Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

29 вересня 2023 року представник ТОВ «ФК Фінтраст Україна» Столітній Михайло Миколайович звернулася з позовом до [PERSON] , в якому просить суд: 1) Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 65 600,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 17 777,60 грн., три відсотки річних в розмірі 3 159,58 грн.; 2) Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судовий збір у розмірі 2 147,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 15 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи «ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4774250 про надання споживчого кредиту. Сума кредиту складала 20 000,00 грн. Кредит надано на 30 днів, до 15 жовтня 2021 року. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 20 000,00 грн. 15 жовтня 2021 року відповідач здійснив оплату процентів за користування кредитом на суму 5 700,00 грн., у зв`язку з чим у відповідності до п.1.4 та 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів, до 14 листопада 2021 року зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 14 листопада 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором не виконав, не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим згідно з п.4.3 кредитного договору, кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів. 18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем не сплачена в складає 20 000,00 грн. за тілом кредиту та 45 600,00 грн. за процентами. За період з лютого 2022 року по червень 2023 року позивачем нараховано інфляційні втрати в розмір 17 777,60 грн. та три проценти річних за період з 13.02.2022 до 22.09.2023 в сумі 3 159,58 грн. Також позивач поніс витрати на правничу допомогу, розмір яких становить 10 000,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 вересня 2023 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 04 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, з призначенням судового розгляду на 01 листопада 2023 року. Через перебування 01 листопада 2023 року головуючого судді в нарадчій кімнаті у кримінальній справі, справу знято з розгляду та повторно призначено на 23 листопада 2023 року. 01 листопада 2023 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача Столітнього М.М. про розгляд справи без участі позивача, з проханням задоволити позовні вимоги в повному обсязі та відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення. 30 листопада 2023 року на адресу суду від представника відповідача - адвоката Прохацької Т.О. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким остання просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що відповідач є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни. Проценти за кредитним договором мали нараховуватися до 15 жовтня 2021 року, тобто в межах строку кредитування. Нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період часу з лютого 2022 року до червня 2023 року є безпідставним, так як з 24 лютого 2022 року компенсаційні втрати, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України, за прострочення позичальником грошового зобов`язання, не нараховуються. Позивачем не виконано умови договору про перерахування грошових коштів на рахунок відповідача, так як позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, що підтверджують перерахування відповідачу кредитних коштів на виконання умов кредитного договору. Відповідач, як інвалід 2 групи звільнений від сплати судового збору. Відповідач не погоджується з розміром витрат на правничу допомогу позивача. Крім цього, відповідач поніс витрати на правничу допомогу, орієнтовна сума яких становить 8 000,00 грн. 29 листопада 2023 року від представника позивача Столітнього М.М. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно з якою останній просить суд продовжити строк для подання відповіді на відзив та задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідь на відзив обґрунтована тим, що кредитний договір укладений між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] відповідає вимогам чинного законодавства та підписаний електронним підписом відповідача за допомогою одноразового ідентифікатора. Внесення на рахунок кредитодавця грошових коштів є визнання ним боргу та прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Позивач вважає, що наданий ним розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості. 15 жовтня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів на суму 5 700,00 грн., через що кредитний договір було продовжено на 30 днів, а в подальшому авто пролоногвано ще на 90 днів. 10 липня 2023 року між ТОВ ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М. укладено договір про надання правничої допомоги №10/07-2023. та позивачем було сплачено грошові кошти за надану правову допомогу в сумі 10 00,00 грн, що в свою чергу підтверджується платіжною інструкцією № 947 від 21 вересня 2023 року. Представник позивача - адвокат Столітній М.М. в судове засідання не з`явився, згідно його заяви, просив суд розглядати справу за відсутності сторони позивача, та задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Прохацька Т.О. в судове засідання на з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, з проханням відмовити в задоволеднні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося відповідно до вимог частини другої сттаі 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: 15 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір № 4774250 про надання споживчого кредиту, відповідно до п.1.2 якого, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплати проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно п.1.3 договору, сума кредиту складає 20 000,00 грн. Згідно п.1.4, договору, строк кредиту 30 днів. Детальні терміни кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених розділі 4 цього договору. Згідно п.1.5.1 договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день, знижена процентна ставка 0,95% в день. Згідно п.1.7 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на день укладення договору складає за стандартною ставкою 24079,41% річних, за зниженою ставкою 2013,43% річних. Згідно п.1.8 договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на день укладення договору складає за стандартною ставкою 31 400,00 грн., за зниженою ставкою 25 700,00 грн. Згідно п.2.1 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надано споживачем товариству з метою отримання кредиту. Згідно п.4.1 строк кредиту може бути продовжено за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.4.2 договору або в порядку автопролонгації на кількість днів та відповідно до умов визначених в п.4.3 договору. Згідно п.4.2.1 договору, споживач, у випадку, якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. може ініціювати продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.2.2. договору. Згідно п.4.2.2. договору, пролонгація (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із вказаних нижче способів: натиснути в особистому кабінеті в розділі «Мої кредити» клавішу «Внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту» або протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку товариства info@creditpius.ua (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень товариству, що розміщений на веб-сайті в розділі «зворотний зв`язок» вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою такому повідомленні номеру та дати цього договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений споживачем платіж буде розцінена товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом. Товариство, згідно п.4.2 3 договору, має право, а не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі. Згідно п.4.2.4 договору, у випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в п.п.4.2.2 цього пункту договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті. П.4.3. договору встановлено порядок авто пролонгації кредиту. Так, згідно п.4.3.1 договору, сторони домовилися, що у випадку якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або авто пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п.4.2.2 - 4.2.4 договору. Тобто, в даному випадку, кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач, згідно п.4.3.2 дає згоду на авто пролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених п.4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку, передбаченому п.4.2 договору. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М787567, 15.09.2021 о 11.16.40 ( [PERSON] ). В договорі вказано РНОКПП [PERSON] , його адресу реєстрації, номери телефонів споживача та дружини. В додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 4774250 ід 15.09.2021 додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. В даній таблиці зазначено, що термін дії договору складає 30 днів, з 15.09.2021 до 15.10.2021, загальна вартість кредиту в розмірі 25 700,00 грн., з яких 20 000,00 грн. сума кредиту та 5 700,00 грн. проценти за користування кредитом. Крім цього, в додатку № 1 до договору зазначено, що якщо споживачем не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, сума платежів за розрахунковий період складу 31 400,00 грн, з яких проценти за користування кредитом складуть 11 400,00 грн. і загальна вартість кредиту складе 31 400,00 грн. Відповідно до картки обліку договору (Розрахунку заборгованості), складеного ТОВ «Авентус Україна» за кредитним договором № 4774250 від 15.09.2021 з [PERSON] , станом на 17.04.2023 загальна заборгованість становить 65 600,00 грн., з якої основний борг становить 20 000,00 грн. розмір процентів становить 45 600,00 грн. З даного розрахунку слідує що 15.10.2021 сплачено в рахунок процентів 5 700,00 грн. Заборгованість по процентам нараховувалася ТОВ «Авентус Україна» до 13.02.2022. Сторонами договору 15.09.2021 підписано паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого загальні витрати за кредитом за стандартною процентною ставкою складають 11 400,00 грн., а за зниженою процентною ставкою складають 5 700,00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за стандартною ставкою за весь час користування кредитом становить 31 400 грн., за зниженою ставкою - 25 700,00 грн. 04.05.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» повідомило ТОВ «Авентус Україна» про успішність операції, згідно договору з ТОВ «Авентус Україна» № 087/20-П від 08 липня 2020 року, у тому числі щодо транзакції № 991300894, проведеної 15.09.2021 о 11.17 на суму 20 000,00 грн. на картку № [NUMBER] . 03 травня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 03-05/2022, згідно з п.1.1 якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту) плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно витягу з реєстру боржників, як додатку № 1 до договору факторингу № 18-04/2023 від 18 квітня 2023 року, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» [PERSON] є боржником за кредитним договором № 4774250 на загальну суму 65 600,00 грн., з яких 20 000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 45 600,00 грн. заборгованість за відсотками. 10 липня 2023 року між ТОВ «ФК «Фінтраст» та адвокатом Столітнім М.М. укладено договір про надання правової допомоги № 10/07-2023. 21 вересня 2023 року адвокатом Столітнім М.М. виставлено ТОВ ФК «Фінтраст» рахунок на оплату по замовленню № 1166/21/09 за договором № 10/07-2023 10 липня 2023 року на суму 10 000,00 грн., з яких 3.000,00 грн. за збір та аналіз доказів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором; 5 000,00 грн. за складення позовної заяви у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором; 2 000,00 грн. за подання позовної заяви в інтересах клієнта. Платіжною інструкцією № 947 від 21 вересня 2023 року підтверджено оплату ТОВ ФК «Фінтраст» адвокату Столітньому М.М. грошових коштів в сумі 10 000,00 грн. При вирішенні справи суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, посилання відповідача у відзиві на позовну заяву, на те, що він не укладав кредитний договір, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), які до того ж відповідають даним зазначеним ним у відзив іна позовну заяву, були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, ним до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій не звертався, як і не оскаржував правомірність укладеного договору. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до своїх рахунків, і він мав можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору. При цьому слід зазначити, що представник відповідача приймав участь при розгляді справи судом, подавав до суду письмові заяви по суті, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договорів та отримання кредитних коштів, суду не надав. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження факту направлення грошових коштів відповідачу, представником позивача долучено до матеріалів справи інформаційну довідку, складену 04.05.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» про повідомлення ТОВ «Авентус Україна» про успішність операції, згідно договору з ТОВ «Авентус Україна» № 087/20-П від 08 липня 2020 року, у тому числі щодо транзакції № 991300894, проведеної 15.09.2021 о 11.17 на суму 20 000,00 грн. на картку № [NUMBER] . Відповідно до п.2.1 договору № 4774250 про надання споживчого кредиту, укладеного 15 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Вказаний договір укладено та підписано в електронній формі 15.09.2021 о 11.16.40. Суд вважає вказаний доказ належним та допустимим, так як документ про підтвердження зарахування грошових коштів ТОВ «Авентус Україна» від 15.09.2021 о 11.17, складений в день укладення кредитного договору з [PERSON] (15.09.2021 11.16.40) та містять такий самий номер банківської картки ( [NUMBER] ), який міститься в п.2.1 кредитного договору, укладеного з [PERSON] від 15.09.2021. Таким чином суд вважає, що умови кредитного договору в частині надання кредитних грошових коштів позичальнику [PERSON] виконано в повному обсязі. З приводу нарахування процентів за кредитним договором суд зазначає наступне: Згідно п.1.3 договору, сума кредиту складає 20 000,00 грн. Згідно п.1.4, договору, строк кредиту 30 днів. Детальні терміни кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених розділі 4 цього договору. Згідно п.1.5.1 договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день, знижена процентна ставка 0,95% в день. Згідно п.1.7 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на день укладення договору складає за стандартною ставкою 24079,41% річних, за зниженою ставкою 2013,43% річних. Згідно п.1.8 договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на день укладення договору складає за стандартною ставкою 31 400,00 грн., за зниженою ставкою 25 700,00 грн. В додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 4774250 від 15.09.2021, який є невід`ємною частиною договору, додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. В даній таблиці зазначено, що термін дії договору складає 30 днів, з 15.09.2021 до 15.10.2021, загальна вартість кредиту в розмірі 25 700,00 грн., з яких 20 000,00грн. сума кредиту та 5 700,00 грн. проценти за користування кредитом. Крім цього, в додатку № 1 до договору зазначено, що якщо споживачем не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, сума платежів за розрахунковий період складу 31 400,00 грн, з яких проценти за користування кредитом складуть 11 400,00 грн. і загальна вартість кредиту складе 31 400,00 грн. Зазначений строк кредитування та загальна вартість кредиту також обумовлена сторонами договору при підписанні паспорту споживчого кредиту 15.09.2021. Позивачем у позовній заяві зазначено та підтверджено в розрахунку заборгованості сплату відповідачем грошових коштів в сумі 5 700,00 грн. в якості процентів за користування кредитними коштами. Доказів необхідності продовження (пролонгації та автопролонгації) строку кредиту, передбаченого розділом 4 кредитного договору, у тому числі відсутності в особистому кабінеті споживача даних щодо відмови останнього від пролонгації строку кредитного договору та внесення ним платежу на погашення процентів користування кредитними коштами, матеріали справи не містять. За таких обставин, суд вважає, що строк кредитного договору закінчився 15 жовтня 2021 року та ТОВ «Авентус Україна, як сторона даного договору, не мала обов`язку на його пролонгацію та автопролонгацію, і відповідного нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору. Правова позиція у подібних за змістом правовідносинах викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року. Підсумовуючи вказане суд вважає, що відповідачем частково виконано умови кредитного договору, укладеного з ТОВ «Авентус Україна від 15 вересня 2021 року в частині сплати процентів за користування кредитними коштами в сумі 5 700,00 грн. Разом з цим, суд вважає, що відповідачем не виконано умови кредитного договору в частині повернення грошових коштів за тілом кредиту в розмірі 20 00,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», до якої перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним відповідачем із ТОВ «Авентус Україна». З приводу нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період часу з 13 лютого 2023 року до 22 вересня 2023 року суд зазначає наступне: Статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. (у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" цього Кодексу, враховуючи зміни, внесені Законом України від 15.03.2022 р. N 2120-IX) Позивачем здійснено обрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період часу з 13 лютого 2022 року по 22 вересня 2023 року. Суд не може погодитися з таким розрахунком, так як відповідно до п.18 розділу «Перехідні положення» Цивільного кодексу України, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього кодексу, у період дії в Україні воєнного стану. Воєнний стан в Україні запроваджено Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року та затверджено Законом України № 2102-IX від 24.02.2022. За таких обставин, суд вважає, що позивачем безпідставно нараховано відповідачу інфляційні втрати та три відсотки річних за період часу з 24 лютого 2022 року до 23 вересня 2023 року. Судом здійснено розрахунок інфляційний втрат за лютий 2022 року та трьох відсотків річних на суму заборгованості в 20 000,00 грн. за період прострочення 10 днів (з 13 лютого 2022 року до 23 лютого 2022) року. Індекс інфляції в лютому 2022 року становив 101,6. Сума інфляційний втрат за вказаний період часу становить 320,00 грн. Сума трьох відсотків річних за 10 днів прострочення становить 16,00 грн. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення компенсаційні втрати, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України у виді інфляційних втрат в розмірі 320,00 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 16,00 грн., за період часу з 13 лютого 2022 року до 23 лютого 2023 року. За таких обставин, загальна сума заборгованості, що підлягає до задоволення з урахуванням, інфляційних втрат та трьох відсотків річних становить 20 336,00 грн. (20 000,00 грн. - сума заборгованості + 320,00 грн. - сума інфляційних втрат + 16,00 грн. -сума трьох відсотків річних). З приводу стягнення на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору та правничої допомоги суд зазначає наступне: Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи - ч.1 ст.133 ЦПК України. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, згідно з ч.3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137 ЦПК України, передбачено витрати на професійну правничу допомогу. Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В постанові Верховного Суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц вказано, що при обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04 Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. В постанові Об`єднаної палати Касаційного Господарського Суду Верховного суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 вказано, що у розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) вказала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Велика Палата ВС дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Таким чином, суд відхиляє заперечення відповідача щодо відсутності детального опису робіт та зазначення часу, витраченого на правничу допомогу. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № № 910/12876/19 від 07.07.2021. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Враховуючи викладене, суд вважає, що заперечення відповідача на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні заяви позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, не знайшло своє підтвердження в судовому засідання та суперечить практиці Верховного Суду, яку суд першої інстанції зобов`язаний враховувати при вирішенні справи. Судові витрати у справі, пов`язані з наданням позивачу правничої допомоги підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 350,00 грн., що становить 23,50% від розміру задоволених судом позовних вимог. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - ч.1 ст. 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України - ч.6 ст.141 ЦПК України. Представником відповідача до матеріалів долучено посвідчення, видане [PERSON] управлінням соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про те, що він є особою з інвалідністю 2 групи та довідку, видану військовою частиною про те, що [PERSON] з 27 квітня 2022 року по 08 травня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Дніпропетровській та Запорізькій областях, що є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій. Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Приймаючи до уваги те, що відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, суд вважає, що з останнього не підлягає до стягнення судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial