Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду через свого представника адвоката Петльовану Н.С. з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 26.01.2015 року у справі №307/4062/14-ц було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2012 року народження, аліменти у розмірі частини місячного доходу (заробітку) платника аліментів щомісяця. У зв`язку з нерегулярною сплатою аліментів з боку відповідача, утворилась заборгованість в розмірі 178969,27 грн. За таких обставин позивач звернулась до суду із позовом про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2015 року по вересень 2023 року в сумі 178969,27 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. В судове засідання позивач не з`явилась, від її представника надійшла до суду заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Виклик відповідача було здійснено відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано відповідно до рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 11.03.2014 року у справі №307/252/14-ц (а.с.7 на звороті). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.02.2012 року відділом державної реєстрацї актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції (а.с.6). 26.01.2015 року Тячівським районним судом Закарпатської області у справі №307/4062/14-ц видано виконавчий лист, згідно якого з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі частини місячного доходу (заробітку) платника аліментів щомісяця (а.с.10). Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №47239063, що перебуває на виконанні у Глобинському відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виданого державним виконавцем Т.Засько встановлено, що за матеріалами виконавчого провадження наявна заборгованість зі сплати аліментів, яка за період з лютого 2015 року по вересень 2023 року становить 178969,27 грн (а.с. 27-28). Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статтею 196 СК України передбачена, зокрема, відповідальність за прострочення сплати аліментів. Частиною першою зазначеної статті передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Велика Палата Верховного Суду у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № № 572/1762/15-ц дійшла правового висновку про те, що оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1- нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2- нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Тож прострочення сплати аліментів з вини відповідача стало підставою для вимог позивача про стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.8 ст.141 цього ж Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №2023/16, укладений 17.04.2023 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Петльованою Н.С., Додаток №2 від 14.06.2023 до зазначеного договору, в якому сторонами було погоджено гонорар в розмірі 6000 грн, які клієнт сплачує протягом двох робочих днів з моменту виставлення адвокатом рахунку. Згідно платіжної інструкції № 0.0.3049243704.1 від 15.06.2023 року позивач [PERSON] сплатила на рахунок адвоката Петльованої Н.С. 6000,00 грн. за договором про надання правової допомоги від 17.04.2023 року. Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частинами першою та третьою статті 27\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Аналогічний висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2020 року справа № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18). Як встановлено судом, між адвокатом Петльованою Н.С. та позивачем [PERSON] був укладений договір №2023/16 від 17.04.2023 року про надання правової допомоги. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат в суді першої інстанції. Крім того, як роз`яснив Верховний суд у своїй постанові від 20.11.2020 року у справі №910/13071/19. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Враховуючи зазначене вище, а також ту обставину, що зазначені судові витрати підтверджені належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, про наявнісь підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат, понесених останньою на професійну правничу допомогу. Також, відповідно до вимог\~ч. 6 ст. 141 ЦПК України\~з відповідача [PERSON] на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1789,69 грн., оскільки позивач звільнена від їх сплати у відповідності до\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: approved