Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" (далі - Товариство-1) звернулось з позовом, у якому просить стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість (за договором № 4827581 від 25.09.2021 р. про надання споживчого кредиту) у розмірі 61 664,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 13 874,40 грн. та 3% річних у розмірі 2 027,31 грн. Позов обґрунтованим тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" (далі - Товариство-2) та [PERSON] було укладено договір № 4827581 від 25.09.2021 р. про надання споживчого кредиту, на виконання умов якого перше надало другій кредит у розмірі 18 800,00 грн. [PERSON] зобов`язань за цим договором належним чином не виконала. Між Товариством-2 та Товариством-1 укладено договір факторингу № 17.01/23-Ф від 17.01.2023 р., за умовами якого перше відступило другому право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 395829 від 23.10.2020 р. [PERSON] , з урахуванням остаточних пояснень її представника, наданих у судовому засіданні 04.12.2023 р., позов визнала частково, а саме - у розмірі 18 800,00 грн., який являє собою заборгованість за тілом кредиту за договором № 4827581 від 25.09.2021 р. про надання споживчого кредиту, посилаючись на те, що вона отримала від Товариства-2 кредит у розмірі 18 800,00 грн. на строк тридцять днів, тобто до 25.10.2021 р., та 25.10.2021 р. сплатила відсотки за користування кредитом за цей період у розмірі 8 037,00 грн. У подальшому ні вона, ні Товариство-2 не вчиняли дій, які б за умовами договору № 4827581 від 25.09.2021 р. про надання споживчого кредиту вказували на те, що строк надання кредиту було продовжено (пролонговано), тому нарахування їй відсотків за користування кредитом після 25.09.2021 р. є безпідставним. Нарахування інфляційних втрат та 3% річних суперечить Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану" від 15.03.2022 р. Судом з`ясовано, що [PERSON] 25.09.2021 р. підписала (електронним підписом) паспорт споживчого кредиту (інформацію, яка надається споживачу до укладення договору споживчого кредиту), наданий Товариством-2 (а. с. 13 - 14). Між Товариством-2 та [PERSON] укладено договір № 4827581 від 25.09.2021 р. про надання споживчого кредиту (з додатком № 1 до нього - Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Таблиця)), що визнається [PERSON] (а. с. 10 - 12). На виконання умов договору № 4827581 від 25.09.2021 р. про надання споживчого кредиту Товариством-2 надало [PERSON] кредит у розмірі 18 800,00 грн., що підтверджується листом від 20.01.2023 р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Контрактовий дім", листом від 05.10.2023 р. Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (а. с. 15, 93) та визнається [PERSON] . Між Товариством-2 та Товариством-1 укладено договір факторингу № 17.01/23-Ф від 17.01.2023 р., за умовами якого перше відступило другому право вимоги за, зокрема, договору № 4827581 від 25.09.2021 р. про надання споживчого кредиту (а. с. 16 - 17, 18), що [PERSON] не заперечується. Відповідно до частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі статтею 1080 Цивільного кодексу України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Таким чином Товариство-1 набуло право вимоги до [PERSON] за договором № 4827581 від 25.09.2021 р. про надання споживчого кредиту. Товариство-1 вважає, що розмір заборгованості [PERSON] за договором № 4827581 від 25.09.2021 р. про надання споживчого кредиту становить 61 664,00 грн. та складається з кредиту - 18 800,00 грн. та процентів за користування кредитом - 42 864,00 грн. Визначаючи розмір заборгованості [PERSON] за договором № 4827581 від 25.09.2021 р. про надання споживчого кредиту, Суд виходить з наступного. З картки обліку договору вбачається, що розрахунок заборгованості [PERSON] за процентами за користування кредитом за договором № 4827581 від 25.09.2021 р. про надання споживчого кредиту здійснено за період з 25.09.2021 р. по 22.02.2022 р., 25.10.2021 р. [PERSON] здійснила погашення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 8 037,00 грн. за період 30 днів, тобто з 25.09.2021 р. по 25.10.2021 р. включно (а. с. 19 - 22), що нею визнається. Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України, яка підлягає застосуванню в силу частини другої статті 1054 Цивільного кодексу України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Пунктом 1.4 договору № 4827581 від 25.09.2021 р. про надання споживчого кредиту встановлено, що строк кредиту (становить) 30 днів, детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці, що є додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що [PERSON] виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених у розділі 4 цього договору. З Таблиці випливає, що за користування кредитом у період з 25.09.2021 р. по 25.09.2021 р. включно (30 днів) [PERSON] має сплатити проценти у розмірі 8 037,00 грн. З наведеного вбачається, що за умовами договору № 4827581 від 25.09.2021 р. про надання споживчого кредиту [PERSON] надавався кредит строком на 30 днів зі сплатою процентів за цей строк у розмірі 8 037,00 грн., при цьому строк кредиту могло бути продовжено у порядку та на умовах, визначених у розділі 4 цього договору (з застосуванням іншого розміру процентної ставки за користування кредитом, що випливає зі змісту пункту 1.5 та його підпунктів цього пункту договору). Пунктом 4.1 договору № 4827581 від 25.09.2021 р. про надання споживчого кредиту визначено, що, зокрема, строк кредиту може бути продовжено за ініціативою [PERSON] , якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пунктом 4.2 (підпунктами 4.21 - 4.2.4) договору. Відповідно до підпункту 4.2.1 пункту 4.2 договору № 4827581 від 25.09.2021 р. про надання споживчого кредиту [PERSON] у випадку, якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400,00 грн. (включно), може ініціювати продовження строку користування кредиту відповідно до підпункту 4.2.2 договору. Згідно з підпунктом 4.2.2 пункту 4.2 договору № 4827581 від 25.09.2021 р. про надання споживчого кредиту пропозиція (оферта) [PERSON] щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства-2 у розмірі не менше суми нарахованих та не сплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство-2 може надати протягом 24-х годин з моменту вчинення вказаних дій [PERSON] . Якщо [PERSON] , здійснюючи вказаний платіж, не бажає продовжувати строк користування кредитом, [PERSON] зобов`язана повідомити про це Товариство-2 в один з наведених у договорі способів. В іншому разі здійсненим [PERSON] платіж буде розцінений Товариством-2 як пропозиція (оферта) [PERSON] щодо продовження строку користування кредитом. [PERSON] не подано доказів, що вона, здійснюючи 25.10.2021 р. платіж у розмірі 8 037,00 грн., повідомила Товариство-2 про те, що не бажає продовжувати строк користування кредитом, а тому Суд виходить з того, що здійснення нею цього платежу розцінювалось Товариством як пропозиція (оферта) щодо продовження строку користування кредитом. Разом з тим, підпунктом 4.2.3 пункту 4.2 договору № 4827581 від 25.09.2021 р. про надання споживчого кредиту передбачено, що Товариство-2 має право, а не обов`язок протягом строку для відповіді (24 години з моменту здійснення [PERSON] платежу на користь Товариства-2 у розмірі не менше суми нарахованих та не сплачених на дату платежу процентів) акцептувати пропозицію (оферту) [PERSON] про продовження строку користування кредитом шляхом направлення [PERSON] текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені [PERSON] . Товариству-2 в особистому кабінеті/зазначені в договорі. Товариством-1 не подано доказів, які б вказували, що Товариство-2 у порядку та строк, визначені умовами договору № 4827581 від 25.09.2021 р. про надання споживчого кредиту, акцептувало пропозицію [PERSON] про продовження строку користування кредитом За таких обставин Суд вважає, що продовження строку користування кредитом за договором № 4827581 від 25.09.2021 р. про надання споживчого кредиту за ініціативою [PERSON] не відбулось, а тому нарахування процентів за користування кредитом за період з 26.10.2021 р. по 22.02.2022 р. включно є безпідставним. З картки обліку договору вбачається, що [PERSON] зобов`язань перед Товариством-1 за договором № 4827581 від 25.09.2021 р. про надання споживчого кредиту з повернення кредиту не виконала, та має відповідну заборгованість у розмірі 18 800,00 грн. (тіло кредиту) (а. с. 19 - 22), що [PERSON] визнається. Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи викладене, Суд, приходить до висновку, що позов в частині вимоги про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, а саме - з [PERSON] на користь Товариства-1 підлягає стягненню заборгованість за договором № 4827581 від 25.09.2021 р. про надання споживчого кредиту у розмірі 18 800,00 грн. (тіло кредиту). Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних Суд зазначає таке. Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту позовної заяви випливає, що Товариство-1 просить стягнути з [PERSON] інфляційні втрати за період з березня 2022 р. по лютий 2023 р. включно, а 3% річних - за період з 23.02.2022 р. по 30.03.2023 р. Така вимога суперечить пункту 18 розділу "ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Цивільного кодексу України, відповідно до якого, зокрема, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Цей пункт набрав чинності 17.03.2023 р. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан з 05:30 24.02.2022 р. строком на 30 діб, який Указами Президента України неодноразово продовжувався, та є введеним і на момент ухвалення рішення. З урахуванням наведеного з [PERSON] підлягають стягненню нараховані на заборгованість за кредитом у розмірі 18 800,00 грн. інфляційні втрати за період з 01.03.2023 р. по 16.03.2023 р. включно, а 3% річних - за період з 23.02.2022 р. по 16.03.2023 р. включно, що становить відповідно 846,00 грн. та 33,99 грн., тобто позов Товариства-1 в частині вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial