Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

Заявник КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я » Одеської обласної ради звернувся до суду з заявою про доцільність продовження госпіталізації [PERSON] , 1982 року народження, в примусовому порядку. В КНП «ООМЦПЗ» ООР» поступає повторно. Раніше 4 рази госпіталізувалась до психіатричного стаціонару КНП ООМЦПЗ OOP, однак була відпущена за рішеннями суду. Доставлена БШМД за рапортом поліції. Згідно рапорту поліції відомо, що до відділу поліції №5 ОРУП ГУНП в Одеській області надійшла заява від [PERSON] , щодо супроводу психічно хворої доньки [PERSON] до психіатричного диспансеру. В ході\~проведення супроводу\~та спілкування\~з лікарями\~ [PERSON] поводила\~себе неадекватно,\~агресивно,\~намагалась вчинити\~бійку,\~та в\~подальшому було\~викликано швидку\~медичну допомогу,\~та доставлена\~до психіатричної\~лікарні,\~для надання\~психіатричної допомоги\~в примусовому\~порядку,\~так як\~від амбулаторної\~допомоги,\~згідно рішення\~Приморського районногосуду м.Одеси, пацієнтка відмовилась. Рішенням Приморського районного суду\~м.\~Одеси від\~17.10.2023\~року надано дозвіл на надання громадянці України [PERSON] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , кв. її, в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги в умовах КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я » Одеської обласної ради . Згідно висновку\~комісії лікарів-психіатрів\~від 27\~листопада 2023\~рокуза період\~проведення терапії,\~психічний \~стан пацієнтки\~не зазначає\~значного покращення.\~Наступні етапи\~лікування (етап\~стабілізуючої антипсихотичної\~терапії терміном\~від 3\~до 9\~місяців етап відновлення попереднього рівня соціально-трудової адаптації, етап профілактичне антипсихотичної терапії) можуть бути реалізовані лише за умови повної регресії психотичних симптомів, стабілізації емоційного стану, та відновленню критичного ставлення до свого стану, щі входить до першого етапу терапії, чого ще не було досягнуто у пацієнтки, адже наступні етапі включають прийом підтримуючої терапії, відвідування психіатра за місцем проживання, щ неможливо враховуючи актуальний психічний стан [PERSON] в силу відсутності критики д свого стану, та збереження психотичної симптоматики на даному етапі лікування. Враховуючи, що дана хвороба при відсутності своєчасної та належної терапії приводить до формування дефекту, розпаду особистості, стійкої втрати працездатності та\~соціальної адаптації, також хронізації процесу що обумовлено відсутністю позитивної динаміки в терапії. Враховуючи вище викладене, представник заявника просив задовольнити заяву. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] вказала, що у висновку комісії лікарів-психіатрів КНП «ООМЦПЗ» ООР від 27 листопада 2023 року наявні підстави для продовження примусового лікування. В судовому засіданні лікар-психіатр - Баскіна В.В. вказала, що стан [PERSON] за період проведення терапії покращився та на її думку продовження примусової госпіталізації необхідно для закріплення результатів лікування та остаточного одужання. В судовому засіданні особа, якої стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку- [PERSON] , адвокат - Биков Д.Ю. заперечували проти задоволення заяви. В судовому засіданні прокурор - Потомська В.Д. заперечувала проти задоволення заяви. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, прокурора, адвоката, [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , суд вважає, про те, що заява не підлягає задоволенню. Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 17 жовтня 2023 року [PERSON] була госпіталізована в КНП «ООМЦПЗ» ООР в примусовому порядку. З висновку\~комісії лікарів-психіатрів\~КНП «ООМЦПЗ»\~ООР від\~27\~листопада 2023\~року \~вбачається,\~що "...\~за період\~проведення терапії,\~психічний \~стан пацієнтки\~не зазначає\~значного покращення.\~Наступні етапи\~лікування (етап\~стабілізуючої антипсихотичної\~терапії терміном\~від 3\~до 9\~місяців етап відновлення попереднього рівня соціально-трудової адаптації, етап профілактичне антипсихотичної терапії) можуть бути реалізовані лише за умови повної регресії психотичних симптомів, стабілізації емоційного стану, та відновленню критичного ставлення до свого стану, щі входить до першого етапу терапії, чого ще не було досягнуто у пацієнтки, адже наступні етапі включають прийом підтримуючої терапії, відвідування психіатра за місцем проживання, щ неможливо враховуючи актуальний психічний стан [PERSON] в силу відсутності критики д свого стану, та збереження психотичної симптоматики на даному етапі лікування. Враховуючи, що дана хвороба при відсутності своєчасної та належної терапії приводить до формування дефекту, розпаду особистості, стійкої втрати працездатності та\~соціальної адаптації, також хронізації процесу що обумовлено відсутністю позитивної динаміки в терапії." Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ч. 2\~ст. 18 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000року, особі, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу добровільно, або її законному представнику може бути відмовлено у виписці цієї особи з психіатричного закладу, якщо комісією лікарів-психіатрів будуть встановлені підстави госпіталізації в примусовому порядку, передбачені\~статтею 14 цього Закону. У цьому випадку питання про госпіталізацію особи в примусовому порядку, продовження госпіталізації та виписка вирішуються відповідно до статей\~16\~і\~17, частин другої та третьої статті\~22\~цього\~Закону\~та частини третьої цієї статті. Згідно ч. 3\~ст.\~17\~Закону України\~«Про психіатричну\~допомогу» від\~22.02.2000\~року разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені\~статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Відповідно до\~ст.27 зазначеного Закону, виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. З висновку лікарів-психіатрів, який є обов`язковим додатком до заяви про продовження примусової госпіталізації, суд не зміг встановити чи визначено комісією необхідність продовження примусової госпіталізації [PERSON] , що є виключно її компетенцією, а не суду (ст.27 Закону). Суд зазначає, що резолютивна частина висновку комісії лікарів-психіатрів КНП «ООМЦПЗ» ООР від 27 листопада 2023 року не містить рекомендацій щодо продовження примусової госпіталізації [PERSON] . Суд перевіряє тільки законність підстав примусу особи. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , дали пояснення щодо обставин,які відбувалися до примусової госпіталізації та були підставою для задоволення іншої заяви. На думку суду зазначене не є умовою продовження примусової госпіталізації особи та зазначені докази судом відхиляються. \~ Суд вважає, що сам термін перебування [PERSON] в лікарні, її діагноз, її відмова від добровільної госпіталізації до стаціонару не може бути безумовною підставою для примусового лікування. Прикладом реалізації права на здоров`я в контексті положень п.п. «е» п. 1ст. 5\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічнохворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком. При таких обставинах, враховуючи положення Конвенції, суд вважає, що компетентним органом не встановлено наявність рівня психічного розладу, який виправдовує позбавлення волі особи, зокрема, що [PERSON] \~в силу наявного у неї психічного захворювання, на даний час неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність та може вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, тому заява Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я » Одеської обласної ради про доцільність продовження госпіталізації [PERSON] не підлягає задоволенню . На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed