Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

У червні 2023 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська вищезазначена позовна заява, в якій позивач просила суд: -визнати відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 04 травня 2023 року №3/16-4882 як органу приватизації державного житлового фонду м.Дніпра в безоплатній передачі у власність [PERSON] в порядку приватизації квартири [ADDRESS] неправомірною; -визнати за [PERSON] право на приватизацію квартири [ADDRESS] ; -зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, як орган приватизації державного житлового фонду, провести за [PERSON] приватизацію квартири [ADDRESS] ; -вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилалась на те, що їй, 28.04.1994, виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради народних депутатів міста Дніпропетровська, було видано ордер на вселення у квартиру [ADDRESS] який, у визначений законом строк, було нею реалізовано. З метою приватизації вищезазначеної квартири, [PERSON] , 11.04.2023, звернулась до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради через Центр надання адміністративних послуг та дозвільних процедур м.Дніпра з заявою та відповідним пакетом документів, за результатами розгляду якої отримала лист №3/16-4882 про відмову в приватизації та повернення документів. З огляду на те, що вищезазначена відмова є не законною, позивач вважала за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Відповідачем, Дніпровською міською радою, надано відзив, доводи викладені в якому зводяться до не згоди з заявленими позовними вимогами. Так, останнім зазначено, що листом №3/16-4882 не відмовлено позивачу у приватизації, а повідомлено про те, що заява на приватизацію не може бути розглянута, оскільки не надано всіх необхідних документів. Крім того, зазначено, що заявлена вимога про зобов`язання прийняти відповідне рішення про приватизацію спрямована на втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. Позивачем надано відповідь на відзив в якій наведено обґрунтування заперечень щодо доводів відповідача викладених у відзиві. Відповідачем, Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради, відзиву не надано. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15.06.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.09.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні. У судовому засіданні, представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення аналогічні викладеним у ньому. У судовому засіданні представник відповідача Дніпровської міської ради, заперечувала щодо заявлених позовних вимог та надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві. У судове засідання представник Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали, вислухавши пояснення сторін, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, судом встановлено, що відповідно до копії листа директора Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради Грицай В. від 04.05.2023 за №3/16-4882, підставою у відмові надання адміністративної послуги стало не надання необхідних документів у повному обсязі, що виразилося у: -заява на приватизацію оформлена неналежним чином в частині зазначення форми власності; -відсутні відомості про реєстрацію [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; -в наданому пакеті документів є засвідчена копія ордеру на квартиру [ADDRESS] від 28.04.1994 №128 серія 01. Згідно з довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 30.03.2023 №2250 наймач зареєстрований за вказаною адресою 16.09.1994. Таким чином не надані документи, що підтверджують право вселення та реєстрацію в квартирі [ADDRESS] . Згідно копії заяви [PERSON] , яка адресована керівнику органу приватизації від 11.04.2023 та оформленої за зразком встановленим органом приватизації, в якій висловила прохання оформити передачу в приватну спільну часткову власність квартиру з визначенням частки її власності у розмірі 1/1. Відповідно до копії ордера виданого виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради народних депутатів міста Дніпропетровська від 28.04.1994 (ордер на житлове приміщення №128 серія №1), [PERSON] з родиною в складі чотирьох осіб ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) надано право на заняття житлового приміщення, квартири [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до копії заочного рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26.10.2021 ухваленого за результатами розгляду справи №932/2577/20, [PERSON] визнано таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Згідно копії довідки №2250 про склад сім`ї та зареєстрованих осіб від 30.03.2023, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР, за адресою: [ADDRESS] , рахується зареєстрованою [PERSON] (наймач). Дата реєстрації 16.09.1994. Відповідно до копії листа начальника виробничого відділу КП «ДМБТІ» ДМР Усманова С. від 14.03.2020 за №2270, станом на 31.12.2012 в інвентаризаційних справах відомості щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , відсутні. Житловий будинок [ADDRESS] в який увійшла квартира [ADDRESS] , зареєстровано за комунальним підприємством «ЖИЛСЕРВІС-4». Згідно з ч.3 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Можливість набуття фізичною або юридичною особою права власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності, передбачено також ч.1 ст.345 ЦК України. Згідно ч.2 ст.2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Приватизація здійснюється, в тому числі, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю (стаття 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Частиною 5 статті 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», на органи приватизації покладено обов`язок дотримуватись виконання законодавства під час проведення приватизації громадянами житла. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (частина перша статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно ч.10 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до пункту другого статті 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до приписів норм матеріального права: спільна сумісна власність\~\~спільна власність\~двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності; спільна часткова власність - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. З огляду на те, що на момент подання заяви щодо реалізації права на приватизацію квартири, яка находиться у комунальній власності, члени сім`ї позивача, які були зазначені в ордері на вселення є такими, що втратили право користування нею та виходячи з того, що приписами вищезазначеного Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не визначено заборони щодо передачі квартири у власність одній особі з визначенням її частки, рішення Департаменту житлового господарства ДМР оформлене у вигляді листа №3/16-4882, з підстав зазначених в ньому, є не правомірним. Крім того мотивуючи вказаний висновок, суд вважає за необхідне зазначити про те, що проведення реєстрації місця проживання у вищезазначеній квартирі після спливу 30 денного терміну з моменту видачі ордера не свідчить про порушення приписів ст.58 ЖК УРСР, оскільки в розумінні вказаного Закону, визначальним для припинення прав у особи стосовно користування майном є саме не вчинення дій щодо фактичного вселення, що не є тотожнім до реєстрації місця проживання, а тому, з огляду, на відсутність визначеного на законодавчому рівні переліку документів, які підтверджують факт вселення у строки встановлені Законом та враховуючи факт оскарження особою рішення органу влади, саме на останнього покладено обов`язок щодо доведення факту порушення строку фактичного вселення (постанова ВС/КЦС від 17.11.2021 прийнята за результатами розгляду справи №759/3119/16-ц). За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Оскільки орган приватизації вчиняє дії які по своїй суті перешкоджають у реалізації [PERSON] права на безоплатну приватизацію жилого приміщення, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про зобов`язання Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради як органу приватизації державного житлового фонду вчинити дії направлені на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] . Про ефективність та належність визначеного позивачем способу захисту порушеного права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом зобов`язання вчинити дії щодо приватизації свідчать висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 183/2859/16 (провадження № 61-10997св18), від 19 червня 2019 року у справі № 338/347/16-ц (провадження № 61-24054св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 754/6918/18 (провадження № 61-13774св19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18, постанова ВС/КЦС від 08 червня 2022 року у справі № 202/3820/19). Що стосується позовних вимог про визнання права на приватизацію квартири, то суд виходить з наступного. З системного аналізу норм ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а також Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, вбачається, що вказаними нормативно-правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами, і лише вони визначають питання чи має громадянин права на приватизацію згідно наданого пакету документів. Суд, в даному випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла. Аналогічні правові позиції викладені в постанові ВСУ від 05.08.2019 року за № 761/28893/16-ц, в постанові ВП/ВС від 20 червня 2018 року у справі N 200/18858/16-ц (провадження N 14-165цс18). Позовні вимоги про визнання права на приватизацію квартири не є належним способом захисту прав позивача, оскільки суд, в даному випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла за вищенаведеними в рішенні нормами права, у зв`язку з чим дана позовна вимога не підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial