Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернулося Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» (далі - ПрАТ «СК «Еталон») з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.03.2021 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Daewoo Sens, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля Департаменту патрульної поліції марки Renault RDS-02, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , унаслідок якої транспортному засобу Renault RDS-02, державний номерний знак [NUMBER] , було завдано механічних пошкоджень, а його пасажир [PERSON] отримав тілесні ушкодження. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди діяв договір обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-201301037 від 19.09.2020, укладений між ПрАТ «СК «Еталон» та [PERSON] , відповідно до умов якого страхова компанія взяла на себе ризики щодо відшкодування збитків, заподіяних забезпеченим транспортним засобом Daewoo Sens, державний номерний знак [NUMBER] . Постановами Малиновського районного суду м. Одеси від 27.05.2021 у справі № 521/5069/21 та Приморського районного суду м. Одеси від 19.05.2021 у справі № 522/7324/21, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП. У зв`язку із заподіянням матеріальної шкоди потерпілому унаслідок вказаної ДТП, а також отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] , страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування на користь СТО ТОВ «Авто Груп+» в сумі 38\~337,54 грн. згідно зі страховим актом № 712-20753 та розрахунком суми страхового відшкодування від 02.08.2021, та виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в сумі 2\~100,00 грн згідно зі страховим актом № 712-20753/1 та розрахунком суми страхового відшкодування від 02.08.2021. Посилаючись на те, що відповідач керував забезпеченим транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, позивач, з посиланням на ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст. ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, просить стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу в розмірі 40\~437,54 грн та вирішити питання щодо судових витрат, понесених позивачем по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу. Сторони у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримав. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судові засідання у справі не з`явився, був повідмовлений належним чином про розгляд справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень, клопотань від нього до суду не надходило. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзив на позовну заяву, тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Зважаючи на викладене, суд, відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 07.12.2023. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~19.09.2020\~між\~ПрАТ «СК\~«Еталон»\~та [PERSON] \~укладено\~Поліс №\~ЕР-201301037\~обов`язкового\~страхування\~цивільно-правової\~відповідальності\~власників наземних\~транспортних\~засобів,\~за\~умовами\~якого ПрАТ «СК «Еталон» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Daewoo Sens», державний номерний знак [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам. 24.03.2021\~о\~23:35\~год.\~у м.\~Одесі\~по вул.\~Мельницькій,\~32\~сталася\~дорожньо-транспортна\~пригода\~за\~участю автомобіля\~«Daewoo\~Sens»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~під\~керуванням\~ [PERSON] \~та\~автомобіля\~Департаменту патрульної\~поліції марки\~Renault\~RDS-02,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~під керуванням\~старшого лейтенанта\~поліції [PERSON] , унаслідок якої транспортному засобу Renault RDS-02, державний номерний знак [NUMBER] , завдано механічних пошкоджень, а пасажир вказаного автомобіля [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року у справі № 521/5096/21 [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2021 року у справі № 522/7324/21 [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На підставі заяви Департаменту патрульної поліції, який є власником пошкодженого унаслідок ДТП автомобіля «Renault RDS-02», державний номерний знак [NUMBER] , про виплату страхового відшкодування за Полісом № ЕР-201301037 від 19.09.2020, на підставі страхового акта № 712-20753 від 02.08.2021 та розрахунку суми страхового відшкодування від 02.08.2021 ПрАТ «СК «Еталон» здійснило виплату страхового відшкодування на користь СТО ТОВ «Авто Груп+» в розмірі 38\~337,54 грн, що підтверджується розпорядженням № 712-20753 від 02.08.2021 про виплату страхового відшкодування та платіжним дорученням № 5129 від 03 серпня 2021 року. На підставі заяви [PERSON] про виплату страхового відшкодування за Полісом № ЕР-201301037 від 19.09.2020, на підставі страхового акта № 712-20753/1 З (здоров`я) від 02.08.2021 та розрахунку суми страхового відшкодування від 02.08.2021 ПрАТ «СК «Еталон» здійснило виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в розмірі 2\~100,00 грн, що підтверджується розпорядженням № 712-20753/1 З (здоров`я) від 02.08.2021 про виплату страхового відшкодування та платіжним дорученням № 2124 від 03 серпня 2021 року. 01.12.2021 ПрАТ «СК «Еталон» направило на ім`я [PERSON] претензію про добровільне відшкодування збитків, яка останнім залишена без реагування. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Під правом регресу розуміється право особи, що відшкодувала шкоду, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого завдано шкоди. При цьому, ст. 1191 ЦК України застосовується у випадках коли фігура завдавача шкоди та фігура особи, яка несе відповідальність за шкоду, не співпадають. За загальним правилом на боржника за регресною вимогою покладається обов`язок відшкодувати кредитору виплачене ним третій особі відшкодування в повному обсязі. Виключення з цього положення можуть встановлені законом. Право звернення з регресною вимогою виникає у кредитора з моменту здійснення ним виплат потерпілому, з цього ж моменту обчислюється строк для пред`явлення регресного позову. Відповідно до\~абз.\~а,\~ґ п.\~38.1.1.\~ч.\~38.1\~ст.\~38\~Закону\~України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності\~власників наземних\~транспортних\~засобів» після\~сплати\~страхового відшкодування\~страховик має\~право подати\~регресний позов\~до страхувальника\~або водія\~забезпеченого\~транспортного засобу,\~який\~спричинив\~дорожньо-транспортну\~пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у\~підпункті 33.1.2\~пункту 33.1 статті 33 цього Закону. За приписами п. 33.1.4 ст. 33 Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників наземних транспортних\~засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених\~статтею 41\~цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно з положенями ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як слідує\~з\~матеріалів\~справи,\~ПрАТ\~«СК «Еталон»\~виплачено потерпілим особам страхове відшкодування в розмірі 38\~337,54 грн та 2\~100,00 грн. Оскільки дорожньо - транспортна пригода відбулася з вини відповідача, який керував забезпеченим транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за наявності доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду також вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Разом з тим, заявляючи про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2\~000 грн, позивачем жодних доказів понесення таких витрат (договору про надання правової допомоги, детального опису послуг, акта приймання передачі наданих послуг, квитанцій тощо) не надано. Тому суд дійшов висновку про те, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 гривень не підтверджені жодними доказами та не підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню і витрати по сплаті судового збору за подання позову розмірі\~2\~481,00 грн.

Outcome: approved