Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

позивач Львівська міська рада звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача суму боргу у розмірі 39233,48 гривень за землекористування за період з 26.12.2013 до 31.07.2020 року за договором від 18.06.2020 №17810 про відшкодування втрат від недоотриманих коштів Львівською міською радою за фактичне землекористування земельною ділянкою комунальної власності за кадастровим номером 4610136300:06:009:0129, площею 893 м.кв. за адресою [ADDRESS] , а також 19702,39 грн. інфляційних втрат, 3433,20 грн. 3% річних та сплачений судовий збір. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.0.62020 року між Львівською міською радою та [PERSON] було укладеного договір оренди землі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , який розірвано відповідно до ухвали Львівської міської ради від 16.0.92021 року № 1366. Крім цього, 18.06.2020 року між Львівською міською радою та [PERSON] було укладено договір №17810 про відшкодування втрат від недоотримання коштів Львівською міською радою за фактичне землекористування. За період користування земельною ділянкою від 26.12.2013 - 31.07.2020 станом на 27.04.2023 року заборгованість відповідачем не погашена. За період вказаний в договорі сплачено орендну плату за землю у сумі 311,90 грн.. У зв`язку із невиконанням умов договору у відповідача виникла заборгованість у розмірі 39233,48 грн., а також із відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційне збільшення та 3% річних. Просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.10.2023 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Дану ухвалу суду відповідач отримала 25.10.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У вказаний строк відповідач не подала суду відзив на позовну заяву. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Із змісту ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Судом встановлено, що 19.06.2020 року між Львівською міською радою та [PERSON] було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування індивідуального житлового будинку з кадастровим номером 4610136300:06:009:0129, яка розташована у [ADDRESS] , орендна плата становить 311,89 гривень в рік. /а.с.13-15/. Згідно ухвали Львівської міської ради від 16.0.92021 року договір оренди землі від 19.06.2020 року №3-4249, укладений між [PERSON] та Львівською міською радою ухвалено розірвати за згодою сторін /а.с.12/. Крім цього, 18.06.2020 року між Львівською міською радою та [PERSON] було укладено договір № 17810 про відшкодування втрат від недоотримання коштів Львівською міською радою за фактичне землекористування, відповідно до умов якого землекористувач [PERSON] , що користується земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] зобов`язується сплатити до 30.08.2020 року кошти в сумі 39545,38 грн. за землекористування за період від 26.12.2013 року по 31.07.2020 року /п.1 Договору/ /а.с.18/. Згідно п. 4 Договору такий діє до моменту сплати Землекористувачем суми, вказаної у пункті 1 або суми, зменшеної на підставі пункту 2 цього Договору. До матеріалів справи недодано доказів розірвання даного Договору у встановленому законом порядку, визнання його недійсним, чи внесення до нього змін. Таким чином, відповідач не виконала умови договору про відшкодування втрат від недоотримання коштів Львівською міською радою за фактичне землекористування від 18.06.2020 року, що підтверджується листом управління адміністрування місцевих та залучених фінансів від 28.04.2023 №4-2201- 5674./а.с.19/ За період, вказаний в договорі, відповідачем сплачено орендну плату за землю у сумі 311,90 грн., що не заперечується відповідачем та на яку із врахуванням п.2 позивачем зменшено суму коштів, які підлягали до стягнення за Договором від 18.06.2020 №17810. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із письмовою претензією від 12.04.2023 № 2403-вих-44307 про необхідність виконання умов договору від 18.06.2020 №17810 та сплатити коштів у розмірі 32642,58 грн. /а.с.16, 17/. Проте, така претензія залишена без реагування, заборгованість не погашено. Статтею 142 Конституції України визначено, що державною гарантією місцевого самоврядування є участю держави у форматуванні дохідної частини його бюджетів та компенсація у необхідних випадках витрат місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів. Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (ст. 63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»), Згідно положень ст. 10, 265 ПК України, плата за землю є місцевим податком. Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України вона зараховується до бюджетів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України та п. 14.1.147. ст. 14 Податкового кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Таким чином, бюджет Львівської міської ради недоотримав кошти, які мав би отримати від передачі земельної ділянки в оренду відповідачу, а тому позовна вимога про стягнення із відповідача на користь позивача боргу за землекористування за період з 26.12.2013 до 31.07.2020 за договором від 18.06.2020 № 17810 у розмірі 39233,48 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем, у порядку ст. 625 ЦК України, нараховано 19702,39 грн. інфляційне збільшення та 3433,20 грн. 3% річних. Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, що не спростований відповідачем, суд вважає його таким, що здійснений з дотриманням вимог законодавства та приймає такий як вірний. Тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача 19702,39 грн. інфляційних втрат та 3433,20 грн. 3% річних також є підставними та підлягають до задоволення. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані та такі слід задовольнити. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у розмірі 2684 гривні підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку зі сплатою судового збору при поданні позову до суду.

Outcome: approved