Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання їх спільної з відповідачем малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , спільно з ним. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу із відповідачем, який на даний момент розірвано, у них є спільна малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Після одруження вони з дитиною проживали разом у його матері та вітчима. Однак, стосунки в сім`ї погіршились та вони розірвали шлюб. Домовленості щодо місця проживання дитини між ними не досягнуто. На даний момент дитина проживає разом з відповідачем, оскільки він мобілізований та несе службу в ЗСУ. Однак у матері дитини вдома відсутні належні умови для дитини. Крім того, остання усунулась від спільного виховання дитини на той період коли вони проживали разом. Він має намір та бажання займатися вихованням дитини самостійно. Посилаючись на вищевикладене та з огляду на те, що між ним та відповідачем не досягнуто згоди щодо подальшого проживання їх малолітньої доньки, просив суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання останньої разом із ним. В судовому засіданні представник позивача адвокат Лісіцький А.В. позовні вимог підтримав повністю. Вказав, що сторони раніше перебували в зареєстрованому шлюбі. Перестали разом проживати з квітня 2022 року. З цього часу і по грудень 2022 року малолітня дитина проживала разом з батьком. Останній з січня 2023 року мобілізований та проходить службу в ЗСУ. Задоволення позовних вимог дасть змогу позивачу демобілізуватись та займатись вихованням дитини. Також вказав, що сторони спільно проживали в житловому будинку вітчима позивача, оскільки останній не має власного житла. Зазначив, що відповідач притягувалась до адміністративної відповідальності, неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки та чинить позивачу перешкоди в спілкуванні з дитиною. Представник відповідача адвокат Кутровська Н.М. в судовому засіданні вказала, що їх сторона позовні вимоги не визнає. Зазначила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та у них [INFO] народилась спільна малолітня дитини [PERSON] . До повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України вони спільно проживали в Київській області, однак змушені були переїхати проживати в с.Дорошівці до матері позивача. В квітні 2022 року вони перестали спільно проживати та вона залишила їх спільну дитину на вихованні у матері позивача з тією метою, щоб знайти собі житло. Крім того, у неї є ще й інша дитина старшого віку, яку вона самостійно виховує та утримує. В подальшому з ініціативи позивача їх шлюб розірвано та між ними виник спір щодо визначення подальшого місця проживання дитини. Наразі відповідач з дітьми проживає в м.Біла Церква в житлі у рідного батька, перебуває в фактичних шлюбних стосунках, з березня 2023 року працевлаштована в закладі громадського харчування. Спільна дитина відвідує дошкільний заклад та перебуває на відповідному обліку. Натомість позивач жодної участі в утриманні дитини та її вихованні не приймає, хоча відповідач не чинить жодних перешкод в цьому. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача органу опіки та піклування Вікнянської об`єднаної територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням проводити судовий розгляд без участі їх представника. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, надав суду відповідну заяву про проведення судового розгляду без участі їх представника та надав висновок щодо розв`язання спору. Заслухавши пояснення представників сторін, врахувавши їх позиції у справі, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, визначивши правову природу спірних правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.06.2018 сторони зареєстрували шлюб, про що Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області зроблено актовий запис №152. Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26.12.2022, яке постановою Чернівецького апеляційного суду від 23.03.2023 залишено без змін, вказаний шлюб розірвано, а в задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання дитини відмовлено (а.с. 7-8, 39-46). За час перебування у шлюбі у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5 зворот, 47). Відповідно до довідки від 09.05.2022 №7707-7001152789 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 6), яка видана позивачу [PERSON] вбачається, що дитина [PERSON] фактично проживає на [ADDRESS] . З довідки виконавчого комітету Вікнянської сільської ради від 09.05.2022 №243 (а.с. 142) вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрований в с.Тарган Володарського району Київської області, на момент видачі довідки проживає на [ADDRESS] . З довідки цього ж органу місцевого самоврядування від 04.10.2022 №570 (а.с. 143) видно, що позивач [PERSON] та його донька [PERSON] не зареєстровані, але проживають на [ADDRESS] . Відповідно до психолого-педагогічної характеристики дитини Дорошовецького ЗЗСО І-ІІІ ст. Вікнянської сільської ради (а.с. 6 зворот) [PERSON] перебувала в дошкільній установ із 01.09.2022. Документи для зарахування дитини надавали батько дитини та бабуся (його матір). Останні зацмались вихованням дитини та її доглядом. Мати лише одного разу навідувалась разом з бабусею, життям дитини не цікавилась, вихованням її не займалась. Згідно довідки про стан здоров`я дитини від 20.01.2023 КНП «Вікнянський центр ПМСД» (а.с. 9) [PERSON] здорова. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.08.2018 та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9 зворот, 10) власником житлового будинку під [ADDRESS] є [PERSON] . Останній є вітчимом позивача. З акту обстеження умов проживання без дати (а.с. 11) вбачається, що позивач з дитиною проживав у своїх батьків на [ADDRESS] . Умови проживання задовільні, дитина має особисте місце для сну, достатньо одягу по сезону, розвиваючі різноманітні іграшки. Батько та члени сім`ї створюють всі належні умови для проживання та розвитку дитини. На час обстеження вихованням дитини займається бабуся [PERSON] , оскільки батько [PERSON] служить в ЗСУ. З письмових пояснень сусідів наданих суду стороною позивача (а.с. 12-14) вбачається, що вони характеризують подружжя [PERSON] та [PERSON] з позитивної сторони. Останні належним чином здійснювали догляд за їх онукою [PERSON] , належним чином її виховували та створювали всі необхідні для цього умови. З письмових пояснень [PERSON] , яка є матір`ю позивача та [PERSON] , який є вітчимом позивача (а.с. 14 зворот, 15), які не містять зазначення дати, вбачається, що останні не заперечують проти того, щоб онука [PERSON] проживали у них спільного з позивачем [PERSON] . Вони створили всі необхідні умови для дитини. З довідки ФОП [PERSON] від 21.03.2023 №1 (а.с. 48) вбачається, що відповідач [PERSON] працює у вказаної особи на посаді кухаря по трудовому договору №20/2023 від 21.03.2023 неповний робочий день. Згідно характеристики виданої [PERSON] по місцю роботи (а.с. 49), остання характеризується виключно з позитивної сторони. Відповідно до договору оренди квартири від 19.01.2022 (а.с. 50-54) відповідач [PERSON] за грошову оплату винайняла квартиру в [ADDRESS] . До вказаного договору стороною відповідача надано також фотографії приміщень об`єкту оренди. З відповіді Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Київській області від 25.09.2023 (а.с. 152-153) вбачається, що відповідач [PERSON] протягом 2021 тричі притягувалась до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення. Однак, відповідно до вимог ст. 39 КУпАП, остання вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню. Відповідно до відповіді Українського Бюро Кредитних Історій від 29.09.2023 (а.с. 156-157) на момент надання відповіді у відповідача [PERSON] існували два кредити отриманих в банківських установах по яким наявна заборгованість. З цієї ж відповіді вбачається, що всі виконавчі провадження відносно вказаної особи завершені. Судом також встановлено та цього не заперечували в судовому засіданні представники сторін, що у відповідача на утриманні та вихованні є ще старша дитина [PERSON] , [INFO] . Між дітьми встановлено психологічний контакт. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України (254к/96-ВР) є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України (254к/96-ВР) , Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). За статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі "М.С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Враховуючи вимоги статті 51 Конституції України, статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, статті 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема про визначення місця проживання дитини, встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні, є обов`язком суду. Відповідно до вимог ч.4 ст.\~19\~СК\~України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Під час судового розгляду суду надано рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 26.09.2023 №762 «Про надання до суду висновку щодо вирішення судового спору про визначення місця проживання дитини [PERSON] » (а.с. 151). Відповідно до змісту останнього, наразі дитина проживає з матір`ю [PERSON] . Як одинока мати остання виховує ще одну дитину [PERSON] , [INFO] . Сім`я живе на [ADDRESS] в трикімнатній квартирі, яка належить батькові відповідача. За вказаною адресою були створені не зовсім задовільні умови для повноцінного розвитку й життєдіяльності дітей. Однак в квартирі розпочато і продовжується ремонт. Діти отримують дошкільну освіту в дошкільному навчальному закладі (ясла-садок) комбінованого типу №17 «Усмішка». Співмешканець [PERSON] допомагає відповідачу матеріально утримувати та виховувати дітей. На засіданні комісії були присутні сторони, матір позивача [PERSON] та співмешканець відповідача [PERSON] . Встановлено, що батько малолітньої [PERSON] позивач по справі перебуває на службі в ЗСУ. Зі слів останнього він кошти на утримання дитини не надає, оскільки остерігається, що вони будуть використовуватись не за призначенням. Останній також повідомив, що є біологічним батьком ще двох старших дітей від різних жінок, якими він не опікується, а його матір теж не підтримує з ними родинних стосунків. З вказаного рішення також вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини дійшла до висновку про недоцільність роз`єднання дітей [PERSON] та недоцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з її батьком. Рішенням констатовано недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини, визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ?від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. Отже, вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відтак, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі суд, встановивши, що сторони розлучились, проживають окремо, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про те, що визначати місце проживання дитини у даний час необхідно, задля унеможливлення в майбутньому маніпулювання місцем проживання дитини, виходячи з прив`язаності її до одного з батьків, враховуючи її вік та потреби у повсякденному житті. Зокрема, суд враховує, що у відповідача по справі на утриманні та вихованні знаходяться двоє дітей. Між ними встановлено психологічний контакт, останні вважають один одного братом та сестрою. Роз`єднання дітей в такому випадку може призвести до психологічної травми обох дітей. Крім того, відповідач [PERSON] проживає в повній сім`ї з [PERSON] , з яким перебуває у фактичних шлюбних стосунках. Тобто, діти відчуватимуть повноцінність сім`ї. Сім`я відповідача проживає у власному будинку її батька, де проводиться поточний ремонт для створення належних умов для проживання дітей. Останні спільно відвідують дошкільний навчальний заклад. Відповідач на даний момент працевлаштована. Посилання представника позивача на ту обставину, що відповідач раніше не виконувала свої материнські обов`язки, характеризується негативно, а також притягувалась неодноразово до адміністративної відповідальності суд бере до уваги та надає їм відповідну оцінку. В силу вимог законодавства відповідач на момент розгляду справи в суді вважається такою, що піддавалась адміністративному стягненню, оскільки протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення. Неможливість виконання своїх материнських обов`язків відносно малолітньої дитини [PERSON] протягом часу з квітня по грудень 2022 року пояснюється тим, що сторони припинили спільне проживання. Ініціатором розірвання шлюбу був саме позивач [PERSON] . Відомостей про негативну характеристику відповідача матеріали справи не містять. Разом з тим, матеріалами справи підтверджено та сторона позивача не заперечувала того факту, що на даний час [PERSON] жодним чином не приймає участі в утриманні дитини та її вихованні. Більше того, останній є також біологічним батьком ще інших двох дітей, яких він також не утримує та не приймає участі в їх вихованні. Представник позивача неодноразово наголосив в судовому засіданні на тій обставину, що визначення місця проживання дитини [PERSON] з позивачем [PERSON] дасть змогу останньому демобілізуватись з лав ЗСУ. Досліджені в судовому засіданні письмові пояснення сусідів матері позивача також свідчать про те, що після припинення спільного проживання сторін, вихованням та утриманням їх спільної дитини займались виключно подружжя [PERSON] . Також в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на даний час з січня 2023 року мобілізований до ЗСУ де і проходить на даний час службу, тобто останній не матиме об`єктивної можливості займатися вихованням та утриманнями дитини до припинення такої служби. Більше того, позиція його сторони свідчить про бажання використати ситуацію саме в інтересах самого позивача, а не на користь малолітньої дитини. З урахуванням вищенаведеного, суд цілком погоджується в рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 26.09.2023 №762 про недоцільність визначення місця проживання дитини з батьком. Подальше проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю забезпечить якнайкращі інтереси дитини зі збереженням її зав`язків із сім`єю, сприятиме забезпеченню її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. При цьому, судом не здобуто жодних доказів в судовому засіданні щодо того, що відповідач чинить будь-які перешкоди батькові [PERSON] в спілкуванні з дитиною або ж участі в її вихованні. Будь-яких доказів, що свідчили б про те, що залишення місця проживання дитини разом з матір`ю може зашкодити\~інтересам дитини, в ході розгляду справи також\~не здобуто,\~а тому, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: dismissed