Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

27 вересня 2023 року до Київського районного суду міста Одеси в електронній формі через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС», за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко Миколи Борисовича, про визнання виконавчого напису№45289 від 24.05.2021 таким, що не підлягає виконанню, з посиланням на протиправність та незаконність вказаного виконавчого напису. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2023 року, цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 28.09.2023 року вказану позовну заяву залишено без руху. 29.09.2023 року позивачем надано до позову заяву, у відповідності до якої встановлено, що позивачем належним чином усунуті недоліки поданого позову у відповідності до положень ухвали судді від 28.09.2023 року. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 02.10.2023 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання з повідомленням сторін по справі. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву. В ухвалі суду засвідчено, що 08.09.2023 року до Київського районного суду міста Одеси в електронній формі через підсистему «Електроннйи суд» надійшла заява [PERSON] про забезпечення позову до подання позовної заяви, за наслідком розгляду якої 08.09.2023 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу суду по справі №947/28157/23, якою заяву [PERSON] про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено. Вжито заходи забезпечення позову до подання позовної заяви [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС», за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко Миколи Борисовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною 24.05.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №45289, який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко Миколи Борисовича, в рамках виконавчого провадження ВП №67779132. Разом з позовом, представником позивача надано до суду клопотання про витребування доказів. За наслідком розгляду вказаного клопотання, 07.11.2023 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою клопотання задоволення частково та витребувано у приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олени Василівни належним чином завірену копію виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною 24.05.2021 року, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №45289, а також належним чином завірені копії усіх документів, що слугували підставою для вчинення вказаного виконавчого напису. Також цією ж ухвалою судом витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко Миколи Борисовича належним чином завірені копії усіх документів матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №45289, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною 24.05.2021 року. Тієї ж датою, судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 07.12.2023 року о 11 год. 30 хв. 27.11.2023 року від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко Миколи Борисовича на виконання ухвали Київського районного суду міста Одеси від 07.11.2023 року надійшли належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №6779132 на 34 аркушах. Також копію ухвали Київського районного суду міста Одеси від 07.11.2023 року було скеровано для виконання на адресу приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олени Василівни, однак станом на 07.12.2023 року ухвала суду останньою не виконана, поштове повідомлення разом з копією ухвали суду повернулось без вручення. У судове засідання призначене на 07.12.2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином. Однак, 04.10.2023 року від позивача до суду надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідачі та треті особи про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України, однак про причини неявки суд не повідомили, процесуальним правом на подання заяви по суті справи не скористались. У відповідності до частини 1 статті 223 ЦПК України,\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч.2 ст. 210 ЦПК України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Судом також враховується, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 07.12.2023 року за відсутності сторін по справі на підставі наявних в матеріалах справи документів та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши,\~вивчивши та\~проаналізувавши матеріали\~справи,\~суд вважає\~позов підлягаючим\~задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №45289, яким запропоновано стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», код ЄДРПОУ 42254696, який є правонаступником ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», який також є правонаступником ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» заборгованість за кредитним договором №353159200 від 21.06.2020 року, за період з 16.04.2021 року по 21.06.2021 року в сумі 56242,90 грн., в тому числі: 16999,20 грн. прострочена заборгованістю та сумою кредиту; 39243,70 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.; а також витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису в сумі 1200,00 грн., що в цілому складає 57442,90 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу\~Одеської області\~Шуляченком М.Б.відкрито виконавче провадження ВП №67779132, на підставі постанови від 07.12.2021 року. Позивач будучи незгодним з вказаним виконавчим написом звернувся до суду з цим позовом. За приписами ст. ст.15, 16 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про нотаріат»,\~нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований за № 282/20595 зі змінами та доповненнями на час вчинення виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19\~ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно з частиною першою\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»,\~порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Так, згідно зі згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 зі змінами визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, із моменту прийняття цієї\~постанови\~і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі постанова № 662) даний Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», згідно якого виконавчий напис може бути вчинено за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. А тому, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 року (справа № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21). В подальшому на підставі Постанови Кабінету міністрів України\~№ 480 від 19.04.2022 року Розділ "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" у переліку документів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, виключено. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню\~постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172. Як вбачається з матеріалів справи, спірний виконавчий напис від 24.05.2021 року, зареєстрований в реєстрі за №45289, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни вчинено на підставі кредитного договору №353159200 від 21.06.2020 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Виконавчий напис не містить інформації про те, що кредитний договір №353159200 від 21.06.2020 року, був нотаріально посвідченим. Також, судом враховується, що під час розгляду справи, ухвалою суду від 07.11.2023 року зокрема витребувано у приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олени Василівни належним чином завірену копію виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною 24.05.2021 року, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №45289, а також належним чином завірені копії усіх документів, що слугували підставою для вчинення вказаного виконавчого напису, однаком станом на 07.12.2023 року в цій частині не виконана, поштове повідомлення разом з копією ухвали суду про витребування доказів повернулось на адресу суду без вручення. Однак вказана ухвали суду приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. не виконана. Судом враховується, що відповідачем під час розгляду справи також в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не надано належних документів на підтвердження того, що спірний виконавчий напис було вчинено на підставі поданих відповідних належних документів, а саме нотаріально посвідченого кредитного договору. З огляду на викладене вбачається, що вказаний кредитний договір №353159200 від 21.06.2020 року укладений між [PERSON] та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», станом на момент вчинення спірного виконавчого напису 24.05.2021 року, не міг входити до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, вчиняючи 24.05.2021 року виконавчий напис № 45289, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. неправомірно керувалаь пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, який на той час уже був нечинним згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23, у зв`язку з чим недотрималась умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем необхідних документів для його вчинення. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачем, в свою чергу, не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого\~ст. 12 ЦПК України, факту його правомірної поведінки, не спростовано тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Розглядаючи справу, суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, відповідачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України\~в спростування вищевказаних обставин.. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису від 24.05.2021 року №45289 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог ст. 87\~Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Обґрунтовуючи своє\~рішення,\~суд приймає\~до уваги,\~що у відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статті 89 ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. \~Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено від сплати судового збору за пред`явленим позовом ухвалою суду від 02.10.2023 року на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». За наслідком чого, враховуючи задоволення позовних вимог, стягненню з ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 1073,60 грн., як за вимогою немайнового характеру за ставкою визначеною Законом України «Про судовий збір», як за пред`явлення відповідного позову фізичною особою.

Outcome: approved