подано заяву про застосування позовної давності до заявлених вимог. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це закріплено положеннями ст. 257 ЦК України. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як це унормовано вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України. У статті 264 ЦК України визначено порядок переривання перебігу позовної давності. Так, згідно із цією статтею перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення позову особою до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Аналіз зазначеної норми статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що йдеться про дві підстави для переривання перебігу позовної давності: а) вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; б) пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. У постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1457цс16 зазначено, що: «відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі №761/12553/15-ц. Аналіз змісту частин 1 та 3 ст. 264 ЦК України дає підстави для висновку, що переривання перебігу строку позовної давності є можливим виключно в його межах (загальний строк 3 роки), а не після спливу позовної давності чи поза її межами. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 914/2026/17, Верховний Суд зазначив, що оскільки при дослідженні обставин, пов`язаних з вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може відбутися лише в межах строку давності. Така позиція Верховного Суду сформована у цілому ряді постанова і є сталою. За правилами ч. 5 ст. 216 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, прийнятій у справі №6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року, прийнятій у справі №6-169цс14, від 30 вересня 2015 року, прийнятій у справі №6-154цс15, зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п. 6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019, прийнятій по справі №911/3681/17). Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», та від 22.10.1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Як зазначалося судом вище, суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з теплопостачання та підігріву води у розмірі 68886,68 грн, яка виникла в період з 01.01.2016 по 31.12.2021. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України №530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020. У постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року, прийнятій у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року, прийнятій у справі №728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2. Досліджуючи докази на підтвердження переривання відповідачем позовної давності, суд виходить із того, що розрахунки заборгованості КП "Харківські теплові мережі" не відображають обставин визнання відповідачами боргу, сторонами не було надано доказів, а саме квитанцій про сплату боргу із зазначенням призначення платежів, платників, період оплат, що було б підставою, передбаченою частиною першою статті 264 ЦК України, для переривання перебігу позовної давності. Таким чином, відповідачі не вчиняли дій по визнанню боргу, заборгованість в повному обсязі чи її частини не сплачували. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачі періодично сплачували нараховані позивачем послуги за місяць або здійснювали платежі менше нарахованих за місяць сум. Позивач звернувся з позовом до суду 16.02.2021. Враховуючи вищевикладені обставини справи та норми матеріального права, суд приходить до висновку про застосування строків позовної давності та стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.04.2017 по 31.12.2021 у розмірі 55114,34 грн . Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг позивачем нараховано 3636,15 грн - індексу інфляції за час прострочення та 1532,01 грн - 3% річних від простроченої суми. Наведені обставини, підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме: розрахунком заборгованості, розрахунком 3 % річних та індексу інфляції. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем правильно застосовані приписи статті 625 Цивільного кодексу України щодо зобов`язання боржника сплатити інфляційні втрати та 3% річних в разі прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконали, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованості у розмірі 60282,50 грн, з яких: заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.04.2017 до 31.12.2021 у розмірі 55114,34 грн; інфляційні витрати - 3636,15 грн; три відсотки річних 1532,01 грн. Відтак, позовні вимоги піжлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» суд задовольнив частково, вважає за можливе відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2170,88 грн, стягнувши їх з відповідачів в рівних частинах по 1085,44 грн з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial