Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Щербяк Ю.В. звернулася в Рівненський районний суд Рівненської області із позовом до відповідача [PERSON] , в якому із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог вх. 17803 від 16.10.2023 р., яка прийнята судом, просить стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі 3000 грн. щомісяця до закінчення навчання, оскільки повнолітній син сторін продовжує навчання у Фаховому медичному коледжі КВЗО «Рівненська медична академія» на 2 курсі відділення Стоматологія-ортопедична денної бюджетної форми навчання. Передбачуваний термін закінчення навчання 28.06.2024 р., що підтверджується довідкою від 15.05.2023 р. №3983. Позовні вимоги також обґрунтовує тим, що 01.04.2022 р. рішенням Рівненського районного суду Рівненської області шлюб між нею та відповідачем [PERSON] було розірвано. Від шлюбу мають двох дітей сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач. Дочка проживає разом з позивачкою за кордоном. Син проживає за адресою її реєстрації місця проживання. Наказом Рівненського районного суду Рівненської області від 10.01.2022 р. стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] та доньки [PERSON] у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину, визначеного законодавством і більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.12.2021 р., і до досягнення дітьми повноліття. [INFO] сину [PERSON] виповнилося 18 років, він навчається у Фаховому медичному коледжі КВЗО «Рівненська медична академія» на 2 курсі відділення Стоматологія-ортопедична денної бюджетної форми навчання. Передбачуваний термін закінчення навчання 28.06.2024 р., що підтверджується довідкою від 15.05.2023 р. №3983. Сина повністю забезпечує позивачка. Батько коштів на сина не виділяє та не цікавиться його успіхами у навчанні. Вона надсилає синові грошові кошти на його потреби та витрати, а також оплачує його комунальні послуги. Відповідач по справі не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для сина, не зважаючи на те, що згідно із законодавством зобов`язаний це робити. Вона не в змозі самостійно утримувати дитину, тому звернулася із вказаним позовом до суду. Наводить положення ст.ст. 182, 198, 199 СК України. Ухвалою суду від 11.08.2023 р. прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом учасників. В судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON] підтримала збільшені позовні вимоги та просить їх задоволити. Пояснює, що позивачка разом із дітьми проживала за кордоном. На даний час повнолітній син повернувся в Україну на навчання. Син [PERSON] проживає один за адресою: [ADDRESS] . На даний час між сторонами існує судовий спір щодо поділу вказаної нерухомості. До дитини кожного дня приходить бабуся [PERSON] - мати позивачки, яка готує для внука їжу. Позивачка постійно надсилає на її батьківську карту кошти, за які [PERSON] купує усе необхідне для сина, сплачує за комунальні послуги, оскільки відповідач відмовився оплачувати рахунки під час розгляду справи у суді про поділ майна; вона також надсилає посилки із-за кордону вагою близько 30 кг з їжею, одягом. Пояснює, що відповідач не живе за вказаною адресою разом із сином, він навідується до нього час-від-часу; він має інші стосунки; він може бути взагалі відсутній протягом тижня за місцем своєї реєстрації. Кошти, які відповідач витратив на сина щодо оплати за навчання в автошколі, та побутову техніку відносяться до додаткових витрат і до аліментів не мають ніякого відношення. Батьки відповідача здатні самі себе обслуговувати, крім того вони отримують пенсію. Представник відповідача адвокат Бойчук М.К. в судовому засіданні не підтримав відзив вх. 15991 від 18.09.2023 р., в якому відповідач визнавав позовні вимоги частково, а саме просив призначити йому аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/15 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину, визначеного законодавством. Пояснив у судовому засіданні, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, оскільки відповідач проживає разом із повнолітнім сином, несе витрати на його утримання, зокрема лікування, купує взуття. Кожного дня відповідач відвозить сина на навчання, а сам їде на роботу. Відповідач отримує високу заробітну плату. Усі витрати на дозвілля сина, доїзд додому забезпечує відповідач. Наголошує, що відповідно до ст. 199 СК України, право на звернення до суду із таким позовом має той з батьків, з ким проживає повнолітня дитина, а це саме з відповідачем, тому у задоволенні позову слід відмовити. Коли син захворів, то відповідач був змушений лікувати сина у приватній клініці, бо позивачка не укладала з сімейним лікарем угоди. Вислухавши пояснення представників сторін, пояснення свідка [PERSON] , дослідивши докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується засвідченою адвокатом позивачки [PERSON] - [PERSON] копією свідоцтва про народження. 10.01.2022 р. Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Красовського О.О. видав судовий наказ у справі №570/5851/21, яким стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей сина [PERSON] та доньки [PERSON] в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину, визначеного законодавством ,і більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.12.2021 р., і до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 01.04.2022 р. у справі №570/694/2022 за позовом [PERSON] до [PERSON] , шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до довідки №3983 від 15.05.2023 р., виданої ректором Р. Сабадишиним, [PERSON] є студентом ІІ курсу, відділення Стоматологія ортопедична Фахового медичного коледжу КЗВО «Рівненська медична академія». Форма навчання очна (денна). Навчається з 01.09.2021 р. по 28.06.2024 р. на державній формі навчання. Як убачається із засвідченої відповідачем [PERSON] копії довідки про доходи, виданої за місцем роботи відповідача [PERSON] - Управління поліції охорони в Рівненській області від 06.10.2023 р., сума доходу відповідача [PERSON] за період з квітня 2023 р. по вересень 2023 р. за винятком аліментів становить 78439,99 грн. Як убачається із засвідчених відповідачем [PERSON] копій квитанцій від 28.06.2023 р. та від 02.08.2023 р., [PERSON] вказаний платником за призначенням платежу: за навчання водії категорії «в», плата за навчання категорія «В» (теорія + практика), у розмірі відповідно 3500 грн. та 4000 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона кожного дня приходить до онука [PERSON] , готує йому їжу, закуповує продукти, пере одяг. Позивачка надсилає їй на банківську карту 6000-7000 грн. щомісяця, які вона витрачає на потреби сина сторін. Пояснює, що відповідач дуже рідко буває за адресою місця проживання сина [PERSON] , вона за увесь цей час бачила його кілька разів; його відвідини пов`язані із перебуванням на розгляді у суді справ про поділ майна подружжя та вказаного спору. Вона кожного дня приходить до онука, перебуває в будинку поки господарює. Пояснює, що вхід в будинок один, він складається із двох кімнат і кухні, є дві грубки. На дверях своєї спальні відповідач повісив замок, вона не отоплюється. Обігрівається лише кімната, де живе [PERSON] та кухня. Льох пустий, город не засаджений, вона літом самотужки косою косила траву. Позивачка оплачує комунальні послуги, зокрема за газ, бо коли онук повернувся із-за кордону на навчання, то газ був перекритий, дочка сплатила усі борги, щоб увімкнули газ. Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв"язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов"язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від15травня 2006 року №3"Прозастосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.191СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ст. ст.9,18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-ХІІ батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Судом приймається до уваги те, що повнолітній син сторін [PERSON] навчається на денній формі навчання, факт потреби останнього у матеріальній допомозі є безумовним. Необхідність отримання належної освіти позбавляє [PERSON] можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Крім того, вказана особа, яка ще не закінчила навчання у навчальному закладі, не має потрібного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування. Звертаючись до суду з позовом, позивачка вказує, що повнолітній син потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись, зокрема, на витрати, пов`язані з навчанням, харчуванням. Суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, працює, отримує стабільний регулярний дохід, про що останнім подано до суду відповідний доказ (довідка про доходи), а отже має можливість надавати допомогу повнолітньому сину. У свою чергу відповідач, не визнаючи позов про стягнення аліментів повністю, натомість лише вказує про свою працездатність, та наявність на його утриманні ще однієї малолітньої дитини, що свідчить про відсутність підстав вважати неспроможним відповідача утримувати свого повнолітнього сина, що узгоджується з судовою практикою, а саме постановою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 760/17457/16-ц (провадження № 61-34814св18). Крім того, слід вказати, що відповідачем належних та допустимих доказів щодо перебування на його утриманні його батьків до суду не надано. Відповідач належних доказів щодо відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину не надав. Слід звернути увагу, що посилання представника відповідача про наявність на його утриманні ще малолітньої доньки, є необґрунтованими, оскільки необхідність утримання іншої дитини не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своєму повнолітньому сину [PERSON] , який її потребує, що узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.04.2019 р. справа № 644/3610/16-ц, провадження № 61-12782св18. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937 св 21) вказано, що «Колегія суддів наголошує на тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання, до чого зводилися основні доводи апеляційної скарги відповідача. Такий виникає за обов`язкової сукупності юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Указане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах: від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 592/2798/16-ц (провадження № 61-19463св18), від 05 червня 2019 року у справі № 754/866/18 (провадження № 61-7125св18). У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зроблені судом першої інстанції висновки по суті вирішення спору узгоджуються з вищевказаними правовими позиціями Верховного Суду. При цьому судова практика у цій категорії справ є сталою. Отже, безпідставними є посилання апеляційного суду на відсутність у матеріалах справи доказів того, що навчання за рахунок бюджету не забезпечує життєво необхідних мінімальних потреб, оскільки форма навчання не має правового значення при вирішенні цього спору. Крім того, нормами СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина». Отже, відповідач як батько зобов`язаний утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки він спроможний надавати таку допомогу та повинен сплачувати аліменти, у розмірі, що відповідає ч. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 р.» - прожиткового мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб - 2684 гривні, який фактично ним не спростовано. З урахуванням вищевказаних обставин та обопільного обов`язку батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, до досягнення ним двадцяти трьох років та можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки частково та стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі прожиткового мінімуму на одну особу для працездатних осіб у розмірі 2684 грн., починаючи з 20.07.2023 р. і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, у залежності з тим, яка з цих подій настане першою. Що стосується заперечень представника відповідача щодо відсутності у позивачки права у відповідності до ч.3 ст. 199 ЦПК України на звернення до суду з таким позов, оскільки саме відповідач проживає разом із повнолітнім сином, то у судовому засіданні поясненнями свідка [PERSON] спростовано такі заперечення, а саме: відповідач лише час-від-часу навідується за місцем своєї реєстрації, де проживає повнолітній син сторін, що пов`язане з перебуванням у суді на розгляді справи по поділ майна подружжя та вказаного спору; його кімната навіть не отоплюється, на її дверях відповідач повісив замок; позивачка щомісяця їй надсилає на утримання сина 6000-7000 грн., які вона витрачає на харчування онука, що не спростовано належними та допустимими доказами стороною відповідача. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до п.3 ч.1ст. 5 Закону України "Про судовий збір". У відповідності до ч.1 ст.141ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави в сумі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved