Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до суду з позовом, до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 83 160,00 грн. заборгованості по орендній платі згідно договору на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою комунальної власності територіальної громади м. Ужгород від 18.10.2019р. № 27 та 5355,38 грн. пені за несвоєчасну сплату орендної плати, а також понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18.10.2019 р. між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та фізичною особою - [PERSON] було укладено Договір №27 на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою комунальної власності територіальної громади м. Ужгород. 17.11.2021р. відбулась зміна найменування юридичної особи департаменту міського господарства Ужгородської міської ради на департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради. Відповідно до п. 1 даного договору сторони погодили, що предметом цього договору є надання орендодавцем орендареві права на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою (мощення - фігурний елемент) площею 180,0 кв. м. по [ADDRESS] для розміщення будівельного майданчика для здійснення діяльності на умовах оренди. Відповідно до умов договору такий діє до завершення фактичного використання конструктивним елементом благоустрою, на якому влаштовано будівельний майданчик. Після закінчення виконання будівельних робіт орендар повідомляє Департамент міського господарства про демонтаж огорожі будівельного майданчика. Демонтаж такої огорожі фіксується актом комісії, в якому вказується дата демонтажу. Об`єкт надається у тимчасове користування відповідно до Акту приймання-передачі, який підписаний одночасно з Договором 18.10.2019р. На підставі договору № 27 та відповідно до Акту приймання-передачі Департамент міського господарства передав, а [PERSON] прийняв у строкове платне користування конструктивний елемент благоустрою (фігурний елемент мощення) площею 180,0 кв. м. по [ADDRESS] для розміщення будівельного майданчика. Вказаним договором орендар зобов`язався сплачувати плату за користання об`єктом щомісячно до 15 числа поточного місяця у розмірі 7560,00 грн. за місяць, в тому числі ПДВ 1260,00 грн. Однак, орендар взяті на себе зобов`язання в частині своєчасності та повноти оплати орендних платежів не виконував, чим порушив умови договору, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість за період з липня 2021 по травень 2022 в розмірі 83 160,00 грн. відповідно до розрахунку заборгованості. Крім того, у договорі сторонами погоджено, що орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується орендодавцем відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочки, включаючи день оплати. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за договором позивачем нараховано 5355,38 грн. пені, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. У зв`язку з тим, що відповідач добровільно не погашає суму заборгованості, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 83160,00 грн. основного боргу та 5355,38 грн. пені, в примусовому порядку. Позиція сторін справи : В судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. На адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Зважаючи на викладене, суд розглянув справу у відсутності відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, докази поважності причин неявки не надав, мав можливість подати відзив на позовну заяву, проте не скористався наданим йому процессуальним правом. Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогамст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заяви сторін: 09.09.2022 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача . 12.12.2022 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача . 18.05.2023 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача . 20.09.2023 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача . В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 12.07.2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 308/6975/22. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, подани-ми відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власноїініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 18.10.2019 р. між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (17.11.2021 змінено назву на Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради) (Орендодавець), з однієї сторони, та [PERSON] (Орендар), з іншої сторони, було укладено Договір № 27 на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою суб`єкту господарювання комунальної власності територіальної громади м. Ужгород. Відповідно до п. 1 Договору №27 від 18.10.2019 предметом цього договору є надання Орендодавцем Орендареві права на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою (мощення - фігурний елемент) площею 180,0 кв. м. по [ADDRESS] для розміщення будівельного майданчика для здійснення діяльності на умовах оренди. Пунктом 2.1. договору передбачено, що орендодавець зобов`язується: відповідно до акту приймання - передачі (який підписується одночасно із цим договором) надати у тимчасове користування Об`єкт (п.2.1.1.). Згідно п. 2.2.2. договору орендар зобов`язується своєчасно та у повному обсязі сплачувати Орендодавцю вартість користування Об`єктом за діючими на день сплати розрахунковими ставками, визначеними рішенням сесії Ужгородської міської ради від 18.10.2016 р. № 406 «Про Порядок встановлення плати для тимчасового розміщення будівельних майданчиків». В розділі 3. Договору визначено порядок і терміни розрахунків. Так, відповідно до п.3.1. договору передбачено обов`язок внесення орендної плати Орендарем з дня укладення цього договору та підписання акта приймання передачі. Згідно п.3.2. Орендар сплачує Орендодавцеві плату за користування Об`єктом щомісячно до 15 числа поточного місяця у розмірі 7560,00 грн. за місяць, в тому числі ПДВ 1260,00 грн. Пунктом 4.1. Договору визначено що у разі протермінування платежів, передбачених у пункті 3.2 цього договору Орендар сплачує на користь Орендодавця пеню від суми протермінованого платежу за кожен день протермінування згідно з діючим на цей період законодавством, але не вище подвійної облікової ставки Національного банку України. Як встановлено судом, між сторонами складено Акт приймання-передачі від 18.10.2019 відповідно до якого, на підставі договору на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою комунальної власності територіальної громади м. Ужгород 18.10.2019 №27 Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування конструктивний елемент благоустрою - фігурний елемент мощення площею 180,0 кв. м. за адресою: вул. Володимира Гошовського, 4 в м. Ужгороді, для розміщення будівельного майданчика. Об`єкт сторонами оглянутий, зауваження відсутні. Вказаний акт містить підписи сторін. ( а.с. 9) Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по орендній платі орендар [PERSON] №27/БМ від 18.10.2019р. за період з 01.07.2021 по 31.05.2022 має заборгованість за договором, яка станом на 01.06.2022 становить 83160,00 грн.- основний борг та 5 355,38 грн. пеня, разом 88 515,38 грн. ( а.с. 10) Відповідач не спростував вказаний розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст. 12, 13 ЦПК України. Нормативно-правове обґрунтування : Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Зі змістуст. 11 ЦПК України слідує, що виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійного витребування та збирання доказів по справі та надання оцінки обсягу доказів, який би був достатній для задоволення вимог позивача. Правовідносини між сторонами є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. За змістом статей 12 та 81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 1 ч. 2 ст.11Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. ч. 1, 2ст.202ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626ЦК України). В силу ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як вбачається з матеріалів справи 18.10.2019 року між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (перейменовано на Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради) (Орендодавець) та [PERSON] (Орендар) було укладено Договір № 27 на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою суб`єкту господарювання комунальної власності територіальної громади м. Ужгород. Такий, містить істотні умови договору та підписи орендодавця та орендаря. Згідно п. 1 Договору, його предметом є надання Орендодавцем Орендареві права на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою (мощення - фігурний елемент) площею 180,0 кв. м. за адресою: [ADDRESS] для розміщення будівельного майданчика для здійснення діяльності на умовах оренди. Пунктом 3.2. Договору визначено, що Орендар сплачує Орендодавцеві плату за користування Об`єктом щомісячно до 15 числа поточного місяця у розмірі 7560,00 грн. за місяць, в тому числі ПДВ 1260,00 грн. Відповідно до Акту приймання-передачі, департамент міського господарства Ужгородської міської ради (Орендодавець) передав, а [PERSON] (Орендар) прийняв в строкове платне користування конструктивний елемент благоустрою - фігурний елемент мощення площею 180,0 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , для розміщення будівельного майданчика. Також вказано, що об`єкт сторонами оглянутий, зауваження відсутні. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За доводами позивача, спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем [PERSON] зобов`язання за договором, а саме в частині здійснення своєчасної та повної оплати за платне користування конструктивним елементом благоустрою - фігурний елемент мощення площею 180,0 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , що стало наслідком виникнення у останнього заборгованості за договором №27 від 18 жовтня 2019 року. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Також частиною 1 ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за .плату на певний строк. Згідно частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Так, з матеріалів справи вбачається, що Департамент міського господарства Ужгородської міської ради (Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради) свої зобов`язання за договором виконав, передавши відповідачу об`єкт оренди, що підтверджується актом приймання - передачі. Як свідчать матеріали справи, відповідач всупереч умовам договору, свого зобов`язання в частині здійснення своєчасної та повної оплати за договором № 27 від 18.10.2019 року не виконав, що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість , яка станом на 01.06.2022 становить 83160,00 грн.- основний борг та 5 355,38 грн. пеня, разом 88 515,38 грн. Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Будь-яких відомостей та доказів на спростування наявної заборгованості чи наявності такої в іншому розмірі матеріали справи не містять. Враховуючи те, що строк виконання зобов`язання настав, приймаючи до уваги те, що доказів оплати вартості користування обєктом на суму 83160,00 грн. станом на день розгляду справи відповідачем не надано, не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором № 27 від 18.10.2019 року на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою суб`єкту господарювання комунальної власності територіальної громади м. Ужгород у розмірі 83160,00 грн., з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Окрім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафні санкції (пеню) у розмірі 5355,38 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення суми пені , суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. В укладеному між сторонами договорі №27 від 18.10.2019 р. в п.4.1. встановлено, що у разі протермінування платежів, передбачених у пункті 3.2 цього договору Орендар сплачує на користь Орендодавця пеню від суми протермінованого платежу за кожен день протермінування згідно з діючим на цей період законодавством, але не вище подвійної облікової ставки Національного банку України. Беручи до уваги те, що у договорі сторонами було погоджено сплату пені за протермінування платежів, передбачених у п. 3.2. цього договору (плати за користування об`єктом), суд приходить до переконання, що така підлягає стягненню з відповідача за несвоєчасну сплату орендної плати. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, наявну заборгованість по орендній платі у добровільному порядку не погасив, відтак позивач має право вимагати його виконання, що свідчить про порушення його прав. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради та стягнення із відповідача суми заборгованості за договором на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою суб`єкту господарювання комунальної власності територіальної громади м. Ужгород №27 від 18.10.2019р. в розмірі 83 160,00 грн. та 5355,38 грн. пені за несвоєчасну сплату орендної плати. Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості є обгрунтованими і підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо розподілу судових витрат Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. З огляду на висновки Суду щодо позовної заяви та задоволення позовних вимог , у порядку частин першої статті 141 ЦПК України, з відповідача за позовом на користь позивача підлягає стягненню фактично сплачений судовий збір за подання позовної заяви у сумі 2481,00 грн. Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved