Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача У липні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 02 лютого 2020 року, який за рішенням суду розірвали. [INFO] в них народився син [PERSON] . В даний час вони з відповідачем проживають окремо. Син з народження та на даний час проживає із матір`ю за адресою [ADDRESS] . Відповідач не брав участі у вихованні дитини та не цікавився її вихованням. Аліментні зобов`язання батьком виконувалися за рішенням суду, в примусовому порядку, мали нерегулярний характер, в мінімальному розмірі. Вона забезпечена роботою, має постійний заробіток, їй необхідний дозвіл для виїзду за кордон малолітньої дитини для відпочинку та оздоровлення від відповідача, в чому їй було відмовлено. Просить визначити місце проживання дитини з матір`ю. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про час і місце розгляду справи у передбаченому законом порядку. Подав заяву про визнання позову. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилась, повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином. Подала заяву про розгляд справи за відсутності повноважного представника та направила висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 17 липня 2023 року позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини роз`єднані. Ухвалою судді від 21 липня 2023 року позов залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 01 серпня 2023 року відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 05 грудня 2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті. 05 грудня 2023 року ухвалено рішення у справі. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , який зареєстровано Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 1740. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 09 серпня 2023 шлюб між сторонами розірвано. Позивач разом із сином зареєстрована у м. Хмельницький у квартирі під номером [ADDRESS] . За цією адресою зареєстрована та проживає відповідач [PERSON] . За вказаною адресою позивач фактично з сином не проживає. Позивач мотивує позов, що дитина знаходиться на її утриманні, відповідач фактично самоусунувся від участі у вихованні дитини. Також він відмовляється надавати нотаріальну згоду на виїзд дитини за кордон, тому з метою захисту прав дитини на свободу пересування та вільний вибір місця перебування, вважає визначити місце проживання малолітнього сина з нею. 4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав Права позивача суд вважає порушеними та такими, що підлягають судовому захисту. Суд вважає, що відповідно до вимог Закону права дитини є порушеними, а тому слід визначити місце проживання дитини з матір`ю без згоди її батька. Згідно висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору між батьками про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , погодженого рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області № 1368 від 23.11.2023 року орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з його матір`ю, [PERSON] . У висновку вказано, що батько дитини не заперечує про визначення місця проживання сина з матір`ю.. 5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Згідно ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно ч. 1ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За нормами з ч.ч. 1, 2ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. За приписами частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно з п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини). П. 1 ст. 18 Конвенції передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, заява №10383/09, п. 100, ECHR, 16 липня 2015 року). Враховуючи, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] постійно проживає разом з матір`ю, спір між батьками про її місце проживання відсутній, згоду батька позивач не може отримати внаслідок нехтування ним цих правил, то суд вважає, що в інтересах дитини необхідно визначити місце проживання малолітньої дитини за місцем проживання матері. На підставі викладеного,

Outcome: approved