Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

у серпні 2023 року ТОВ «Новобудова» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] 11 685,98 грн заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.04.2022 року по 01.08.2023 року та 2 684,00 грн сплаченого судового збору. Свої вимоги мотивувало тим, що відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 101/0/5-07 від 23.07.2007 та АВІЗО № 379 від 26.03.2009 року житловий багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] , передано на баланс, обслуговування і експлуатацію ТОВ «Новобудова», в якому відповідач є власником квартири № 56 , однак своїх обов`язків по сплаті за спожиті житлово-комунальні послуги, не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість. В зв`язку з викладеним, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 05.09.2023 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 33). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 101/0/5-07 від 23.07.2007 року та АВІЗО № 379 від 26.03.2009 року житловий багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] , передано на баланс, обслуговування і експлуатацію ТОВ «Новобудова». За ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального та поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку. Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України та ч. 3 ст. 11 ЦК України, зобов`язання можуть виникати як з договорів, так і безпосередньо з актів цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.07.2008 року. За змістом ст. ст. 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається зі змісту позову та не спростовано відповідачем, останній отримував від виконавця житлово-комунальні послуги та відповідно зобов`язаний сплачувати кошти за користування ними, тобто фактично [PERSON] знаходилася у договірних відносинах із виконавцем. Разом з тим, як встановлено, відповідачем не вносилася плата за спожиті житлово-комунальні послуги (вивезення ТПВ, послуги з управління), в зв`язку із чим, заборгованість відповідача перед позивачем за фактично спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.04.2022 року по 01.08.2023 року, становить 11 685,98 грн. Відповідно до п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На підтвердження заборгованості відповідача, позивач надав до суду розрахунок заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. Будь-яких заперечень щодо нарахованого позивачем розміру заборгованості відповідачем не заявлялось. Відповідно до положень чинного законодавства, споживач зобов`язаний оплатити спожиті послуги, а виконавець має право вимагати від боржника виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися в певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідач не належним чином виконує свої зобов`язань по оплаті за житлово-комунальних послуг, в зв`язку із чим, за період з 01.04.2022 року по 01.08.2023 року у нього наявна заборгованість в розмірі 11 685,98 грн. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а відтак є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем доводи та обґрунтування позову в ході розгляду справи належними та допустимими доказами не спростовані, суд вважає, що позов про стягнення заборгованості є обґрунтованим та доведеним, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. У порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved