Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач звернулась до суду із цим позовом. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 20.06.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біловодського районного управління юстиції у Луганській області між нею та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 20.11.2017 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що після припинення спільного проживання, а саме: у період з листопада 2017 року і до тепер, відповідач жодним чином не бере участь у вихованні, розвитку та утриманні своєї дитини [PERSON] , [INFO] . Зі слів позивача, ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків негативно відображається на дитині сторін, так як без письмової згоди відповідача позивач не може її зареєструвати на постійній основі за іншим місцем проживання, а не як внутрішньо переміщену особу, та вивезти її за кордон для відпочинку чи для навчання, лікування. Разом з цим, позивач звертає увагу, що несправедливим є також той факт, що відповідач, який не виконує свої батьківські обов`язки відносно доньки, має відносно неї визначені законом права, і це йде не на користь дитини. Як зазначає позивач, її з відповідачем неповнолітня донька знаходиться на повному утриманні та вихованні позивача та її чоловіка [PERSON] , проживає разом із ними у квартирі за адресою: [ADDRESS] . На підставі вище наведеного, позивач просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , уродженця села Красна Талівка Станично-Луганського району Луганської області, батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнути на її користь з нього аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше визначеного законодавством мінімального розміру аліментів на дитину, починаючи з дня подання цієї позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, зобов`язувано службу у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області надати висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , уродженця села Красна Талівка Станично-Луганського району Луганської області, батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , та встановлено учасникам процесу строки на подачу до суду заяв по суті справи. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області 30 листопада 2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Від представник позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала, не заперечувала щодо заочного розгляду справи, просила суд задовольнити позов. У судове засідання відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача станом на час прийняття рішення до суду не надходило. Відповідача також повідомлено про розгляд справи шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті суду. У судове засідання представник Служби у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області не з`явився. Третя особа звернулась до суду із листом про розгляд справи за відсутності її представника відповідно до вимог законодавства. Також третьою особою було подано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Враховуючи те, що судом були використані передбачені чинним законодавством способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, та приймаючи до уваги той факт, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд зі згоди позивача у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. При розгляді справи судом встановлено, що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біловодського районного управління юстиції у Луганській області 20.06.2015 було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що було складено відповідний актовий запис № 50. Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 20.11.2017, що набрало законної сили 19.12.2017, у справі № 408/2704/17-ц зазначений шлюб було розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.11.2015 сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 11. Складений виконавчим комітетом Бараниківської сільської ради Біловодського району Луганської області. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з матеріалами справи після розлучення неповнолітня дитина залишилась на повному утриманні та вихованні позивача та її чоловіка [PERSON] , проживає разом із ними у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Факт укладання 13.06.2018 позивачем з її теперішнім чоловіком [PERSON] шлюбу у Біловодському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 19, підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У характеристиці, виданій навчальним закладом Вишнівським академічним ліцеєм «Основа» Бучанського району Київської області 02.03.2023 №26 вказано, що [PERSON] навчається у 2-Г класі, протягом усього періоду навчання з 2022 рік по 2023 рік батько у вихованні доньки участі не бере. За час перебування дитини у навчальному закладі батько не відвідував батьківські збори, виховні заходи і взагалі не брав ніякої участі у процесі виховання, а також ніколи не цікавився справами дитини навіть у телефонному режимі. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до правових висновків, викладених у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17 (провадження № 61-11607св19), від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17 (провадження № 61-18550св19), від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18 (провадження № 61-22060св19), від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17 (провадження №61-4149св19), від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18 (провадження № 61-20399св19), від 13 жовтня 2021 року у справі № 359/8130/19 (провадження № 61-9758св21), позбавлення батьківських прав за пунктом 2 частини першої статті 164 СК України має такі особливості: - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками; - позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України; - розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Відповідно до висновку від 27.11.2023 № 3/02-3822 на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 16) орган опіки та піклування (виконавчий комітет Вишневої міської ради Бучанського району Київської області) вважає за доцільне позбавлення батьківських прав батька [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Виходячи з наведеного, враховуючи інтереси дитини, позицію відповідача, та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги інтереси дитини, та те, що матеріали справи місять достатньо доказів на обґрунтування позову про позбавлення батьківських прав, які, в свою чергу, стороною відповідача не спростовані, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі в цій частині. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини, то статтями 155,180,181,182,183 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а при ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку, в розмірі визначеному судом. З урахуванням усіх обставин справи, суд приходить до висновку, що аліменти з відповідача на утримання малолітньої дитини необхідно стягнути, проте у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше визначеного законодавством мінімального розміру аліментів на дитину, починаючи з дня подання цієї позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог З огляду на вказане та те, що позов задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] , [INFO] , уродженки села Бараниківка Біловодського району Луганської області, РНОКПП [NUMBER] , та на користь держави судовий збір.

Outcome: partial