Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , що стягується з відповідача [PERSON] на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26.10.2016 року (справа № 621/1812/16-ц) з аліментів, визначених у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 (однієї тисячі) гривень щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, на аліменти в розмірі 1\\4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 26.10.2016 року (справа № 621/1812/16-ц) з відповідача [PERSON] , [INFO] , на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 (однієї тисячі) гривень щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 13.09.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист за вказаним рішенням був поданий позивачкою до Зміївського відділу державної виконавчої служби Харківської області для примусового стягнення. 23 листопада 2017 року, за спільною домовленістю з відповідачем, який обіцяв добровільно сплачувати аліменти, виконавчий документ було повернуто позивачці (стягувачу). Однак на даний час відповідач перестав в добровільному порядку сплачувати аліменти у визначеному розмірі, що ставить дитину і позивачку у скрутне становище. Дитині виповнилося 12 років. Син постійно проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. Мінімальний рекомендований законом розмір аліментів на дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років становить 2833,00 гривень, а тому раніше визначений судовим рішенням розмір аліментів 1000,00 гривень є значно меншим, ніж мінімально гарантований законодавством розмір аліментів на утримання дитини. В зв`язку з викладеним, виходячи з найкращих інтересів дитини, просить суд змінити спосіб стягнення аліментів з раніше визначеного в твердій грошовій сумі в 1000,00 грн на 1\\4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.09.2023 року відкрито провадження за позовною заявою та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті спору. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Позивач подала до суду заяву, в якій просила судовий розгляд справи проводити за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі в разі повторної неявки відповідача. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 30.10.2023, 30.11.2023 року не з`явився, відзиву на позов не подавав, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відзиву на позов чи інших заяв, що перешкоджають розгляду справи по суті, до суду не подавав. Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 30.11.2023 року постановлено провести заочний розгляд справи на підставі ч.4 статті 223, ч.1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне: Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, неповнолітній [PERSON] народився [INFO] . Батьком дитини зареєстрований відповідач [PERSON] , а матір`ю позивач [PERSON] (а.с.7) Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2016 року (справа №621/1812/16) з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000,00 (однієї тисячі) гривень щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 13.09.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. 23 листопада 2017 року державним виконавцем Зміївського районного відділу ДВС ГТУЮ у Харківській області виконавчий лист № 621/1812/16-ц повернуто за заявою стягувача (а.с.10) Дослідивши повно і всебічно матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно принципу диспозитивності, встановленого статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з частиною 3\~статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до\~статті 121 Сімейного кодексу\~України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями\~122\~та\~125\~цього\~Кодексу. Статтею 150 Сімейного\~кодексу України закріплено обов`язок батьків виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати до самостійного життя та поважати її. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч.1, 2 статті 27 цієї ж Конвенції,\~держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.1 статті\~180, ч.1-2 статті\~181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються\~у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того\~з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень\~статті 182 Сімейного кодексу України, суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів\~у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються\~у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того\~з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, одержувач аліментів має перевагу в обранні способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), якщо останні вже визначені раніше рішенням суду. Верховний Суд у постанові від 13.02.2019 року у справі № 152/100/18 вказав, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейним кодексом України передбачено підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, та не пов`язує їх зі способом присудження. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Судом встановлено, що рішенням суду від 26 жовтня 2016 року (справа №621/1812/16) з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 (однієї тисячі) гривень щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 13.09.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років становить 2833,00 гривень, виходячи з чого мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку становить 1416,50 гривень. Отже,\~розмір аліментів,\~що стягується\~з відповідача\~на користь\~позивача є\~меншим від\~мінімально гарантованого\~законом розміру\~ аліментів,\~та майже\~втричі меншим\~за мінімальний\~рекомендований законом\~розмір аліментів,\~тобто є недостатнім для забезпечення належного утримання дитини та її гармонійного розвитку. Доказів на підтвердження неможливості відповідачем виконувати свій обов`язок по утриманню дитини у інший спосіб стягнення в частці від доходу - матеріали справи не містять. За таких обставин, беручи до уваги інтереси неповнолітньої дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути суму судового збору в розмірі 1073, 60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved