Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позивачка обгрунтовує свої вимоги тим, що від шлюбу вони мають дочку [PERSON] , яка перебуває на її утриманні і проживає разом з нею. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. 16.07.2021 року (справа № 195/679/21) Томаківським районним судом Дніпропетровської області було винесено судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки, [PERSON] . З квітня 2021 року відповідач аліменти не сплачував, відповідно утворилась заборгованість у розмірі 54 132,55 грн. Позивачка зазначає, що при зверненні до Служби у справах дітей виконавчого комітету Мирівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області для надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , в усній формі надійшла відповідь про те, що їх у судовому порядку буде залучено як третю особу і ними буде надано пояснення і висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] також подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності відповідача, проти позовних вимог заперечує та позивач подав відзив на позов (а.с.38-40), вважаючи вимоги незаконними та необґрунтованими, посилаючись на статтю 164 Сімейного кодексу України, та мотивуючи наступним. В обґрунтування позовних вимог в якості доказів позивачка долучила акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 26.09.2022, довідку органу місцевого самоврядування про склад сім`ї та розрахунок заборгованості аліментів за виконавчим провадженням № [NUMBER]. Позивачка, посилаючись на вказаний акт обстеження вказує, що у ньому посадовою особою, яка його склала, зазначено, що батько у житті доньки участі не приймає, повністю відмовився від виконання батьківських обов`язків. Разом з цим, такий висновок у цьому документі відсутній, що свідчить про суб`єктивне міркування самим позивачем, оцінювання ситуації на свою користь. Крім того, станом на 01.10.2023, заборгованості за аліментними зобов`язаннями він по відношенню до своєї неповнолітньої дитини не має, що підтверджується довідкою Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі від 29.09.2023 вих. № 122688 (а.с.41); на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, що підтверджується довідками від 27.09.2023 (а.с.42-43). З осені 2022 року він несе службу у лавах Збройних Сил України, майже повністю перебуває у відрядженні, за межами області, тому налагодити живе спілкування із донькою у нього не виходить, бо позивачка налаштована категорично. У матеріалах відсутній навіть висновок компетентного органу про доцільність позбавлення його батьківських прав. Тобто відповідач вважає, що жодних доказів, які б засвідчували факт неналежного виконання ним своїх батьківських обов`язків та ухилення їх виконання, позивачкою не надано. Тому відповідач просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог. Третя особа- Служба у справах дітей виконавчого комітету Мирівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи та просить прийняти рішення на розсуд суду, а також надала пояснення, що до органу опіки та піклування виконкому Мирівської сільської ради не надходило звернень про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до доньки [PERSON] (а.с.52). Суд, розглянувши матеріали справи, та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом установлено, що сторони у справі є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому будинку осіб дитина зареєстрована разом з батьками за адресою: [ADDRESS] (а.с.11), хоча як зазначає відповідач шлюб між сторонами розірвано. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Посилання позивачки на те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, взагалі не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, не приймає участь у вихованні дитини в судовому засіданні не було встановлено, не доведено ухилення від батьківських обов`язків, а також не підтверджено належними доказами, що до відповідача застосовувалися будь-які заходи впливу. Долучені позивачкою до матеріалів справи акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 26.09.2022 (а.с.9), довідку органу місцевого самоврядування про склад сім`ї (а.с.11) та розрахунок заборгованості аліментів за виконавчим провадженням № [NUMBER] (а.с.10) не можна вважати належними доказами, оскільки вони не підтверджують вищевикладені позивачкою обставини. Наявність заборгованості по сплаті аліментів не може бути беззаперечною підставою для позбавлення батьківських прав. Крім того, відповідачем додано до матеріалів справи документи, що підтверджують відсутність заборгованості за аліментними зобов`язаннями по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, станом на 01.10.2023 (а.с.41); на обліку у лікарів психіатра та нарколога відповідач не перебуває, що підтверджується довідками від 27.09.2023 (а.с.42-43). Крім того, в матеріалах справи відсутній висновок компетентного органу про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON] , тобто позивачка не зверталася щодо отримання вказаного висновку. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вищий спеціалізований суд України у справі № 211/559/16-ц від 01 листопада 2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. Отже, з наданих позивачем доказів не вбачається наявність підстав передбачених ст.164 СК України, а тому застосування до відповідача такого виняткового заходу як позбавлення батьківських прав суд вважає недоцільним. За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, які складаються з судового збору не відшкодовується позивачеві. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed