Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів шляхом розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. В тексті позову позивач вказав, що 12.07.2023 року через мережу Інтернет замовив у відповідача поверхневий насос 2СРМ, вартість якого в сумі 5160 грн оплатив 16.07.2023 року. В подальшому вдома він підключив вказаний насос до мережі та виявив, що придбаний товар в роботі не відповідає заявленим характеристикам щодо продуктивності порівняно з тими насосами з аналогічними характеристиками, якими позивач користувався раніше, також насос працює гучно, при його роботі гудять підшипники. Внаслідок цього позивач зробив висновок, що придбаний ним насос бракований і вирішив його повернути відповідачу, але той відмовився отримувати проданий товар та повертати позивачу його вартість, мотивуючи це тим, що товар був у використанні. У зв`язку з цим у відповідності до ч.1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просив зобов`язати відповідача повернути 5160 грн сплачених за товар та розірвати договір. Процесуальні дії у справі та заяви сторін: Позов надійшов до суду 06.09.2023 року. 11.09.2023 року ухвалою судді Баштанського районного суду Миколаївської області позовна заява через перелічені недоліки була залишена без руху. 25.09.2023 року до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява та додаткові документи. 02.10.2023 року відкрите провадження у справі та з врахуванням того, що ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з врахуванням характеру та обсягу доказів та з врахуванням того, що в позовній заяві позивач не заявляв клопотань про проведення судового засідання з повідомленням сторін, було вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копія ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, копія позовної заяви з додатками були направлені відповідачу рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. До суду повернулось поштове відправлення з відміткою про відсутність відповідача за вказаною адресою, тому відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений про відкриття провадження у справі та отримав направлені йому матеріали. До суду не надійшло відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відповідач не заявляв клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 02.11.2023 року від позивача надійшла заява про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 01.12.2023 року вказана заява залишена без розгляду, оскільки така заява подана позивачем після закінчення визначених законом строків на її подання. Дослідивши долучені до позовної заяви докази (копію експрес накладної від 16.07.2023 року; копію гарантійного талону; копію керівництва з експлуатації; фотозображення) суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Судом встановлено, що 06.09.2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON] з позовом про розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми в розмірі 5160 грн, обґрунтовуючи його тим, що 12.07.2023 року через мережу Інтернет замовив у відповідача поверхневий насос 2СРМ, вартість якого в сумі 5160 грн оплатив 16.07.2023 року. В подальшому вдома він підключив вказаний насос до мережі та виявив, що придбаний товар в роботі не відповідає заявленим характеристикам щодо продуктивності порівняно з тими насосами з аналогічними характеристиками, якими позивач користувався раніше, також насос працює гучно, при його роботі гудять підшипники. Внаслідок цього позивач зробив висновок, що придбаний ним насос бракований і вирішив його повернути відповідачу, але той відмовився отримувати проданий товар та повертати позивачу його вартість. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За такого, по-перше, виключно споживач наділений правом обирати спосіб захисту своїх прав серед тих, які визначені в Законі України «Про захист прав споживачів», по-друге, обравши відповідний спосіб захисту саме позивач має довести обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування обраного ним способу захисту. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (далі\~-\~розрахунковий документ).\~Споживач -\~фізична особа,\~яка придбаває,\~замовляє,\~використовує або\~має намір\~придбати чи\~замовити продукцію\~для особистих\~потреб,\~безпосередньо не\~пов`язаних\~з підприємницькою\~діяльністю або\~виконанням обов`язків\~найманого працівника. За такого, для віднесення позивача до споживача в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» він має довести, що між ним та продавцем був укладений відповідний договір, за яким позивач придбав відповідний товар. Обґрунтовуючи такі вимоги, позивач посилається на долучену ним копію експрес накладної від 16.07.2023 року, проте її зміст не свідчить про укладення з позивачем [PERSON] відповідно договору, оскільки, по-перше, вказана накладна не є розрахунковим документом в розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», яким би підтверджувався факт укладення договору купівлі-продажу, оскільки він стосується не отримання покупцем певного товару, а зворотної доставки іншою особою [PERSON] (щодо якої також не надані докази того, що вона була представником позивача чи іншим чином діяла від його імені та в його інтересах) насосу 2СРМ на ім`я відповідача. Так само в гарантійному талону на насос 2СРМ не вказані відомості про особу покупця. За такого позивач не надав доказів на підтвердження того, що ним як споживачем придбаний товар у відповідача. Також для застосування положень ч.1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо можливості стягнення з продавця сплаченої за товар грошової суми позивач має надати докази на підтвердження того, за яку суму був придбаний товар. В супереч цьому до позовної заяви не надані жодні докази на підтвердження того, що дійсно відповідний насос 2СРМ був проданий відповідачем за 5160 грн, оскільки у гарантійному талоні такі відомості відсутні, а, як вказано вище, розрахункові документи про придбання такого товару позивачем не надані, натомість оголошена вартість насоса в експрес накладній від 16.07.2023 року заявлена не продавцем, а особою, яка такий товар повертала відповідачу ФОП [PERSON] , - [PERSON] . Тому суду не надані докази того, що саме за заявлену позивачем суму був придбаний відповідний товар і що саме вказана сума коштів підлягає стягненню з продавця на користь споживача. Також відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника, серед іншого, розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. З аналізу вказаної норми слідує, що, по-перше, відповідний спосіб захисту прав споживача передбачає обов`язкову умову його застосування наявність істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, по-друге, закон вказує на необхідність підтвердження такого істотного недоліку відповідними доказами. Натомість відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем); істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. При цьому, описані позивачем в тексті позову обставини щодо наявності в проданому товарі будь-яких недоліків ґрунтуються тільки на його думці та оцінці роботи такого товару та не підтвердженні позивачем жодними належними достатніми та допустимими доказами. Крім того, в тексті позову взагалі не описано те, що виявлені позивачем недоліки в роботі товару є істотними недоліками в розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», які б давали правові підстави для застосування обраного позивачем способу захисту прав споживачів. Жодні докази описаної в ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотності недоліків товару до позовної заяви також не долучені. Тому позивачем не доведена також можливість застосування обраного ним визначеного ч.1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» способу захисту прав споживачів. Виходячи із практики ЄСПЛ, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами при розгляді справ та є джерелом права, суд не вбачає підстав для надання відповіді на кожен аргумент сторін по справі. Так, згідно з позицією ЄСПЛ, викладеною у п. 58 Рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.05.2011 року «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя». \~ \~ \~ \~За такого, суд вважає, що ним достатньо та належним чином обґрунтовані підстави прийняття рішення та наведені відповідні мотиви, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для надання більш детальної відповіді на кожен аргумент позивача. З врахуванням описаного вище суд вважає, що в задоволенні позову належить відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed