Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі також ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач) звернулося до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.11.2020 між ТОВ «Манівео швидка фіансова допомога» та відповідачем [PERSON] в електронній формі було укладено кредитний договір № 431928641. За договором факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фіансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», до останнього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 431928641. Між ТОВ «Таліон плюс» та позивачем 20.10.2022 укладено Договір факторингу №\~20102022. Відповідно до Реєстру прав вимоги №1 від 21.10.2022 до Договору факторингу №\~20102022 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 32809,51 грн, з яких 7494,01 грн розмір заборгованості за основною сумою боргу; 25315,5 грн - розмір заборгованості за відсотками. Крім того, 13.05.2021 між ТОВ «Качай гроші» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №00-3283827. Між ТОВ «Качай гроші» та позивачем 27.09.2021 було укладено Договір факторингу №\~27092021, відповідно до умов якого ТОВ «Качай гроші» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Качай гроші» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 27.09.2021 №2 до Договору факторингу від 27.09.2021 №27092021 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 5960,00 грн, з яких 2000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 3960,00 грн заборгованість за звичайними відсотками. Крім того, 30.04.2021 між ТОВ «Фінансова компаній «Інвеструм» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №20101-04/2021. Між ТОВ «Фінансова компаній «Інвеструм» та позивачем 18.01.2022 було укладено Договір факторингу № 18012022, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компаній «Інвеструм»» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає ці права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу від 18.01.2022 № 18012022 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 11379,90 грн, з яких 3000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 8379,90 грн заборгованість за відсотками. Крім того, 12.05.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №\~2629213674/681459. Між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та позивачем 24.12.2021 було укладено Договір факторингу №\~24122021, відповідно до умов якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає ці права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу від 24.12.2021 №\~24122021 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 11925,00 грн, з яких 3000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 8925,00 грн заборгованість за відсотками. Позивач вказує, що відповідач був повідомлений про заміну кредиторів, однак не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки первісних кредиторів. З огляду на викладене позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №431928641 у розмірі 32809,51 грн; заборгованість за кредитним договором №00-3283827 у розмірі 5660,00 грн; заборгованість за кредитним договором 20101-04/2021 у розмірі 11379,90 грн; заборгованість за кредитним договором №2629213674/681459 у розмірі 11925,00; усього заборгованість за кредитними договорами у розмірі 62\~074,41 грн. Також позивач просить стягнути на його користь понесені судові витрати. Ухвалою судді відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином. Протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін до суду відповідач не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні в справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов такого. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628\~ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.\~639\~ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно зі ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Що стосується кредитного договору №431928641 суд зазначає таке. Суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладення 27.11.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником договору № 431928641, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у розмірі 5100,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі (а.с. 11). При цьому суд звертає увагу, що договір не містить умов, які б визначали строк та порядок надання позичальнику кредитних коштів, лише з п. 3 Додатку №1 до Договору вбачається, що кредит може бути наданий позичальнику не в день укладення Договору (а.с.12 зворот). Матеріали справи не містять жодних доказів того, що за цим договором відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 5100,00 грн. Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що за договором факторингу №28/1118-01, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фіансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» до останнього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №\~431928641. Однак позивач не надав суду вказаного договору факторингу чи його копії на підтвердження укладення такого договору, що унеможливлює встановлення судом цієї обставини. Позивач стверджує, що у подальшому 20.09.2022 між ТОВ «ФК «ЄАПБ», як Фактором, та ТОВ «Таліон плюс», як Клієнтом, було укладено ще один договір факторингу - №20102022, за яким до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №431928641. Згідно з ч. 1 ст. 1083 ЦК України наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. За відсутності у матеріалах справи договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фіансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», суд позбавлений можливості перевірити законність укладення наступного відступлення права вимоги за договором факторингу №20102022. З договору факторингу № 20102022, укладеного між ТОВ «ФК «ЄАПБ», як Фактором, та ТОВ «Таліон плюс», як Клієнтом, вбачається, що Клієнт зобов`язався відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 13-14). Згідно з п. 4.1 цього договору факторингу право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог по формі, встановленій у Додатку до цього Договору. Відповідно до п. 12 договору серед переліку Додатків до Договору вказано п`ять додатків, серед них Додаток №1 Форма Реєстру прав вимог. Жоден із цих вказаних додатків до суду позивачем не наданий, що позбавляє суд можливості встановити чи відповідає наданий витяг з Реєстру прав вимоги №1 (а.с. 15) формі, встановленій у Додатку №1 до Договору. Крім того, суд звертає увагу, що сам Договір факторингу № 20102022 надано позивачем суду не у повному обсязі, а вибірково надано сторінки, на яких вказано умови договору з п.1.1 до п. 2.3, наступні сторінки пропущено, на останній сторінці вказано п. 11.9. При цьому наявна у справі копія договору не містить позначки, що подані аркуші договору є витягом з цього договору. Натомість представник позивача проставила відмітку про засвідчення копії договору, яка у тому числі складається зі слів «З оригіналом згідно» (а.с. 13-14). У пункті 1.7. Договору факторингу № 20102022 зазначено «Документація» - оригінали документів, що стосуються Заборгованостей окремих Боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог Клієнта до Боржників по Заборгованостям, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до Боржника щодо погашення Заборгованості, що підлягають передачі Первісним кредитором Клієнту на умовах договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018. Серед документів зазначаються - платіжне доручення (або інший документ), що підтверджує перерахування коштів на рахунок, вказаний Боржником, за наявності та за окремим запитом Фактора; детальні розрахунки заборгованості по Кредитному договору по кожному платіжному періоду та підстави їх нарахування за період з дня укладення кредитного договору по дату відступлення права вимоги, за окремим запитом Фактора. Позивач не надає суду платіжне доручення (або інший документ), що підтверджує перерахування коштів на рахунок, вказаний Боржником, Детальні розрахунки заборгованості за кредитним договором за кожним платіжним періодом та підстави їх нарахування за період з дня укладення кредитного договору до дати відступлення права вимоги. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надає суду витяг з Реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, згідно з яким загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №431928641 становить 32809,51 грн, з них заборгованість за основним боргом 7494,01 грн, заборгованість за відсотками 25315,50 грн, а також надає розрахунок заборгованості за цим кредитним договором за період з 21.10.2022 до 30.04.2023, підписаний представником позивача [PERSON] . Суд зауважує, що відповідно до матеріалів справи заборгованість відповідача за кредитним договором №431928641 виникла до 21.10.2022 і суд повинен переконатися у наявності підстав для її нарахування. Однак позивач не надав суду доказів щодо виникнення цієї заборгованості відповідача та методики її розрахунку. Що стосується кредитного договору №00-3283827 суд зазначає таке. Суд виснує, що позивачем доведено факт укладення 13.05.2021 між ТОВ «Качай гроші» та відповідачем договору №00-3283827, за умовами якого ТОВ «Качай гроші» надає відповідачу, як позичальнику, кредит у розмірі 2000,00 грн на умовах, передбачених Договором, а відповідач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Згідно з п. 2.3 Договору сума кредиту перераховується Кредитодавцем протягом трьох банківських днів з моменту (дати) укладення Договору (а.с. 21-23). Проте, матеріали справи не містять доказів того, що за цим договором відповідач отримав кредитні кошти. Також позивач не надав виписки за картковим рахунком чи іншого належного доказу, на підставі якого можна було б зробити висновок, що відповідач користувався кредитними коштами. Однак 27.09.2021 між ТОВ «ФК «ЄАПБ», як Фактором, та ТОВ «Качай гроші», як Клієнтом, було укладено договір факторингу № 27092021, згідно з яким Фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту Суму Фінансування, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові Права Вимоги за укладеними кредитними договорами згідно з Реєстром Боржників в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення Прав вимоги (а.с. 24-25). Цей Договір факторингу № 27092021 позивач також надав суду не у повному обсязі, а вибірково. Надано сторінки, на яких вказано умови договору розділу 1 (а.с. 24); розділу 2 з п. 2.1 до п. 2.8 (а.с. 24 зворот); розділу 3 з п. 1.1 до 3.4; розділу 4 з п. 4.1 до п.\~4.4 (а.с. 25); розділу 12 п. 12.1 (а.с. 25 зворот). При цьому наявна у справі копія договору не містить позначки, що подані аркуші договору є витягом з цього договору. Натомість представник позивача проставила відмітку про засвідчення копії договору, яка, у тому числі, складається зі слів «З оригіналом згідно» (а.с. 24-25). Договір факторингу №27092021 містить визначення терміну «Документи» це оригінали документів, що стосуються Боргу окремих Боржників та підтверджують дійсність та наявність у Клієнта Прав Вимоги, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до Боржника щодо погашення Боргу (а.с. 24). Позивач надав витяг з Реєстру боржників до вказаного Договору факторингу, в якому зазначено відповідача [PERSON] як боржника, вказано номер кредитного договору 00-3283827, розмір заборгованості за основною сумою боргу 2000,00грн, за відсотками 3960,00 грн, разом 5960,00 грн (а.с. 27). Згідно з Розділом 1 датою відступлення Прав Вимоги є робочий день, у який Сторони склали і підписали Акт прийому-передачі Реєстру Боржників. Позивач надав копію акта прийому-передачі Реєстру боржників від 27.09.2021. Оскільки позивач не надав всіх аркушів договору факторингу №27092021 суд позбавлений можливості встановити, чи відповідає надана позивачем копія Акта прийому-передачі реєстру боржників від 27.09.2021 тій формі Акта, яка узгоджена сторонами під час укладання договору факторингу. При цьому суд звертає увагу, що надана позивачем копія Акта прийому-передачі Реєстру боржників від 27.09.2021 не є копією з оригінала, оскільки текст цього Акта позивачем частково прихований (п. 1), що видно неозброєним оком та не потребує проведення будь-яких експертиз для встановлення цього факту (а.с. 26). У разі, якщо позивач з певних причин вбачав за необхідне приховати конкретну інформацію з документів, які подає до суду в якості доказів, він мав можливість подати до суду витяги з документів, а не свідомо вводити суд в оману, позначаючи, що копія відповідає оригіналу. Що стосується кредитного договору №20101-04/2021 суд зазначає таке. Позивач надав суду Договір про надання фінансового кредиту №20101-04/2021 від 30.04.2021, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем (Клієнт), за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» надає відповідачу кредит у розмірі 3000,00 грн строком на 13 днів до 12.05.2021 під 803,0000000000001% (процентів) річних від суми кредиту з розрахунку 2,20 % на добу. Згідно з пунктом 1.5 цього договору датою укладення Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта (а.с. 32) При цьому матеріали справи не містять доказів того, що за цим договором відповідачу були перераховані грошові кошти на його банківський рахунок. Таким чином стосовно кредитного договору №20101-04/2021 суд виснує, що позивач не довів у суді факт його укладання. Однак, 18.01.2022 між ТОВ «ФК «ЄАПБ», як Фактором, та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм», як Клієнтом, було укладено договір факторингу №18012022, згідно з яким Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників. Згідно з п. 1.2 перехід від Клієнта до Фактора Прав вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав вимоги Заборгованості. Цей Договір факторингу №18012022 позивач також надав суду не в повному обсязі, а вибірково. При цьому надана копія договору не містить позначки, що подані аркуші договору є витягом з цього договору. Натомість представник позивача проставила відмітку про засвідчення копії договору, яка, у тому числі, складається зі слів «З оригіналом згідно» (а.с. 36-37). Договір факторингу №18012022 містить визначення терміну «Документи» - це оригінали документів, що стосуються Боргу окремих Боржників та підтверджують дійсність та наявність у Клієнта Прав Вимоги, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до Боржника щодо погашення Боргу (а.с. 36). Позивач надав витяг з Реєстру боржників до вказаного Договору факторингу, в якому зазначено відповідача [PERSON] як боржника, вказано номер кредитного договору 20101-04/2021, розмір заборгованості за основною сумою боргу 3000,00грн, за відсотками 8379,90 грн, разом 11379,90 грн (а.с. 39). Позивач надав копію акта прийому-передачі Реєстру боржників від 18.01.2022. Суд позбавлений можливості встановити, чи відповідає надана позивачем копія Акта прийому-передачі реєстру боржників від 18.01.2022 тій формі Акта, яка узгоджена сторонами під час укладання договору факторингу у Додатку 2, так як Додаток 2 позивач суду не надав. Копія наданого Акта прийому-передачі Реєстру боржників від 18.01.2022 не є копією з оригінала, оскільки текст цього акта частково прихований (п. 3), що видно неозброєним оком та не потребує проведення будь-яких експертиз для встановлення цього факту (а.с. 38). Що стосується кредитного договору №2629213674/681459 суд зазначає таке. Між ТОВ «Кредитна установа Європейська кредитна група» (Товариство) та відповідачем (Клієнт) 12.05.2021 був укладений договір №2629213674/681459, за умовами якого Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 3000,00 грн строком на 30 днів під 912,5% річних від суми кредиту з розрахунку 2,5% на добу, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором (а.с. 45-46). Згідно з п.1.4 Договору кредит надається Клієнту в безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом (а.с. 45). Позивач до позовної заяви додав інформаційну довідку від 16.05.2023 №533/05, згідно з якою ТОВ «Платежі Онлайн» як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція; тип транзакції: видача; сума транзакції 3000,00 грн; дата та час проведення: 2021-05-12 10:50:00; номер карти [NUMBER] (а.с. 48). Однак, суд зауважує, що за наданими відомостями неможливо ідентифікувати надавача та отримувача грошових коштів у розмірі 3000,00 грн. Тому суд виснує, що і за цим кредитним договором відсутні відомості про те, що відповідач отримав кредитні кошти. Позивач надав суду докази того, що у подальшому 24.12.2021 між ТОВ «ФК «ЄАПБ», як Фактором, та ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», як Клієнтом було укладено договір факторингу №24122021, згідно з яким Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги (а.с. 49-51). Згідно з п. 1.2 договору факторингу право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком №2. Згідно з пунктом 9.8 договору серед переліку Додатків вказано п`ять додатків, серед них Додаток №1 Форма Реєстру прав вимог, Додаток №2 Форма Акта прийому-передачі Реєстру Боржників. Позивач не надав суду жодного із цих вказаних додатків, що позбавляє суд можливості встановити чи відповідає наданий витяг з Реєстру боржників №1 (а.с.53) формі, встановленій у Додатку №1 до Договору, та чи відповідає наданий Акт прийому-передачі Реєстру Боржників (а.с.52) формі, встановленій у Додатку №2. Суд також звертає увагу, що позивач надав суду не повну копію договору факторингу №24122021, а лише вибірково надав сторінки, на яких вказано умови договору з п. 1.1 до п.5.1, наступні сторінки пропущено, на останній сторінці викладено пункти з 9.3 до 9.8. При цьому наявна у справі копія договору не містить позначки, що подані аркуші договору є витягом з цього договору. Натомість представник позивача проставила відмітку про засвідчення копії договору, яка у тому числі складається зі слів «З оригіналом згідно» (а.с. 49-51). У пункті 1.7 Договору факторингу №24122021 зазначено, що «Документація» - оригінали документів, що стосуються Заборгованостей окремих Боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог Клієнта до Боржників по Заборгованостям, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до Боржника щодо погашення Заборгованості. Серед документів зазначаються - платіжне доручення (або інший документ), що підтверджує перерахування коштів на рахунок, вказаний Боржником, за наявності та за окремим запитом Фактора; детальні розрахунки заборгованості по Кредитному договору по кожному платіжному періоду та підстави їх нарахування за період з дня укладення кредитного договору по дату відступлення права вимоги (а.с. 49). Позивач не надає суду платіжне доручення (або інший документ), що підтверджує перерахування коштів на рахунок, вказаний Боржником. Також відсутні детальні розрахунки заборгованості за кредитним договором по кожному платіжному періоду та підстави їх нарахування за період з дня укладення кредитного договору по дату відступлення права вимоги. Позивач надав суду лише витяг з Реєстру боржників до договору факторингу №\~24122021, згідно з яким загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №2629213674/681459 становить 11925,00 грн, з них заборгованість за основним боргом 3000,00 грн, заборгованість за відсотками 8925,00 грн. Також позивач надав розрахунок заборгованості за цим кредитним договором за період з 24.12.2021 до 30.04.2023, підписаний представником позивача [PERSON] . Суд зауважує, що згідно з матеріалами справи заборгованість відповідача виникла до 24.12.2021, тому суд повинен переконатися у наявності підстав для її нарахування. Однак позивач не надав суду доказів щодо виникнення цієї заборгованості відповідача та методики її розрахунку. Ураховуючи вищенаведений аналіз поданих позивачем доказів, суд позбавлений можливості у повній мірі встановити умови чотирьох вищевказаних договорів факторингу, у тому числі обсяг прав та обов`язків сторін договору, дати набрання договорами законної сили, порядок передачі документації та її перелік, інші умови, яких досягли сторони при укладенні договорів, та встановлення яких є необхідним для правильного вирішення цієї справи. При цьому суд звертає увагу, що за умовами всіх вищевказаних чотирьох договорів факторингу позивач, як фактор, мав отримати не тільки кредитні договори, а й документацію, що стосується заборгованості боржника, яка підтверджує дійсність та наявність права грошових вимог до боржника, тобто позивач мав отримати детальні розрахунки заборгованості за кредитними договорами на дату відступлення прав вимоги. Крім того, як було зазначено вище, позивач не надав суду доказів надання відповідачу грошових коштів за кредитними договорами. Єдиним доказом, наданим позивачем на підтвердження наявності заборгованості відповідача за кредитними договорами, є розрахунок заборгованості за кожним із чотирьох кредитних договорів, підписаний представником позивача Шовкун Н.І. Однак матеріали справи не містять відомостей щодо посади вказаної особи, її повноважень на складання такого розрахунку та можливої відповідальності за помилково складений розрахунок. Наданий представником позивача розрахунок не є первинним документом, оскільки не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також залишається невідомим, на підставі яких первинних документів ці розрахунки взагалі були здійснені. Відповідно до пп. 14 п. 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, первинним є документ, що містить відомості про операцію. Згідно з пунктами 43, 44 Положення первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. При цьому первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (п. 51 Положення). Відповідно до пункту 52 Положення первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості не можна вважати допустимим доказом наявності заборгованості, оскільки такий розрахунок не є первинним документом. Суд зауважує, що при розгляді кредитних спорів суд зобов`язаний перевірити: 1) чи доведений факт отримання відповідачем як позичальником кредитних коштів відповідно до умов договору, наявність первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредитів та їх можливого погашення; 2) чи містять матеріали справи належний розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, де зазначено, яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на момент подання позовної заяви; 3) який саме порядок та які умови відступлення клієнтом факторові свого права вимоги до боржників передбачено договором факторингу (наприклад витяг з договору, де зазначено який порядок та умови відступлення права вимоги); 4) чи існувало на момент переходу прав за кредитним договором на підставі договору факторингу, у банку, а потім і у цесіонарія право вимоги до відповідача, саме у тому обсязі та на умовах, які зазначені у реєстрі заборгованостей боржників, в тому числі щодо сум початкового тіла кредиту, початкового проценту, пені і чи перейшло право вимоги заборгованості за якою не настав строк платежу на час укладення договору факторингу. Однак позивач не подав суду документи (докази), на підставі яких суд міг би встановити ці обставини. Таким чином, позивач взагалі не надав докази того, що Первісними кредиторами на користь відповідача були перераховані кошти за кредитним договором №431928641 у розмірі 5100,00 грн; за кредитним договором №00-3283827 у розмірі 2000,00 грн; за кредитним договором 20101-04/2021 у розмірі 3000,00 грн; за кредитним договором №2629213674/681459 у розмірі 3000,00 грн. Інших доказів по суті спору матеріали справи не містять та позивач не вказує обставин, які унеможливили йому подати інші докази на підтвердження заявлених вимог. Відповідно до ч. 8 ст.\~83\~ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Верховний суд у постанові від 13.01.2021 у справі\~№ 264/949/19 указав, що відповідно до ч. 3 ст.\~367\~ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене суд вважає вимоги позивача безпідставними, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі статей 525,\~627-629,\~1054 ЦК України,

Outcome: dismissed