Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадку, в якій просить суд встановити факт її постійного проживання, як дочки, зі спадкодавцем [PERSON] з 2013 року до моменту його смерті. Свої вимоги мотивує тим, що вона є донькою померлого [INFO] [PERSON] , який був постійно зареєстрований у м. Чугуєві Харківської області. До середини грудня 2021 року її батько мешкав у своєму будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , але на час хвороб періодично мешкав у заявниці за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що встановлення зазначеного факту їй необхідно для успадкування майна спадкодавця, оскільки вона проживала зі спадкодавцем однією родиною на день його смерті і має право володіння спадковим майном фактично, як спадкоємиця першої черги за законом. Батько заповіту за життя не складав. Для одержання посвідчення про право на спадщину спадкоємцям необхідно надати документи нотаріусу, що підтверджують спорідненя зі спадкодавцем та факт проживання однією родиною. Після смерті батька відкрилась спадщина на належне йому майно на квартиру [ADDRESS] та на гроші, отримані в якості справедливої сатифікації ві Європейського суду. 03.05.2023 заявниця зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено, оскільки пропущений строк подання відповідної заяви та того факту, що вони зареєстровані за різними адресами. Зазначає, що вона постійно, спільно із батьком стала проживати з 2017 року, коли звільнилась з роботи, після смерті брата вона батька не залишала, хоча і приїзджала з 2013 по 2017 роки на вихідні, котрих у неї було тричі на тиждень, була змушена працювати неповний робочий тиждень, оскільки їй необхідно було доглядати за батьком. ЇЇ батько був людиною похилого віку, страждав на ряд хронічних захворювань та потребуав сторонньої допомоги, яка йому надавалась. З грудня 2021 року стан здоров`я батька, а саме психічного, значно погіршився. Він не міг сам себе обслуговувати, нічого не розумів, не орієнтувався у подіях, реально знаходився у безпорадному стані і заявниця забрала його до себе в м. Харків. В квартирі [ADDRESS] він мешкав поки його не госпіталізували до лікарні №17, де разом із заявницею знаходився до моменту смерті, тобто до [INFO] Встановлення факту постійного проживання її зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має для неї юридичне значення. Це надасть їй змогу реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті батька [PERSON] у встановленому законом порядку. Заявник [PERSON] , в поданій через канцелярію суду заяві, просила проводити розгляд справи без їїї участі, викладене в заяві підтримала, просив заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи - Чугуївської міської ради Харківської області, в поданій заяві, через систему «Електронний суд», виклав прохання про розгляд справи без участі представника Чугуївської міської ради та ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Суд, дослідивши та оцінивши здобуті докази в їх сукупності, вважає, що заяву слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно з ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод чи інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до вимог ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для заявниці встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати її право на прийняття спадщини у встановленому законом порядку. Згідно з ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [PERSON] , [INFO] - помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.11.2022 року. Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина за Законом. Заявниця [PERSON] , як дитина спадкодавця, упершу чергу має право на спадкування за законом. Родинні відносини між померлим [PERSON] та заявницею [PERSON] , підтверджуються- копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] , де в графі батько записаний [PERSON] , мати [PERSON] . Заявниця [PERSON] , з метою отримання права на належне їй спадкове майно, звернулась до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] . Однак листом від 03.05.2023 року №628/01-16, Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області повідомила, що її заява отримана та зареєстрована в журналі вхідних документів за 345/01-16, термін передбачений ст 1270 ЦК України для подачі заяви про прийняття або відмову від спадщини становить 6 місяців з дня смерті спадкодавця. У зв`язку з пропущеним строком нотаріальна контора не має права видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті померлого [INFO] [PERSON] . За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Рекомендовано звернутися до суду. Крім того, на виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.09.2023, Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області надала відповіді №1892/01-16 від 17.10.2023 та №2055/01-16 від 08.11.2023 згідноя ких, після померлого [INFO] [PERSON] , в термін передбачений ст.1270 ЦК України (шість місяців), з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини в нотаріальну контору спадкоємці не звертались, але можуть бути спадкоємцями. які спадщину прийняли фактично, тим що відповідно до вимог с.1268 ЦК України постійно проживали разом із спадкодавецм на час відкриття спадщини, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Померлий [INFO] [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відмітки в паспорті заявниці [PERSON] серія [NUMBER] виданого Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області 12.06.2002 зазначена адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч.1 ,6 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. У п. 23 вищевказаної Постанови вказано, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. За змістом пунктів 3.19, 3. 20 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року№296/5, в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, ппадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270\~Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до ст. 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч.3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 633/344/16-ц. Як встановлено судом, спадкодавець [PERSON] , [INFO] , хворів і потребував сторонньої допомоги та догляду, тому тривалий час і до самої смерті, проживав разом із донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується к. висновку лікарсько-консультатиної комісії №76 від 13.02.2019 відносно [PERSON] , згідно до якого останній потребує постійного стороннього догляду, не зданий до самообслуговування; к. відповіді на запит [PERSON] КНП «МІСЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ №17» ХМР №617 від 07.06.2023 про проходження [PERSON] стаціонарного лікування у закладі з 09.02.2022 по 01.03.2022; к. виписки-епикриз із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] №4862 з 11.07.2014-22.07.2014; к. виписки з амбулаторної карти стацонарного хворого [PERSON] №1842 з 25.03.2016 -04.04.2016; к. виписки-епикриз із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] №9416 з 09.12.2016-17.12.2016; к. виписки №4944 з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] з 02.05.2019 17.05.2019; к. виписки №6840 з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] з 23.07.2019 31.07.2019. Крім того, на виконання ухвали Орджонікідзевського райсуду м. Харкова від 06.09.2023, КНП ХОР «ЦЕНТР ЕКСТРЕННОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ ТА МЕДИЦИНИ КАТАСТРОФ» надали відповідь за 02-1056 від 21.09.2023 про те, що за вказаний в ухвалі період до зазначеної служби надійшло два виклики до [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а саме: 08.02.2022, шпиталізація не проводилась, 09.02.2022 хворого шпиталізовано до КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №17» ХМР. Також, на виконання ухвали Орджонікідзевського райсуду м. Харкова від 06.09.2023, КНП «МПНД №3» надали відповідь за №2007 від 24.10.2003, що [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] одноразово 15.01.2021 був оглянутий лкарем-психіатром зазначеної установи, попередній діагноз: органічний розлад особистості з інтелектуально-мнестичним зниженням. Свідок [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , надала суду письмові покази, згідно до яких вона була соціальним робітником у [PERSON] , нині покійного, протягом 9 років вона обслуговувала [PERSON] . У листопаді 2021 здоров`я останнього погіршилось та його донька [PERSON] забрала його до себе в м. Харків. Таким чином, факт, що має юридичне значення, а саме: факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини, як того вимагає положення ч. 3 ст.1268 ЦК України, знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому [PERSON] , вважається такою, що прийняла спадщину, що фактично усуває перешкоди для отримання заявницею свідоцтва про право на спадщину за законом. З огляду на викладене, виходячи з інтересів осіб щодо захисту їх права на спадкування, зважаючи на те, що заявниця не має іншої можливості, окрім в судовому порядку, встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, суд вважає, що дана заява підлягає частковому задоволенню, оскільки вимога заявниці - саме на час відкриття спадщини, тобто смерті спадкодавця, законна, обґрунтована та доказово підтверджена письмовими доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. Вимога заявниці щодо встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] з 2013 року, в ході судового розгляду не знайшла свого підтвердження, заявницею не надано\~жодних змістовних\~обґрунтувань та\~належних доказів на факт підтвердження постійного проживання [PERSON] з [PERSON] саме з 2013, тому вимога в цій частині задоволенню не підлягає. Суд зазначає, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги, у відповідності до вимог ст.1261 ЦК України. Належним способом захисту її прав є саме встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останнього, надасть змогу заявниці реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті батька [PERSON] у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного, ст.ст. 15,16, 29, 1216-1218, 1221, 1268 ЦК України,

Outcome: partial