Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

18.01.2023 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогами: позбавити відповідачку батьківських прав стосовно дочки [PERSON] , [INFO] , та стягувати з відповідачки аліменти на його користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовної заяви зазнчено, що у період з 27.04.2012 по 20.11.2018 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого народилася дочка [PERSON] , [INFO] . 28.07.2017 відповідачка залишила дочку з чоловіком і виїхала на проживання до іншої місцевості. У зв`язку з введенням воєнного стану він мобілізований до лав Збройних Сил України та направлений для проходження військової служби до Берегівського РТЦК, де разом з дочкою зареєстровані як внутрішньо переміщені особи. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 25.01.2023 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 14.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] повідомлена про розгляд справи шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, про причини неявки суд не сповістила, заперечнь проти позову не надала. Представник третьої особи Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Суд не має відомостей про причину повторного нез`явлення відповідача, яка повідомлялася про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, і від якої не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за її відсутністю, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечувала представник позивача. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Шелудьківської сільської ради Зміївського району Харківської області, [PERSON] народилася [INFO] , батьками зареєстровані [PERSON] , [PERSON] (а. с. 10) Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20.11.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 11-13) З довідки переселенця вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , 2012 року народження, фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15, 16) З характеристики, виданої директором КЗ "Солоніцевський ліцей № 3" Солоніцевської селищної ради, вбачається, що [PERSON] навчається в даному закладі з 1 класу. Вихованням дочки займається батько [PERSON] (а.с. 17) З довідки № 182 від 05.09.2018, виданої в.о.директора Солоніцевського навчально - виховного комплексу "Спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІ ступенів з поглибленим вивченням іноземної мови - дошкільного закладу "Перлина" Дергачівської районної ради Харківської області, вбачається що [PERSON] відвідувала групу № 5 "Ладусі". Мати дитини у закладі не з`являлася, дитину не відвідувала. На зв`язок з педагогами та керівництвом закладу не виходила, життям дочки не цікавилась та в батьківських зборах участі не брала (а.с. 18) З довідки № 49 від 16.01.2023, виданої спеціалістом 1 категорії Центру надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , значаться зареєстрованими [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 2012 року народження (а.с. 20) З листа начальника Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 04.04.2023 за вих. № 01-36/73 вбачається, що 04.04.2023 було проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Зі слів бабусі [PERSON] стало відомо, що її син [PERSON] та онука [PERSON] з 22.04.2022 по цей час проживають в м. Берегове Закарпатської області. За місцем обстеження не проживають. Дитина [PERSON] не заходилась та не знаходиться на обліку служби у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, як така, що перебуває у складних життєвих обставинах. У зв`язку з викладеним орган опіки та піклування не може подати суду письмовий висновок про позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 46-48) Начальник Служби у справах дітей Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області у листі від 18.07.2023 за вих. № 01-19/470 повідомив про неможливість надати висновок щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки на території селищної ради [PERSON] та [PERSON] відсутні (а.с. 75) З листа заступника голови Берегівськогї міської ради Закарпатської області від 14.08.2023 за вих. № 2394/03-17 вбачається, що на території Берегівської територіальної громади [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають. Будь - які відомості про вказаних осіб відсутні (а.с. 83) Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу (надалі СК) України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її неповнолітньої дочки [PERSON] , 2012 року народження, позивач посилався, зокрема, на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки, не приймає участі у житті дитини, не забезпечує необхідного утримання дитини, не спілкується з нею. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При цьому за положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Такі висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19. Матеріалами справи доведене винне свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками стосовно малолітньої дочки [PERSON] , 2012 року народження, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. З наявних у справі доказів убачається, що відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні дочки, не цікавиться її фізичним, духовним життям, тому суд вважає, що збереження батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] , 2012 року народження, зашкодить інтересам дитини та не сприятиме її гармонійному розвитку. Збереження батьківських прав за особою, відсутньою у житті дитини, створить почуття невизначеності у житті дитини. Такий стан невизначеності не сприятиме нормальному психічному та емоційному розвитку дитини. Щодо стягнення аліментів суд зазначає настуне. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При цьому, максимальна сума аліментів не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів на одну дитину відповідного віку. За наведеного суд вважає, що аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідачки буде достатнім для забезпечення дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved