Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Новомосковський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини, звільнення від сплати аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами на утримання дитини, стягнення безпідставно набутих грошових коштів. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з серпня 2017 року до січня 2020 року сторони фактично перебували у шлюбних відносинах, проживали разом та вели спільне господарство, у зв`язку з чим при народженні відповідачем 04 квітня 2018 року дитини [PERSON] , позивач вважав її своєю донькою, а тому сторони подали спільну заяву про реєстрацію народження дитини, у зв`язку з чим позивач записаний батьком [PERSON] , [INFO] . При виникненні сумнівів у позивача щодо його біологічного батьківства відносно малолітньої [PERSON] , ним було запропоновано відповідачеві провести тест ДНК, від чого відповідач неодноразово ухилялась. Судовим наказом Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2021 року з позивача на користь відповідача стягнуті аліменти на утримання малолітньої [PERSON] . Станом на 01 серпня 2022 року за позивачем рахується заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 30 612,33 грн., крім того, в примусовому порядку з нього стягнуто 14 234,42 грн. на сплату аліментів на користь відповідача. Вважає, що оскільки він не є батьком [PERSON] , то він і не повинен сплачувати аліменти на її утримання. У зв`язку з цим, просить: виключити з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Новомосковська Дніпропетровської області, № 155 від 11 квітня 2018 року, який внесений Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), відомості про батька [PERSON] , [INFO] , громадянина України; звільнити [PERSON] , [INFO] , від сплати аліментів за судовим наказом №183/6712/21 від 30 грудня 2021 року та заборгованості, яка утворилась за весь період її нарахування; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти, які були сплачені позивачем на користь [PERSON] на утримання дитини, згідно з судовим наказом №183/6712/21 від 30 грудня 2021 року за період серпень і вересень 2022 року у розмірі 14 234,42 грн. та вирішити питання про судові витрати. Ухвалою судді від 20 жовтня 2022 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків його позовної заяви, що було зроблено позивачем 25 листопада 2022 року. Ухвалою суду від 17 січня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 27 березня 2023 року провадження у справі зупинялось відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України, на час проведення судової біологічно-генетичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Ухвалою суду від 20 липня 2023 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 27 вересня 2023 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача адвокат Волошина О. В. позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала в частині оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини, звільнення від сплати аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами на утримання дитини, не визнала позовні вимоги в частині стягнення безпідставно набутих грошових коштів у вигляді отриманих аліментів, через відсутність у неї грошових коштів. Пояснила, що дійсно позивач не є біологічним батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . Суд, заслухавши вступне слово та пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши надані учасниками процесу докази, перевіривши обставини справи, приходить до такого висновку. Суд установив, що з серпня 2017 року до січня 2020 року сторони фактично перебували у шлюбних відносинах, проживали разом та вели спільне господарство. [INFO] відповідач народила доньку [PERSON] , позивач, вважаючи її своєю кровною донькою, подав з відповідачем спільну заяву на підставі ст. 125 СК України про реєстрацію народження дитини, у зв`язку з чим позивач записаний батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Зазначені обставини визнані сторонами та не підлягають доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Також, як зазначено позивачем і визнано у судовому засіданні відповідачем, [PERSON] не є біологічним батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , ця обставина, з огляду на з`ясоване судом, не викликає у суду обґрунтованого сумніву щодо її достовірності або добровільності її визнання відповідачем, а тому також не підлягає доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 136 СК України передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 встановлено, що судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 установлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно з ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Ураховуючи викладене вище, беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог в частині оспорювання батьківства і виключення відомостей про позивача як про батька малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд визнає факт відсутності кровного споріднення [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. 30 грудня 2021 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ № 183/6712/21 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмір 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 24 вересня 2021 року і до досягнення донькою повноліття. 26 липня 2022 року державним виконавцем Магдалинівського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було відкрите виконавче провадження № [NUMBER] на виконання судового наказу №183/6712/21 від 30.12.2021. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за судовим наказом № 183/6712/21 від 30 грудня 2021 року, станом на 01 серпня 2022 року заборгованість [PERSON] перед [PERSON] складає 30 612,33 грн. (а.с. 15, 16, 17). Згідно з листом від 04 жовтня 2022 року № 14218, виданим начальником Магдалинівського відділу ДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] призваний у ЗСУ до в/ч [NUMBER] , тому стягнення аліментів виконується [INFO] відповідно до постанови державного виконавця (а.с. 15). Так, станом на 13 жовтня 2022 року за період серпень та вересень 2022 року із заробітної плати позивача стягнуто - 14 234,42 грн. на сплату аліментів, що підтверджується довідкою про доходи від 13 жовтня 2022 року, виданою командиром військової частини [NUMBER] (а.с. 18). Виходячи із змісту ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття мають батьки. Крім того, такий обов`язок виключно у визначених законом випадках може бути покладений на діда, бабу, вітчима, мачуху, братів, сестер та інших осіб. Оскільки суд дійшов висновку про відсутність кровного споріднення і виключення з актового запису про народження відомостей про позивача як про батька малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] втратив обов`язок з утримання малолітньої дитини, батьком якої він не є. При цьому суд також приймає до уваги, що відповідач [PERSON] визнала позов [PERSON] про оспорювання батьківства, про що заявила в судовому засіданні. Таким чином, стягнення аліментів з позивача свідчить про порушення його майнових прав та інтересів. При вирішенні цього спору суд також ураховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Крім того, відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року в справі № 477/1165/20, наслідком ухвалення судом рішення про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про позивача як батька дитини є, зокрема, відсутність у позивача від самого початку існування спірних правовідносин обов`язку утримання дитини, адже за змістом положень статті 180 СК України обов`язок утримання дитини несуть лише її батьки. Аліментний обов`язок позивача був заснований на факті батьківства, а виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що позивач не є біологічним батьком дитини, підтверджує, що позивач не є (і, відповідно, ніколи не був) батьком дитини. Отже, виключення запису про батьківство позивача є обставиною, що має істотне значення в розумінні 197 СК України, і відповідно, є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за період, коли він був записаний батьком дитини. З огляду на викладене, ураховуючи те, що [PERSON] не є біологічним батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , проте існує обов`язкове до виконання нескасоване судове рішення, яким з позивача на теперішній час стягуються аліменти на користь відповідача на дитину, суд робить висновок про те, що позовні вимоги в частині припинення стягнення з позивача аліментів підлягають задоволенню, як і вимога про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за період, коли він був записаний батьком дитини. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми безпідставно сплачених в якості аліментів грошових коштів, суд виходить з аналогічних мотивів та приходить до такого висновку. Як убачається з довідки про доходи від 13 жовтня 2022 року № 7, виданої ВЧ [NUMBER] , за серпень та вересень 2022 року з позивача було стягнуто 14 234,42 грн. аліментів і ці кошти стягнуті з позивача на користь [PERSON] безпідставно. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч. 2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Разом з тим, виходячи з того, що аліменти були стягнуті з позивача примусово, в рамках виконавчого провадження, їх сплата не може вважатися такою, що відбувається в добровільному порядку. Отже, умов, які б перешкоджали стягненню із відповідача безпідставно набутих коштів, не встановлено. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року № 753/15556/15. Таким чином, позовна вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] безпідставно сплачених в якості аліментів грошових коштів підлягає задоволенню у розмірі 14 234,42 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved