Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулось до суду із позовом (а.с. 72-76) до [PERSON] , в якому просить: - стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №243961305 від 16.08.2020 у розмірі 50 539,16 грн.; - стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати, які складаються із сплати судового збору у розмірі 2 147,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16.08.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №243961305 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач добровільно перейшов на офіційний сайт товариства, обрав для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначив свої персональні дані, в тому числі і банківську картку, на яку в подальшому отримав грошові кошти, пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити у договірні відносини з товариством та уклав кредитний договір. Договір було підписано відповідачем за допомогою одноразового паролю - ідентифікатора №М4S98XQ4, який було йому направлено на номер мобільного телефону - [NUMBER] . Після цього, товариством було перераховано відповідачу на банківську карту [NUMBER] , кошти в сумі 5 000 грн., строком на 23 дні, зі сплатою 0,67 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту та до закінчення строку на який він видавався. В подальшому, сторони дійшли згоди про збільшення кредиту на суму 8 000 грн., 2 000 грн., 500 грн., 600 грн., 500 грн та 400 грн., на строк дії договору. Первісний кредитор свої зобов`язання за даним кредитним договором виконав, що підтверджується платіжними дорученнями. 28 листопада 2018 року між первісним кредитором - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за даним кредитним договором. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого, до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором. 04 серпня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір факторингу №04/08/23-01, згідно із яким, до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. На даний час відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування ним. Загальна сума заборгованості становить 50 539,16 грн., яка складається із: 16 999,03 грн - заборгованість по кредиту; 35 540,13 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом. Також позивач посилаючись на п. 19 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, зазначає, що строки позовної давності ним не пропущено. Відповідач [PERSON] подав відзив (а.с. 93-95), в якому просить у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до нього відмовити. Заперечення проти позову обґрунтовує тим, що: матеріали справи не містять доказів про сам факт передачі коштів за кредитним договором, чітко визначеної суми переданих коштів; право вимоги первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до нових кредиторів раніше, ніж було укладено сам кредитний договір, а тому позивачем не доведено того, що йому було відступлено право вимоги саме за цим кредитним договором; позивачем пропущені строки позовної давності, оскільки воєнний стан не є поважною причиною, що унеможливлювало вчасне звернення до суду. У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення такого повідомлявся у встановленому законом порядку. Безпосередньо у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кажук В.Б. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити, пославшись на обставини викладені у відзиві. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 11 вересня 2023 року ухвалою суду залишено позовну заяву без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків такої. Від представника позивача 25.09.2023 на електронну пошту суду надійшла заява на виконання ухвали суду від 11.09.2023 про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 28.09.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. 27 жовтня 2023 року відповідач [PERSON] через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розгляд справи відкласти у зв`язку із намір укласти угоду із представником. Від відповідача [PERSON] 14.11.2023 надійшов відзив. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 16 серпня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] було укладено договір №243961305 (а.с. 7-8). За цим договором товариство зобов`язалось надати відповідачу кредит без конкретної споживчої мети, на суму 5 000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надавався на строк - 23 дні від дати його отримання і на період цього строку нарахування процентів здійснювалось за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,67 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним. У випадку користування кредитом у більший строк, базова процентна ставка становить - 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування таким. Згідно із графіком розрахунку (зворотна сторона а.с. 8) відповідач зобов`язувався повернути кредит 08.09.2020 в розмірі 5 770,50 грн. Відповідно до додаткової угоди від 22.08.2020 (а.с. 9) ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач домовились збільшити суму кредиту на 2 000 грн., з 22.08.2020. Графік розрахунку викладено в новій редакції (зворотна сторона а.с. 9). Як вбачається із заявки на отримання грошових коштів в кредит від 16.08.2020 (а.с. 25), відповідач [PERSON] вказав в даній заявці свої особисті дані, номер телефону та номер картки для отримання коштів № [NUMBER] . Відповідачем [PERSON] були отримані грошові кошти в кредит від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на загальну суму 17 000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 26-29). Відповідно до договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с. 30-33) та №04/08/23-01 від 04.08.2023 (а.с. 42-45), ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги зазначені в реєстрах, а ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Ейс». Однак, як вбачається із реєстру боржників (зворотна сторона а.с. 33) у такому не зазначено боржників, в тому числі і відповідача [PERSON] . У витязі з реєстру прав вимоги №106 від 04.11.2020 (а.с. 37) зазначено відповідача як боржника. Також із реєстру боржників (додаток №1 до договору факторингу №04/08/23-01 від 04.08.2023) (а.с. 48-49), [PERSON] зазначений як боржник. При цьому, договору факторингу від 05.08.2020 про відступлення ТОВ «Таліон Плюс» прав вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» позивачем суду не надано. Згідно із виписки з особового рахунку за кредитним договором №243961305 виданої директором ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» (а.с. 10) загальний розмір заборгованості відповідача становить 50 539,16 грн. Між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору. ІV. Оцінка суду: заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України, зокрема, як передбачено у п. 3 ч. 1 цієї статті, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України). Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Таким чином, суду необхідно з`ясувати обсяг і зміст прав, які перейшли до позивача, як нового кредитора, від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» від ТОВ «Таліон Плюс» і до ТОВ «Таліон Плюс» від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», та чи існували ці права на момент їх переходу. Так, з матеріалів справи встановлено, що кредитний договір №243961305 було укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] 16.08.2020, натомість договори факторингу були укладені 28.11.2018, 05.08.2020, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передане цим товариством на підставі договору факторингу від 05.08.2020 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», яке в свою чергу не передало таке право позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» за договором факторингу. Таким чином, суд погоджується із доводами сторони відповідача та вважає, що ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від відповідача [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 18.08.2020 між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». При цьому, доводи сторони відповідача про те, що матеріали справи не містять доказів про сам факт передачі коштів за кредитним договором, чітко визначеної суми переданих коштів, суд відхиляє, оскільки такі повністю спростовані матеріалами справи та підтверджується платіжними дорученнями про переказ коштів на рахунок вказаний відповідачем. Не заслуговують на увагу і доводи сторони відповідача в частині того, що позивачем пропущені строки позовної давності, з огляду на таке. Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та був відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України від 17 березня 2020 року №530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Також варто зазначити, що 17.03.2022 набув чинності Закон України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану», яким було внесені зміни до ЦК України, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено. Отже, оскільки з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви в Україні діяв правовий режим воєнного стану, а 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, відповідно до п. 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України, а тому підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з її пропуском не має. Однак, з урахуванням наведеного вище, оскільки позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №243961305 від первісного кредитора, відповідно ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» не є належним позивачем у даній справі, що є самостійною підставою для відмови у позові. V. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача. Оскільки у позові відмовлено, питання про судовий збір та витрати на правничу допомогу понесені позивачем не вирішується. На підставі вищевикладеного, ст. 3, 4, 207, 215, 267, 512, 514, 516, 517, 526 ЦК України, ст. 13, 141 ЦПК України та

Outcome: dismissed