Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

У лютому 2022 року позивач звернувся із цим позовом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 09.08.2018 року він (Покупець) уклав з [PERSON] (Продавець), від імені якої діяв [PERSON] , попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідчений Михальченко М.М., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрований в реєстрі за № 2626. Відповідно до п. 1 Попереднього договору сторони домовились, що у строк до 31.03.2019 рокуПродавець\~зобов`язується\~передати у\~власність Покупця\~з укладенням\~договору купівлі-продажу,\~а Покупець\~зобов`язується\~прийняти і\~оплатити квартиру [ADDRESS] Борщагівка, Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської області по вулиці Кошова, під № 97/22 у порядку, та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором. Пунктом 4 Попереднього договору сторони підтвердили, що при укладенні цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 319850,00 грн., що еквівалентно 11785,00 доларів США. Залишок суми у розмірі 100,00грн. покупець зобов`язався сплатити до 31.03.2019 року. Позивач вказував, що в подальшому всупереч існуючим домовленостям нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] Борщагівка, Бучанського (колишннього Києво-Святошинського) району Київської області по вулиці Кошова, під [ADDRESS] , так укладений і не був. Не укладений він і на час подання позову. Згідно п.13 Договору, зміни та доповнення до цього договору, а також його розірвання оформлюється в вигляді окремого нотаріально посвідченого договору. Позивач зауважив, що від дати укладення договору до дати звернення до суду у лютому 2022 року, і на дату постановлення рішення по справі жодної заяви або пропозиції від відповідача про необхідність укласти будь-яку письмову додаткову угоду до Договору, щодо зміни строку введення житлового будинку в експлуатацію не надходило. На теперішній час квартира не збудована, будинок не введено в експлуатацію. В порядку досудового врегулювання спору 25.11.2021 року позивач відправив вимоги до відповідача та представника відповідача [PERSON] з проханням протягом 5 календарних днів від дати отримання вимоги, надати позивачу інформацію щодо добудови зазначеного житлового будинку, повідомити проценту будівельну готовність даного житлового будинку, повідомити чи отриманий відповідачем сертифікат відповідності закінченого будівництва об`єкта. Проте, жодної відповіді, запитуваних документів від відповідача, від представника відповідача станом на дату звернення до суду, позивач не отримав. Позивач зазначив, що вказаний об`єкт будівництва на сьогоднішній день знаходиться на стадії будівництва і не введений в експлуатацію. За таких обставин позивач хоче повернути сплачені ним у якості авансового внеску кошти, виключно у зв`язку з неукладенням основного договору купівлі-продажу квартири в обумовлений сторонами строк з незалежних від нього причин, а саме: у зв`язку із не введенням в експлуатацію житлового будинку, в якому знаходиться квартира, що унеможливлює реєстрацію права власності на неї в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У добровільному порядку відповідач грошові кошти не повертає, тому вважає своє право порушеним. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає: у спричиненому тяжкому тривалому психологічному стресі через те, що позивач фактично опинився без житла, у зрілому віці вимушений постійно орендувати різне житло, з`ясовувати та переживати чи будується житловий будинок, чи буде взагалі збудований, витрачати час на поїздки до с.Софіївська Борщагівка до об`єкту будівництва по [ADDRESS] ; в хвилюваннях з приводу розуміння цілковитої невизначеності щодо отримання у власність квартири, за яку позивачем сплачено власні значні грошові кошти; душевними стражданнями пережитими позивачем у зв`язку із самим фактом повної безпорадності у даній ситуації, коли відповідач не виконує умови договору, ігнорує звернення позивача; душевними стражданнями, пов`язаними з тим, що з 01.04.2019 року, у строк, визначений договором, позивач не може отримати квартиру у власність, не може користуватись своїм майном. Всі ці обставини значно підсилити психологічне розчарування позивача, пригніченість та повну апатію через неправомірні дії відповідача та його свідоме порушення умов Договору. Розмір моральної шкоди оцінює 75\~000 грн. Просив стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 402\~585,24 грн. та моральну шкоду у розмірі 75 000,00 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.02.2022 року позовну заяву позивача залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, які позивачем були усунені у встановлений судом строк. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.05.2022 року було відкрито загальне позовне провадження у цій справі. Ухвалою суду від 10.11.2022 року було закрито підготовче провадження у цій справі та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою від 20.10.2023 року у зв`язку із припиненням повноважень судді Ковальчук був здійснений повторний розподіл справи від 17.10.2023 року та справа перейшла в провадження судді Пінкевич Н.С. та призначена до розгляду 09.11.2023 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених у поясненні та заяві про залишення позову без руху. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України). Відповідно до вимог ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ста. 628 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Згідно з ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). При розгляді справи судом було встановлено, що 09 серпня 2018 року [PERSON] (Покупець) уклав з [PERSON] (Продавець), від імені якої діяв [PERSON] , попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] Борщагівка, Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської області по вулиці Кошова, під № 97/22, у порядку та на умовах, передбачених відповідно попереднім та основним договором. Вказаний договір був посвідчений Михальченко М.М.,\~приватним нотаріусом\~Києво-Святошинського\~районного нотаріального\~округу Київської\~областіта зареєстрований в реєстрі за № 2626. Пунктом 3 Попереднього договору сторони домовилися про такі умови основного договору: -Продавець зобов`язується збудувати на земельній ділянці площею 0,1079 га з кадастровим номером 3222486200:03:006:0019, що знаходиться в селі Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області житловий будинок до 31.03.2019 року, в якому буде розташовуватись вищезазначена квартира; -квартира [ADDRESS] в житловому будинку згідно з планом забудови земельної ділянки знаходиться на дев`ятому поверсі і буде передана покупцю по основному договору в наступному вигляді: на стінах буде виконана штукатурка, будуть виведені проводи для підключення світильників, розеток і вимикачів, електричні схеми будуть зібрані в розподільчих коробках, будуть встановлені лічильники холодної води та електрики, буде заведена електрика в квартиру. Будуть встановлені сталеві радіатори 21 типу, з розмірами згідно з теплотехнічного розрахунку, буде встановлено запірну арматуру на вводах води і газу, встановлено лічильник газу і двоконтурний (турбінного типу) котел на опалення і гаряче водопостачання. Вхідні двері в квартиру сталеві; -договір купівлі-продажу квартири має бути нотаріально посвідчений не пізніше 31.03.2019 року; -ціна продажу 319950,00 грн, що на день укладення договору еквівалентно 11789,00 доларів США. Ціна за 1 кв.м. квартири становить 11850,00 грн.; -у випадку зміни загальної площі квартири більше або менше ніж на 1кв.м., сторони зобов`язуються сплатити різницю за ціною, визначеною попереднім договором; -підготовкою і збиранням документів на квартиру, що розташована за вищевказаною адресою. необхідних для укладення основного договору, займатиметься продавець; -витрати, пов`язані з нотаріальним посвідченням основного договору, сторони сплачують порівну. Пунктом 4 Попереднього договору сторони підтвердили, що при укладенні цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 319850,00 грн., що еквівалентно 11785,00 доларів США. Залишок суми у розмірі 100,00грн. покупець зобов`язався сплатити до 31.03.2019 року. Суд встановив, що всупереч існуючим домовленостям нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] Борщагівка, Бучанського (колишннього Києво-Святошинського) району Київської області по вулиці Кошова, під № 97/22, не був укладений. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. Згідно статті 6\~Конвенції про\~захист прав людини\~і основоположних\~свобод визнається право людини на доступ до правосуддя. Згідно статті 13\~Конвенції про\~захист прав людини\~і основоположних\~свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Законодавець у частині першій ст.\~16\~Цивільного кодексу\~України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті - визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Згідно зі статтею 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частинами 1-3 ст.\~635\~ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до частини першої статті 546\~ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570\~ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. Правила статті 570\~ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу. З огляду на зазначені приписи законодавства, Верховним Судом України та Верховним Судом у своїх постановах від 13.02.2013 у справі № 6-176цс12, від 25.09.2013 у справі № 6-82цс13, від 27.02.2019 у справі № 639/9339/16-ц, від 01.09.2020 у справі № 522/15584/17, від 25.11.2021 у справі № 461/3197/18 сформовано усталену правову позицію, з якої вбачається, що оскільки основний договір купівлі-продажу квартири в обумовлений сторонами строк укладений не був, тому передана грошова сума, є авансом, а не завдатком, та підлягає поверненню позивачу. У постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі №711/5065/15-ц Судом було наголошено на тому, що сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору. Частинами 1-2 ст.\~536\~ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. З огляду на ч. 3 ст.\~11\~ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 625\~ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Статтею 77\~ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~\~Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.\~78\~ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч.1-5ст.263ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.\~\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та практики Верховного Суду, суд приходить до наступних висновків. Між сторонами було укладено нотаріально посвідчений попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири. За умовами зазначеного попереднього договору відповідач зобов`язався у строк до 31.03.2019 року передати у власність позивача з укладенням договору купівлі-продажу № № 81, секція 3, загальною площею 27 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1079 га, кадастровий номер 3222486200:03:006:0019, що знаходиться в [ADDRESS] . Позивач, в свою чергу, на виконання вищезазначеного попереднього договору сплатив відповідачу авансові платежі на загальну суму 319\~850,00 грн., що еквівалентно 11789,00 доларів США. Разом з тим, відповідач у погоджені сторонами строки своє зобов`язання не виконала та авансового внеску позивачу не повернула, з огляду на що останній має право стягнути цю суму на свою користь з першої. Наразі цей обов`язок відповідачем не виконано, що вказує на необхідність застосування приписів ст. 625 ЦК України, а саме: стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Частиною 2 ст.\~635\~ЦК України встановлені наслідки ухилення однієї із сторін від укладення основного договору: сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. А отже, з відповідача на користь позивача за неправомірне користування чужими грошовими коштами слід стягнути, крім 319\~850,00 грн., також 3% річних у сумі 26\~525,64 грн. та інфляційні втрати у сумі 53\~261,12 грн. (розрахунки цих сум додано до цієї позовної заяви), а всього 402\~585,24 грн. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, в установлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди суд враховує, що позивачем не було надано доказів на підтвердження заподіяння йому душевних страждань неправомірними діями відповідача, не зазначено у чому саме вони полягали, не підтверджено їх обсяг та тривалість. По суті позивач обмежився наведеннями лише загальними фразами, без їх конкретизації, без зазначення в чому саме полягало порушення життєвого ритму, зазначення дій. Посилання на неможливість користуванням своїм майном протягом тривалого часу суд також оцінює критично, оскільки укладаючи договори щодо недобудованого майна, сторона договору має враховувати ризики побудови будинку з порушенням строків, ризик не добудування такого житла взагалі, оскільки вартість такого майна є нижчою, ніж у будинках, які введенні в експлуатацію. Сам по собі факт не укладення основного договору не може ототожнюватись з моральними стражданнями. Тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. З огляду на задоволення позову відповідно до положень ст.\~141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 4 775,86 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями. Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: partial