Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернулась до суду з позовною заявою про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] з матір`ю - [PERSON] , [INFO] . Вимоги мотивує тим, що є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а відповідач є батьком цієї дитини. Після розірвання шлюбу між батьками їх донька [PERSON] залишилася проживати разом із позивачем. На даний час у сторін виник спір щодо місця проживання дитини, оскільки відповідач бажає, щоб донька проживала ним. Вважає, що проживання доньки разом з матір`ю відповідає її інтересам і бажанню. Позивач має можливість забезпечити дитині належні умови проживання, повною мірою займатися її вихованням. Вказує, що позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування батька з донькою і готова зі свого боку усіма силам сприяти тому, щоб дитина через розірвання стосунків між батьками не була позбавлена піклування батька. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.01.2022 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 12.10.2022 року витребувано від Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 22.05.2023 року на електронну адресу суду 01.06.2023 року поштою від представника Приморської районної адміністрації Одеської міської ради отримано копію висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. Згідно ухвали суду від 22.05.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. В судове засідання представник позивача через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання також через канцелярію суду подала заяву, якою просила проводити розгляд справи без її участі, заперечила проти задоволення позовної заяви в повному обсязі. Вказала, що з моменту звернення до суду та по теперішній час відсутній спір щодо місця проживання дитини. Крім того, висновок долучений до справи особисто представником позивача містить інформацію, яка не відповідає дійсним обставинам. В судове засідання від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.10.2016 року розірвано. Від шлюбу [INFO] народилась [PERSON] . Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно із ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з частиною першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Із змісту ч. 4 ст. 19 СК України випливає, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування надає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). На виконання ухвали суду від 12.10.2022 року надійшов від представника Приморської районної адміністрації Одеської міської ради 22.05.2023 року на електронну адресу суду 01.06.2023 року поштою висновок органу опіки та піклування від 04.05.2023 року №01-11/557 про можливість визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дітей від 25.04.2023 року, вирішив вважати можливим визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із висновку встановлено, що згідно договору оренди квартири № 214 від 28.08.2022 року малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає зі своєю матір`ю [PERSON] та гр. [PERSON] , з яким [PERSON] проживає однією сім`єю в незареєстрованому шлюбі в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації наданої Центром соціальних служб Одеської міської ради від 22.03.2023 року № 04/01-672, фахівцями із соціальної роботи Центра соціальних служб Одеської міської ради у Приморському районі, 14.03.2023 року здійснено відвідування за місцем проживання матері: [ADDRESS] , складений акт оцінки потреб сім`ї/особи. Родина проживає у орендованій квартирі. Умови проживання задовільні. Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов, який складений спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради від 14.03.2023 року, [PERSON] , [INFO] та малолітньої [PERSON] , [INFO] , які проживають за адресою: [ADDRESS] , встановлено, то квартира розміщена на 5 поверсі 10 поверхового будинку, загальна площа орієнтовно 56 кв. м., житлова площа орієнтовно 22 кв. м, квартира має одну кімнату, квартира чиста, світла, зроблений сучасний ремонт, в наявності меблі, побутова техніка, кухня студія. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови : дитина має окреме ліжко, стіл для навчання, іграшки, одяг та взуття відповідно віку та сезону. Відповідно до акту бесіди від 14.03.2023 року малолітня [PERSON] , [INFO] , дуже любить батька [PERSON] та матір [PERSON] і хоче проживати тільки з ними. В даній справі, при встановлених даних обставинах, суд не може тлумачити як наявність у батька переваги перед матір`ю при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, при цьому приймає до уваги рівність прав обох батьків щодо своєї дитини. Поняття «відірвання, розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дівчинки у разі визначення місця проживання її з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботою відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування. Дитина не була відірвана, розлучена з батьком, вона проживає на даний період з матір`ю, яка позитивно впливає на її розвиток та навчання, що знайшло своє беззаперечне підтвердження в суді. Згідно зі статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. При визначенні місця проживання дитини у разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов`язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним («Neulinger and Shuruk v. Switzerland» від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09). Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. Доводи представника відповідача про відсутність спору щодо місця проживання дитини не заслуговують на увагу суду, оскільки відсутність задокументованих заперечень з боку батька щодо проживання дитини разом з матір`ю на момент пред`явлення позову про визначення місця проживання дитини не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору в такій справі та не є перешкодою для розгляду по суті заявлених позовних вимог. Подібний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 01.02.2023 року у справі № 754/2882/22 (провадження № 61-10598св22). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.05.2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20) вказано, що «надання органом опіки та піклування, висновку про доцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю не свідчить про те, що між сторонами відсутній спір. Відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі». Таким чином, враховуючи вік дитини, увагу матері до доньки та її турботу, житлові умови, розвиток дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, емоційний, психологічний, матеріальний, віковий чинники, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення проживати дитину, тобто визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим позов підлягає до задоволення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача 908,00 грн. судового збору на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved