Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

04.09.2023 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] (далі за текстом - позивач) особі представника адвоката Голіщева Володимира Юрійовича (далі за текстом - представник позивача) Комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради (далі за текстом - відповідач 1), Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради (далі за текстом - відповідач 2), Запорізької обласної ради (далі за текстом - відповідач 3) про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Позивач з 28.10.2016 працювала на посаді змінного адміністратора у КП «Готель Україна» ЗОР та 15.08.2023 року була звільнення у зв`язку із скороченням штату на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14.06.2022 по справі №335/1467/22 стягнуто з КП «Готель Україна» ЗОР на користь позивача заборгованість з заробітної плати за період з 01.02.2020 по 21.02.2022 у розмірі 113 067,61 грн. Рішення відповідачем 1 не було оскаржено та набрало законної сили. Поряд з цим, заробітна плата в подальшому також не сплачувалася та на день звільнення 15.08.2023 у роботодавця перед позивачем була наявна заборгованість за період з 22.01.2022 по 15.08.2023 у розмірі 91 271,68 грн. В день звільнення розрахунок з позивачем не було проведено. Позивач у позові зазначає про те, що КП «Готель Україна» ЗОР, який фактично є роботодавцем позивача, на день звернення до суду перебуває у стані припинення. Відповідно до п. 2 рішення Запорізької обласної ради «Про припинення комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради шляхом приєднання до комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради» від 15.02.2022 №10, відповідача-2 визначено правонаступником майна та усіх прав і обов`язків відповідача-1. Пунктом 3 вказаного рішення також встановлено строк заявлення кредиторами своїх вимог до відповідача-1, а саме: 2 (два) місяці з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення відповідача-1 шляхом приєднання в розділі «Оприлюднення інформації» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Проте, станом на день звернення до суду із даною позовною заявою таке повідомлення не оприлюднене, юридичну особу КП «Готель Україна» ЗОР фактично не припинено і КП «Готель Україна» ЗОР все ще перебуває на стадії припинення. Оскільки, фактичним власником та засновником КП «Готель «Україна» ЗОР є Запорізька обласна рада, яка є єдиним джерелом фінансування КП «Готель «Україна» ЗОР, тому, як вказує позивач, до Запорізької обласної ради пред`явлено солідарні вимоги. З урахуванням зазначеного, позивач просить суд стягнути у солідарному порядку з відповідачів заборгованість із заробітної плати за період з 22.01.2022 по 15.08.2023 у розмірі 91 271, 68 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16.08.2023 по день винесення судового рішення у цій справі,а також судові витрати. Ухвалою суду від 08.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 02.10.2023 на адресу суду від представника КП «Готель «Україна» ЗОР надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній вважає вимоги про солідарне стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим у їх задоволенні має бути відмовлено. Свої заперечення мотивує тим, що позивачем пропущено трьохмісячний строк звернення до суду, оскільки про порушення свого права на отримання заробітної плати [PERSON] дізналася ще з 01.02.2020, про що свідчить резолютивна частина рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 14.06.2022 у справі № 335/1467/22. Як вбачається із змісту позову, з того часу позивач не отримувала заробітної плати. Таким чином, [PERSON] мала право на заявлення вимоги про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати лише за період, який обмежувався тримісячним строком, тобто не раніше ніж за три місяці до дати звернення з позовною заявою по даній справі №335/8358/23. У зв`язку з цим, відповідач 1 вважає, що в задоволені вимог, які стосуються стягнення заборгованості із заробітної плати за період роботи з 22.01.2022 по дату звернення до суду у цій справі, мас бути відмовлено. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку, то відповідач 3 зазначає про відсутність своєї вини в цьому, через те і відсутність підстав, в силу ст.117 КЗпП України, для задоволення цієї вимоги. Дана ситуація виникла за часів попереднього керівника, який самоусунувся від сприяння комісії з припинення у врегулюванні трудових відносини із працівниками. Попереднім керівником не було передано комісії з припинення жодних фінансових, бухгалтерських та кадрових документів, що перешкоджає роботі комісії з припинення, що не дає можливості встановити об`єм трудових взаємовідносин між підприємством та працівниками. Також, про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні свідчить наступне. Статтею 116 КЗпП передбачено, що якщо працівник в день звільнення не працював, то всі суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Позивач по справі на день звільнення не працювала оскільки перебувала у простої, вимогу про розрахунок до КП «Готель «Україна» ЗОР не пред`являла, а отже не дотрималась встановленого трудовим законодавством порядку, про причині чого вказана позовна вимога задоволенню не підлягає. 03.10.2023 надійшло клопотання від КП «Готель «Україна» ЗОР про долучення доказів. 11.10.2023 від КП «Готель «Україна» ЗОР надійшла заява про сплив позовної давності, у якій Відповідач вказує на те, що про порушення своїх прав та не виплату заробітної плати Позивач вже могла дізнатися в січні 2022 року, коли не отримала чергову виплату за простій за січень 2022 року. Враховуючи вимоги ст.233 КЗпП України, станом а дату звернення до суду 01.09.2023 позивач мала право пред`явити позовні вимоги за період не раніше з 01.06.2023, отже вимоги за період з 22.01.2022 по 31.05.2023 пред`явлені поза строком позовної давності. 11.10.2023 від представника Запорізької обласної ради надійшла заява про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Запорізьку обласну військову адміністрацію. 12.10.2023 від представника Запорізької обласної ради надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач 3 вважає позовну заяву безпідставною та необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних обґрунтувань Вимога про стягнення заборгованості із заробітної плати може бути звернута лише до роботодавця, з яким працівник вступив у трудові правовідносини, з огляду на що Запорізька обласна рада є неналежним відповідачем, оскільки не вступала із [PERSON] ані в трудові, ані в будь-які інші правовідносини, доказів протилежного до позову не додано. Відповідач 3, з посиланням на вимоги ст.233 КЗпП України, зазначає про пропуск позивачем строків звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати за період з 22.01.2022 по 31.05.2023, оскільки з позовною заявою позивач звернувся до суду 01.09.2023. Щодо обґрунтування заперечень на вимогу про стягнення середнього заробітку, то відповідач 3 зазначає про відсутність вини роботодавця у цьому, а також зазначає, що працівникові сплачується його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку-, але не більш як за шість місяців. Враховуючи зазначене, а саме те, що Запорізька обласна рада не є неналежним відповідачем, оскільки не є роботодавцем позивача, яка перебувала в трудових відносинах з КП «Готель Україна» ЗОР, а також сплив позовної давності, у відзиві відповідач 3 просить у задоволенні позову відмовити. До відзиву додано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 16.10.2023 з канцелярії суду передано відповідь представника позивача на відзив КП «Готель «Україна» ЗОР, який надійшов на адресу суду 09.10.2023 та у якому зазначено, що строк звернення до суду позивачем не пропущений оскільки письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні вона отримала 24.08.2023, а до суду позов подано 01.09.2023. Щодо відсутності вини роботодавця у невиплаті заробітної плати через попереднього керівника відповідача 1, то позивач відкидає вказане твердження та зазначає про те, що роботодавцем в даному випадку та співвідповідачем у справі є юридична особа - КП «Готель «Україна» ЗОР, яке наділено усіма правами та обов`язками для вирішення будь-яких управлінських чи адміністративних проблем, а бездіяльність того чи іншого керівника або будь-якої посадової особи роботодавця не може жодним чином впливати на виконання чи невиконання ним вимог чинного законодавства України у трудових правовідносинах з працівниками. Позивачем спростовується твердженні відповідача 1 про те, що ним не надано вимоги про проведення розрахунку, оскільки така вимога пред`явлена 18.08.2023 та містилася в адвокатському запиті, відповідь на який отримано 24.08.2023 та в якій зазначено про те, що роботодавець не має об`єктивної можливості провести розрахунок з працівниками, які звільняються (у тому числі й з позивачем). З посиланням на викладене, представник позивача просив позовні вимоги задовольнити. 17.10.2023 представником позивача подано відповідь на відзив Запорізької обласної ради, у якій зазначено про те, що відповідати за невиплату зарплати, окрім роботодавця, також повинні Запорізька обласна рада як власник КП «Готель Україна» ЗОР, КП «Універс» ЗОР, як правонаступник КП «Готель Україна» ЗОР, а відповідальність повинна бути солідарна.Строк звернення до суду позивачем не пропущений оскільки письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні Позивач отримала 24.08.2023. Інші обґрунтування у відповіді на відзив є тотожними з відповіддю на відзив КП «Готель Україна» ЗОР. 23.10.2023 Запорізька обласна рада подала заперечення проти відповіді на відзив, в яких зазначає, що вона не є роботодавцем позивача в розумінні нормам КЗпП України та Закону України «Про оплату праці». КП «Універс» ЗОР не є правонаступником КП «Готель Україна», оскільки останнє ще не ліквідоване. Відповідач вказує на те, що відповіддю на відзив стороною позивача так і не спростовано обґрунтування Запорізької обласної ради щодо безпідставності вимог [PERSON] , яка працювала в комунальному підприємстві «Готель Україна» Запорізької обласної ради про солідарне стягнення з трьох відповідачів заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Більш того як в позові, так і в відповіді на відзив сторона позивача обґрунтовує необхідність залучення кожного з відповідачів окремо, що не узгоджується із заявленими в резолютивній частині позову вимогами про солідарне стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку з усіх трьох відповідачів. 24.10.2023 представником позивача подано клопотання про долучення доказів по справі. 06.11.2023 представником позивача подано заперечення на заяву відповідача 3 про сплив позовної давності, яке містить обґрунтування тотожне запереченням щодо цього у відповіді на відзив. 06.11.2023 представником позивача подано заперечення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 06.11.2023 представником позивача подано заперечення проти залучення третьої особи. Ухвалою суду від 07.11.2023 клопотання представника відповідача Запорізької обласної ради - Жук О.Ю. про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, залишено без задоволення. Ухвалою суду від 07.11.2023 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Запорізьку обласну військову адміністрацію, встановлено строк для надання третьою особою письмових пояснень щодо позову. 16.11.2023 від представника третьої особи Запорізької обласної державної (військової) адміністрації надійшли письмові пояснення по справі, згідно яких на сьогодні, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, комунальне підприємство «Готель «Україна» Запорізької обласної ради (код ЄДРПОУ 05907549) продовжує перебувати в стані припинення. Правонаступником зазначеного підприємства визначено комунальне підприємство «Універс» Запорізької обласної ради (код ЄДРПОУ 13622246). Запорізька обласна державна (військова) адміністрація не є уповноваженим органом щодо управління вказаними комунальними підприємствами. Запорізька обласна державна (військова) адміністрація на сьогодні у період дії воєнного стану виконує повноваження щодо виконання та формування місцевих бюджетів. Проте повноваження щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад продовжують належати Запорізькій обласній раді, відповідних повноважень у порядку статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» обласній державній (військовій) адміністрації передано не було. В межах повноважень головою Запорізької обласної державної (військової) адміністрації видано розпорядження від 10.11.2023 № 658 «Про перерозподіл видатків обласного бюджету» та збільшено видатки споживання загального фонду Департаменту культури, туризму, національностей та релігій облдержадміністрації, як головному розпоряднику коштів обласного бюджету, на 3 154 143 грн за КПКВК 1017621 «Підтримка діяльності готельного господарства» на виконання заходів Програми розвитку туризму та курортів у Запорізькій області на 2022-2025 роки, затвердженої рішенням обласної ради від 15.02.2022 № 77, зі змінами та доповненнями, для надання фінансової підтримки комунальному підприємству «Універс» Запорізької обласної ради для погашення заборгованості за зобов`язаннями із виплати заробітної плати з нарахуваннями, податків та зборів комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради у зв`язку зі зміною боржника за рішенням суду. 05.12.2023 представником позивача подано клопотання про долучення доказів по справі. Інших заяв по суті до суду не надходило. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, разом з цим представником позивача до суду було подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Представники КП «Готель «Україна» ЗОР та представник КП «Універс» ЗОР в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник Запорізької обласної ради в судове засідання не з`явився, разом з цим подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особа Запорізької обласної державної (військової) адміністрації в судове засідання не з`явився, разом з цим подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь- якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відтак, з огляду на положення ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд даної справи по суті за відсутності належно повідомлених сторін, які в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до наказу КП «Готель «Україна» Запорізької обласної ради від 27.10.2016 №25-к [PERSON] з 28.10.2016 прийнята на посаду змінний адміністратор до КП «Готель «Україна» ЗОР. Відповідний запис внесений до трудової книжки, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] [NUMBER] . Згідно довідки вих. №12801 від 21.01.2022 за підписом директора КП «Готель «Україна» ЗОР В.Приладишева, посадовий оклад змінного адміністратора [PERSON] складає 42,37 грн. на годину. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 14.06.2022 у справі № 335/1467/22 стягнуто з КП «Готель «Україна» ЗОР на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати в розмірі 113067,61 грн. за період з 01.02.2020 по 21.01.2022; компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплату у розмірі 6278,87 грн., та моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн. Наказом КП «Готель «Україна» ЗОР від 15.08.2023 №9/к [PERSON] з 15.08.2023 у зв`язку із скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, звільнено з займаної посади. При зверненні до суду з позовом позивач зазначає про те, що заробітна плата їй не виплачувалася у період з 22.01.2022 по 15.08.2023, розмір невиплаченої заробітної плати склав 91271,68 грн. Розрахунок зазначеної суми вказаний у позовній заяві. КП «Готель «Україна» ЗОР наведені позивачем обставини та розрахунок сум заборгованості не спростовано. Дані про виплату КП «Готель Україна» ЗОР позивачу заборгованості по заробітній сплаті станом на день розгляду справи відсутні. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.21 ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Отже, під час розгляду справи встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами, та не спростовано відповідачами, що [PERSON] заробітна плата за період з 22.01.2022 по 15.08.2023 у розмір 91 271,68 грн. не була виплачена. За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. У ході судового розгляду не здобуто відомостей про виплату позивачеві заборгованості по заробітній платі за спірний період та розмір заборгованості не спростований, що згідно зі статтями 47, 115-116 Кодексу законів про працю України є підставою для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку. Щодо доводів відповідачів про пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом суд зазначає наступне. Частинами 1, 2 ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Згідно з пунктом 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було неодноразово продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30.06.2023 року. Таким чином, на території України було безперервно встановлено карантин з 12.03.2020 по 30.06.2023 року. Позовна заява була подана до суду засобами поштового зв`язку 01.09.2023 та надійшла до суду 04.09.2023, тобто до спливу трьохмісячного строку звернення до суду. З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку проте, що позивач не пропустив строк позовної давності на звернення до суду з даним позов. Поряд з цим, вирішуючи позовну вимогу про солідарне стягнення заявлених сум з Відповідачів, то суд виходить з наступного. За інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 05.12.2023 КП «Готель «Україна» ЗОР перебуває в процесі припинення з 06.05.2022. Відомості про правонаступників відсутні. За інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 11.09.2023 КП «Універс» ЗОР є правонаступником КП "ВЕТПРЕПАРАТИ" ЗОР. Згідно з п.1.3 статуту КП «Готель «Україна» ЗОР підпорядковане, підзвітне та підконтрольне ЗОР. Відповідно до п.. 4.1.статуту підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків згідно з чинним законодавством, може мати реєстраційні рахунки в органах Державної казначейської служби України, круглу печатку зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом, штампи, а також бланки з власними реквізитами. Пункт 4.4. статуту передбачає, що підприємство несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до п.10.2. статуту підприємство втрачає право юридичної особи і визнається таким, що припинилося, з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про його припинення. Запорізька обласна рада 15.02.2022 прийняла рішення № 10 про припинення КП «Готель Україна» ЗОР шляхом приєднання до КП «Універс» ЗОР. Законодавцем 01.07.2022 року внесені зміни до КЗпП України, які набули чинності з 19.07.2022, якими словосполучення власник або уповноважений ним орган замінені на роботодавець. Згідно зі ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Між сторонами виник спір щодо сум, які підлягають виплаті працівнику при звільненні та відповідальності за порушення роботодавцем обов`язку виплатити належні звільненому працівникові суми. Спірні правовідносини виниклі 15.08.2023 року в день звільнення працівника. Тому відповідальність за це несе роботодавець, в даному випадку, як встановлено судом КП «Готель «Україна» ЗОР, яке на час винесення рішення по справі не ліквідовано. Тому, саме КП «Готель «Україна» ЗОР є роботодавцем [PERSON] і повинно нести відповідальність за порушення трудового законодавства. З огляду на зазначене, суд вважає неспроможним посилання позивача на наявність ухвал судів щодо заміни боржника КП «Готель «Україна» ЗОР на його правонаступника КП «Універс» ЗОР, оскільки вказані судові рішення винесені під час виконання судових рішень в порядку судового контролю за їх виконанням, та жодним чином не спростовують висновки суду щодо відповідальності саме роботодавця перед працівником за порушення трудового законодавства. Також суд зазначає про те, що з пояснень Запорізької обласної державної (військової) адміністрації встановлено, що нею видано розпорядження від 10.11.2023 № 658 «Про перерозподіл видатків обласного бюджету» та збільшено видатки споживання загального фонду Департаменту культури, туризму, національностей та релігій облдержадміністрації, як головному розпоряднику коштів обласного бюджету, на 3 154 143 грн за КПКВК 1017621 «Підтримка діяльності готельного господарства» на виконання заходів Програми розвитку туризму та курортів у Запорізькій області на 2022-2025 роки, затвердженої рішенням обласної ради від 15.02.2022 № 77, зі змінами та доповненнями, для надання фінансової підтримки комунальному підприємству «Універс» Запорізької обласної ради для погашення заборгованості за зобов`язаннями із виплати заробітної плати з нарахуваннями, податків та зборів комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради у зв`язку зі зміною боржника за рішенням суду. Вказане підтверджує, що комунальному підприємству «Універс» Запорізької обласної ради кошти виділені у зв`язку зі зміною боржника КП «Готель «Україна» ЗОР за рішенням суду, що спростовує твердження позивача про неможливість виконання рішення суду до КП «Готель «Україна» ЗОР. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про те, що КП «Універс» ЗОР, Запорізька обласна рада є неналежними відповідачами, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову в частині вимог до вказаних відповідачів. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Верховний Суд в постанові від 12 червня 2019 року у справі №569/79/18 (провадження №61-44467св18) зазначив, що «установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності». У ході розгляду справи судом установлено, що остаточний розрахунок по заробітній платі, передбачений статтею 116 КЗпП України, у день звільнення позивача не проведено, проте в день звільнення Позивач не працювала, оскільки перебувала у простої. Вказані обставини визнані сторонами та в силу вимог ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Вимога про розрахунок з позивачем пред`явлена в адвокатському запиті вих. №01/08 від 17.08.2023, який отримано представником КП «Готель «Україна» ЗОР 18.08.2023, а отже в силу вимог ст.116 КЗпП України, остаточний розрахунок мав бути проведений з Позивачем 19.08.2023 (вихідний день). Під час розгляду справи встановлено, що остаточний розрахунок з Позивачем на дань винесення рішення не проведено, у зв`язку з чим виходячи з позовних вимог та встановлених обставин підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.08.2023 по 05.12.2023. Суд, відкидає твердження відповідачів щодо відсутності вини КП «Готель «Україна» ЗОР у невиплаті заробітної плати та не проведення остаточного розрахунку, то суд враховує, що позовні вимоги пред`явлені до КП «Готель «Україна» ЗОР, як до юридичної особи, а бездіяльність того чи іншого керівника або будь-якої посадової особи роботодавця не може жодним чином впливати на виконання чи невиконання ним роботодавцем вимог чинного законодавства України. Так, середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, суд виходить з наступного розрахунку. Посадовий оклад позивача згідно довідки вих. №12801 від 21.01.2022 становив 42,37 грн. на годину. З 03.04.2020 Позивач перебуває у простої, у зв`язку з чим працівникам нараховувалось 2/3 від заробітної плати щомісячно, тобто, починаючи з квітня 2020 року по серпень 2023 року посадовий оклад позивача з урахуванням дії простою становив 28,24 грн. на годину (42,37 гри. х 2/3). Таким чином, заробітна плата позивача становила (з урахуванням дії простою): у червні 2023 - 4970,24 грн. (з розрахунку 28,24 грн. х 8 годин х 22 робочі дні), у липні 2023 - 4744,72 грн. ( з розрахунку 28,24 грн. х 8 годин х 21 робочий день). Середньоденна заробітна плата за червень та липень 2023 склала 225,92 грн., з розрахунку заробітна плата за червень 2023 у розмірі 4970,24 грн. додати середню заробітну плату за липень 2023 у розмірі 4744,32 грн. поділити на 43 робочих дня (сума робочих днів у червні та липні 2023). Кількість робочих днів з 20.08.2023 по 05.12.2023 (включно) становить 77 робочих днів. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що позивачу у день звільнення не було виплачено належні йому виплати, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 20.08.2023 по 05.12.2023 (включно), є обґрунтованими та підлягають задоволенню, в розмірі 17 395,84 грн. Вказана сума підлягає стягненню з роботодавця КП «Готель «Україна» ЗОР, за підстав встановлення належного відповідача у даному рішенні. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню. Разом з тим, суд доходить висновку про відмову у задоволені позовних вимог [PERSON] до Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради, Запорізької обласної ради про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки вимоги пред`явлені до неналежних відповідачів, що є самостійною підставою для відмови у позові в цій частині. Жодні інші твердження сторін не спростовують вказані висновки суду. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Відповідно до п.1 ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо сторона документально доведе, що вона понесла витрати на правову допомогу, а саме: буде надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Позивач у позові зазначив про те, що орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу складає 10 000 грн., проте жодного доказу понесення будь яких витрат суду надано не було. Суд враховує вимоги ч.8 ст.141 України, а саме те, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З урахуванням зазначеного та враховуючи те, що позивачем не було надано доказів понесення будь яких витрат та до закінчення розгляду справи не було подано відповідну заяву, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі положень ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору, у розмірі 1073,60 грн. Відповідно до п.2 ч. 1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial