Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , та [PERSON] звернулися до Білоцерківського\~ міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до\~ Київської обласної прокуратури, третя особа: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора про зняття арешту з нерухомого майна, посилаючись на наступні обставини.\~ [PERSON] , є законним представником малолітнього [PERSON] , [INFO] , який прийняв спадщину за законом від померлого [PERSON] . [PERSON] прийняла спадщину за законом від померлого [PERSON] . Під час прийняття спадщини, позивачам стало відомо про наявність вироку Білоцерківського міськрайонного суду щодо [PERSON] . Згідно Вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, [PERSON] , було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 146, 147, КК України, а за ч. 4 ст. 189 КК України [PERSON] було виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні вказаного злочину. Покарання не передбачало за собою конфіскації майна обвинуваченого. Питання про скасування арешту нерухомого майна судом не вирішувалось. Зазначають, що прокуратурою у м. Біла Церква було накладено арешт на майно [PERSON] , де б воно не знаходилось. З інформації отриманої від Узинської міської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Київській області в листі за вих. № 1403/01-16 від 23 серпня 2018 року, стало відомо, що спадкоємці отримали свідоцтва на спадщину за законом на майно померлого [INFO] [PERSON] , 1961 р.н. на житловий будинок під [ADDRESS] . Під час проведення перевірок в єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна, було виявлено 2 записи: Тип обтяження: арешт нерухомого майна, який було зареєстровано 26.01.2005 р. за № 1631243 реєстратором: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Банкова, 5. Підстава обтяження: повідомлення, 53-532, 10.04.2000, Прокуратура Білоцеріквського району, вх. 367 від 21.04.2000. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно. Власник: [PERSON] ; Тип обтяження: заборона (архівний запис), який було зареєстровано 03.09.2004 р. за № 1276482 реєстратором: Білоцерківська районна державна нотаріальна контора, 09100, 09100, Київська обл., вул. Павлюченко 65-А. Підстава обтяження: ухвала, 53-532, 10.04.2000, Прокуратура м. Біла Церква. Об`єкт обтяження: невизначене майно, будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: Київська обл., Білоцерківський р-н., м. Узин, вулиця не вказана. Власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис. Додаткові дані: Архівний номер: 4065365ICIEV472, Архівна дата: 27.08.2001, Дата виникнення: 21.04.2000, № реестра: 84, внутр. №ЕС01933С. Згідно листа Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області від 14.09.2018 р. № 2034/01-16, була надана інформація, що згідно паперових носіїв - Реєстру накладених і знятих арештів (заборон) Білоцерківської державної нотаріальної контори, Прокуратурою Білоцерківського району Київської 20.03.2000 року накладено арешт на майно жителя м. Узин [PERSON] , де б воно не знаходилось, на підставі повідомлення 53-532, від 10.04.2000 року у зв`язку із розслідуванням кримінальної справи № 53-532. Вказана особа - [PERSON] - на момент накладення заборони проживав за адресою: м. Узин, Київська область. Згідно листа-відповіді Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області, було повідомлено, що на підставі ухвали про накладення арешту на майно жителя м. Узина [PERSON] , виданої Прокуратурою Білоцерківського району Київської області 10 квітня 2000 року за № 53-532, останніми 03 вересня 2004 року було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо [PERSON] . Позивачі звернулися до Білоцерківської окружної прокуратури з клопотанням про скасування арешту на майно, накладеного в ході досудового розслідування кримінальної справи № 53-532 від 10.04.2000 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 147 КК України в редакції 2001 року. Білоцерківською окружною прокуратурою було зазначено, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 27.03.2008 р. [PERSON] , [INFO] , засуджений за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 147, ст. 69 та на підставі ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Наголошено, що при ухваленні вищевказаного вироку судом питання про скасування арешту майна не вирішувалось. Позивачі наголошують, що арешт з майна мав бути знятий слідчим як у випадку відсутності потреби у ньому за правилами КПК 1960 року, так і судом при закінченні розгляду кримінальної справи у порядку КПК 2012 року. Натомість, з невідомих причин, арешт майна не був знятий у порядку кримінального судочинства. Оскільки в рамках кримінальної справи покарання не передбачало за собою конфіскації майна, потреба у застосуванні арешту на нерухоме майно та заборони відпала, проте на даний час діє обтяження накладені вказаною вище ухвалою слідчого прокуратури м. Білої Церки, що порушує право вільно ним користуватись та розпоряджатися. У зв`язку із накладеним арештом на майно, позивачі не взмозі розпоряджатися майном та не взмозі вчинити будь-які юридично значимі дії щодо цього майна. Враховуючи викладене просили суд, скасувати арешт з усього нерухомого майна [PERSON] , спадкоємцями якого є [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП: [NUMBER] ), який було накладено Прокуратурою Білоцерківського району Київської області, 20.03.2000 року, на підставі повідомлення 53-532 від 10.04.2000 року у зв`язку з розслідуванням кримінальної справи №53-532, зареєстрованого реєстратором: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, реєстраційний номер обтяження 1631243 та скасувати заборону накладену ухвалою 53-532, від 10.04.2000 року Прокуратурою м. Біла Церква у зв`язку з розслідуванням кримінальної справи №53-532, зареєстрованого реєстратором: Білоцерківська районна державна нотаріальна контора. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2023 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 15 серпня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі за правилами загального\~ позовного провадження та призначено підготовче засідання. Судом 04.09.2023 року за вх..№38879 отримано відзив на позовну заяву, в якому Заступник керівника Київської обласної прокуратури Ігор Грабець зазначив, що кримінальна справа, в межах якої на майно [PERSON] накладено арешт, завершена вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2008, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 147 КК України, і на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у виді трьох років трьох місяців позбавлення волі, однак не вирішено питання про зняття арешту з нерухомого майна, що належить позивачу. Кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Ухвалення вироку судом, було юридичним фактом, який припинив кримінальні процесуальні відносини. Після цього арешт майна, застосований у кримінальній справі як засіб забезпечення виконання завдань кримінального судочинства, втратив відповідну концептуальну властивість, підстави для подальшого існування якого відпали. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. Водночас, слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у кримінальній справі, в якій є вирок суду, ухвалений до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає. Отже враховуючи, що прокурор після направлення кримінальної справи до суду не мав повноважень на вчинення дій щодо скасування арешту, вирішення питання про припинення втручання у право власності (зняття арешту з нерухомого майна) шляхом звернення з даною позовною заявою до прокурора є безпідставним. З огляду на зазначене просив\~ позовну заяву [PERSON] , [PERSON] залишити без задоволення. Судом 11.10.2023 року за вх..№ 44957 отримано пояснення на відзив, в яких позивачі зазначили, що накладений арешт на майно позивачів заважає їм скористатися своїм правом власності в повному обсязі, що є порушенням їх конституційних прав та є підставою для задоволення позову. Ухвалою судді від 12 жовтня 2023 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі в судовому засіданні кожен окремо підтримали позовні вимоги, надали пояснення аналогічні позовній заяві та просили задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, надав пояснення аналогічні викладені у відзиві та зазначив, що даний позов пред`явлений до неналежного відповідача. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяви та клопотання до суду не направила, причини неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Так, судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . (а.с. 16) Позивач, [PERSON] , [INFO] , є законним представником малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , Малолітній [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , про що свідчать копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області Малькевич Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 2930 та за №2932. (а.с.17-19) Відповідно до листа Узинської міської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Київській області за № 1403/01-16 від 23 серпня 2018 року, 22 серпня 2018 спадкоємці отримали свідоцтва на спадщину за законом на майно померлого [INFO] [PERSON] , 1961 р.н. на житловий будинок під [ADDRESS] . Під час проведення перевірок в єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна, було виявлено 2 записи: 1) Тип обтяження: арешт нерухомого майна, який було зареєстровано 26.01.2005 р. за № 1631243 реєстратором: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Банкова, 5. Підстава обтяження: повідомлення, 53-532, 10.04.2000, Прокуратура Білоцеріквського району, вх. 367 від 21.04.2000. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно. Власник: [PERSON] ; Реєстраційний номер обтяження:1631243; 2) Тип обтяження: заборона (архівний запис), який було зареєстровано 03.09.2004 р. за № 1276482 реєстратором: Білоцерківська районна державна нотаріальна контора, 09100, Київська обл., вул. Павлюченко 65-А. Підстава обтяження: ухвала, 53-532, 10.04.2000, Прокуратура м. Біла Церква. Об`єкт обтяження: невизначене майно, будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: Київська обл., Білоцерківський р-н., м. Узин, вулиця не вказана. Власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис. Додаткові дані: Архівний номер: 4065365ICIEV472, Архівна дата: 27.08.2001, Дата виникнення: 21.04.2000, № реестра: 84, внутр. №ЕС01933С. Реєстраційний номер обтяження: 1276482. (а.с.22) Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області надала лист від 14.09.2018 року за № 2034/01-16, в якому зазначила, що\~ згідно паперових носіїв - Реєстру накладених і знятих арештів (заборон) Білоцерківської державної нотаріальної контори, Прокуратурою Білоцерківського району Київської 20.03.2000 року накладено арешт на майно жителя м. Узин [PERSON] , де б воно не знаходилось, на підставі повідомлення 53-532, від 10.04.2000 року у зв`язку із розслідуванням кримінальної справи № 53-532. Вказана особа - [PERSON] - на момент накладення заборони проживав за адресою: м. Узин, Київська область. (а.с.21) В листі-відповіді Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області від 01.09.2018 року за №2472/01-16, зазначено, що на підставі ухвали про накладення арешту на майно жителя м. Узина [PERSON] , виданої Прокуратурою Білоцерківського району Київської області 10 квітня 2000 року за № 53-532, останніми 03 вересня 2004 року було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо [PERSON] . Також судом встановлено, що вироком\~ Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2008 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 146 ч. 2, 147 ч. 2 КК України, а за ч. 4 ст. 189 КК України [PERSON] було виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні вказаного злочину. Останньому було визначено покарання у вигляді 3 років і 3 місяців позбавлення волі. (а.с.20) Прокуратурою у м. Біла Церква було накладено арешт на майно [PERSON] , де б воно не знаходилось, що підтверджується відповідним листом прокурора Білоцерківського району Римара М.О. зареєстрованого в Білоцерківській нотаріальній конторі за вх. № 367 від 21.04.2000 р. (а.с.23) Позивачі звернулися до Білоцерківської окружної прокуратури з клопотанням про скасування арешту на майно, накладеного в ході досудового розслідування кримінальної справи № 53-532 від 10.04.2000 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 147 КК України в редакції 2001 року. У відповіді Білоцерківської окружної прокуратури від 29.06.2023 року №50 - 6318 - вих 23 зазначено, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 27.03.2008 р. [PERSON] , [INFO] , засуджений за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 147, ст. 69 та на підставі ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. При ухваленні вищевказаного вироку судом питання про скасування арешту майна не вирішувалось. Роз`яснено, що якщо арешт на майно накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року і при цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, то розгляд справи повинен відбуватися в порядку цивільного судочинства. Вказане рішення викладене у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19) дійшла висновку, що у разі, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження розпочатого в період дії КПК України 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Тому, прокуратурою було рекомендовано для вирішення питання про скасування арешту на спадкове майно звернутися до Білоцерківського міськрайонного суду в порядку цивільного судочинства. (а.с.32-33). Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Пунктом 2.1. Положення про Єдиний реєстр заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом міністерства юстиції України № 31/5 від 9 червня 1999 року, передбачено зняття заборони на підставі рішення суду. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на спірне майно, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення. Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт на спірне майно було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом. Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126). КПК України 1960 року передбачав прийняття також судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст п. 7 ч. 1 ст. 253, п. 8 ч. 1 ст. 324, ч. 13 ст. 335 цього Кодексу після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановления за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком. Шляхів виправлення помилки, допущеної слідчим, прокурором або судом у зв`язку з неприйняттям рішення про скасування арешту майна, після припинення кримінальної справи, КПК України 1960 року не встановлював. Кримінальна справа, в межах якої на майно [PERSON] накладено арешт, завершена вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2008 року, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 147 КК України, і на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у виді трьох років трьох місяців позбавлення волі, однак не вирішено питання про зняття арешту з нерухомого майна, що належить позивачу. Кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Ухвалення вироку судом, було юридичним фактом, який припинив кримінальні процесуальні відносини. Після цього арешт майна, застосований у кримінальній справі як засіб забезпечення виконання завдань кримінального судочинства, втратив відповідну концептуальну властивість, підстави для подальшого існування якого відпали. Звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України 1960 року очевидно не буде ефективним способом захисту порушеного права. Згідно зі статтею 174 чинного КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає. Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Суд кримінальної юрисдикції компетентний розглядати цивільний позов лише разом з кримінальною справою, яка надійшла до суду з обвинувальним висновком, і лише у разі, якщо його заявляє особа, котра зазнала матеріальної шкоди від злочину і пред`являє вимогу про її відшкодування до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за його дії (частина перша статті 28 КПК України 1960 року). Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18 (провадження № 12-99гс19). Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Перелік способів захисту прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод регламентовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Протоколу 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) (GC), № 33202/96, п. 107, ECHR 2000-I). Вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (рішення у справі «Ентрік проти Франції» (Hentrich v. France) від 22 вересня 1994 року, серія А, № 296-A, сс. 1920, п. 42). У справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04) ЄСПЛ розглядав ситуацію, яка стосувалася судового розгляду справи про конфіскацію автомобіля за порушення митних правил. В пункті 46 цього рішення ЄСПЛ зазначив наступне: Отже, залишається встановити, чи було втручання виправданим. У цьому зв`язку Суд знову наголошує на необхідності підтримання «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе «особистий і надмірний тягар» (рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], п. 78). Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , [PERSON] до Київської обласної прокуратури, третя особа: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора про зняття арешту з нерухомого майна є такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: partial