Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

02.10.2023 позивач АТ «СЕНС БАНК» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №631137674 у розмірі 38 497 грн. 67 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн. В обґрунтування вимог зазначив, що 25.03.2019 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено угоду про обслуговування кредитної лінії та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631137674. 12.08.2022 загальними зборами затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Банк належним чином виконав свій обов`язок перед відповідачем щодо надання кредиту, проте відповідач зобов`язань за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 22.01.2023 утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 38 497 грн. 67 коп. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.10.2023 справу призначено до розгляду у спрощеному провадженні з повідомленням сторін. У надісланому до суду 07.11.2023 клопотанні представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином, відповідно до оголошення на офіційному сайті суду. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань, а також відзиву на позов не подав. За наданою суду інформацією Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ніжинської міської ради, відповідач значиться зареєстрованим за адресою, що вказана в позові (а.с.38). Проте копія позовної заяви з додатками надіслана відповідачу, повернулась до суду з відміткою «Укрпошти» про невручення, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення заочного судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 25.03.2017 [PERSON] підписано оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, а також паспорт споживчого кредиту з інформацією про реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту та порядок повернення кредиту (а.с. 4-6). Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші, передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації. Відповідно до ст.ст.526-527 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦКУкраїни). Випискою по рахунку з кредитною карткою Word Debit Mastercard за період з 25.03.2019 по 28.02.2023 (а.с.10-16) підтверджується, що позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. Внаслідок несвоєчасного виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, за період з 25.03.2019 по 28.02.2023 у [PERSON] виникла заборгованість перед позивачем у сумі 38 497 грн. 67 коп., з яких: 20 367,97 грн. - тіло кредиту, 29,13 грн. - відсотки за користування кредитом, 16 206, 96 грн. - прострочене тіло кредиту, 1 893, 61 грн. - відсотки за прострочену заборгованість, що підтверджується розрахунком (а.с.9). Докази на спростування даного розрахунку заборгованості, на підтвердження виконання зобов`язань по договору відсутні, тобто відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання не виконав, кредит та платежі відповідно до договору не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість, що є підставою для застосування до даних відносин правил згідно ст.1049 ЦК України щодо зобов`язання відповідача повернути грошові кошти відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За змістом ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами 1,6,7 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості. Відповідач не надав суду у встановленому порядку заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву на позов, у зв`язку з чим несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням цих процесуальних дій, в цьому випадку,- ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, оскільки [PERSON] не сплачує кошти за користування кредитом добровільно, у передбачений кредитним договором термін, внаслідок чого станом на 22.01.2023 утворилась заборгованість, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості з відповідача у примусовому порядку. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений за подання позову судовий збір у розмірі 2 684 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved