Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

У вересні 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] , в якому позивач просив суд стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» на його користь заборгованість по заробітній платі [PERSON] у розмірі 103 246 (сто три тисячі двісті сорок шість) гривень 03 копійки, спадкоємцем якого він являється. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] вказує, що його батько перебував у трудових відносинах із Державним підприємством «Науково-дослідний інститут «Квант» з 1989 р. по 03.02.2022 р., де займав різні посади (технік-електромеханік, інженер першої категорії, начальник відділу технічного захисту інформації в автоматизованих системах РСО). Із 2010 року у ДП «НДІ «Квант» почався важкий фінансовий стан, що в подальшому позначився на виплаті заробітної плати працівникам підприємства. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.02.2022 р. 18.08.2023 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло Сергієм Юрійовичем Шевченку Сергію Володимировичу, сину померлого [PERSON] , видано свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа № 19/2022). Так, станом на момент звернення до суду з даним позовом, сума недоотриманої заробітної плати, яка входить до складу спадщини, у розмірі 103246,03 грн. не сплачена відповідачем, яку позивач просить стягнути в примусовому порядку, що і послугувало підставою для звернення до суду. Ухвалою судді від 12.09.2023 року у справі відкрито провадження для розгляду позову за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач про час, дату, місце судового розгляду повідомлявся належним чином за адресою місцезнаходження юридичної особи відповідно до відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що відповідає приписам частини десятої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, причини неявки свого представника суду невідомі, відзив та інші заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили. Враховуючи неявку всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Враховуючи неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказах, що відповідає положенню ст. 280 ЦК України. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення. За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України, судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах із Державним підприємством «Науково-дослідний інститут «Квант» з 1989 р. по 03.02.2022 р., де займав різні посади (технік-електромеханік, інженер першої категорії, начальник відділу технічного захисту інформації в автоматизованих системах РСО). У 2021 р. [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх прав до ДП «НДІ «Квант», так як підприємство не виплачувало йому заробітну плату. 22.07.2021 р. Печерським районним судом міста Києва видано судовий наказ № 757/23855/21-ц про стягнення з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» (код ЄДРПОУ: 14308138. адреса: 03150. м. Київ. вул. Івана Федорова. буд. 4) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ; адреса: [ADDRESS] ) нарахованої, але невиплаченої працівникові суми заробітної плати у розмірі 338 840 грн. 07 коп. 30.07.2021 р. заступником начальника відділу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Любов Іванівною відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з виконання судового наказу № 757/23855/21-ц від 22.07.2021 р. (Стягувач: [PERSON] . Боржник: Державне підприємство «Науково-дослідний інститут «Квант»). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.02.2022 р. 09.02.2022 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло Сергієм Юрійовичем відкрито спадкову справу № 19/2022. Відповідно, 02.05.2022 р. нотаріус зробив запит за № 130/02-14 до відповідача з проханням повідомити про наявність грошових коштів - нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, авансів, премії, що належали [PERSON] , який помер [INFO] а також надати підтвердження виконання судового наказу, виданого 22.07.2021 р. Печерським районним судом м. Києва № 757/23855/21-ц. 16.05.2023 р. відповідач надав відповідь за вих. № 597 на запит нотаріуса (довідку), в якій зазначено, що на день смерті [PERSON] загальна сума заборгованості із заробітної плати становить 442 086 (чотириста сорок дві тисячі вісімдесят шість) гривень 10 копійок, з якої 338 840 (триста тридцять вісім тисяч вісімсот сорок) гривень 07 копійок постановлено стягнути Печерським районним судом м. Києва судовим наказом 757/23855/21-ц від 22.07.2021 р., на підставі якого Печерським ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № [NUMBER] від 30.07.2021 р. Наразі судовий наказ не виконано. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою від 02.05.2023 р., виданою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло Сергієм Юрійовичем. 18.08.2023 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло Сергієм Юрійовичем Шевченку Сергію Володимировичу, сину померлого [PERSON] , видано свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа № 19/2022). Згідно даного свідоцтва про право на спадщину за законом, спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з грошових коштів - заборгованості із заробітної плати загальною сумою 442 086 (чотириста сорок дві тисячі вісімдесят шість) гривень 10 копійок, яка була нарахована, але не виплачена Державним підприємством «Науково-дослідний інститут «Квант», на ім`я спадкодавця [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), який працював на підприємстві з 14.12.2001 року по 03.02.2022 року, що належали спадкодавцю відповідно до довідки, виданої 16.05.2023 р. Державним підприємством «Науково-дослідний інститут «Квант» за № 597, з якої 338 840 (триста тридцять вісім тисяч вісімсот сорок) гривень 07 копійок постановлено стягнути Печерським районним судом м. Києва судовим наказом № 757/23855/21 -ц від 22.07.2021 р. на підставі якого Печерським відділом державної виконавчої служби у м. Києві відкрито виконавче провадження № [NUMBER] від 30.07.2021 р. (наразі судовий наказ не виконано). Отже, станом на момент звернення до суду з даним позовом, сума недоотриманої заробітної плати, яка входить до складу спадщини, на даний час не сплачена відповідачем. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. За положеннями статті 2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно із частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною п`ятою статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до статті 24 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належати спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Європейський суд з прав людини зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (пункт 26 рішення від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України», заява № 63134/00). Відтак, оскільки відповідач не виплатив недоотриману заробітну плату, що належала померлому [PERSON] , то його син (позивач), як спадкоємець, має право на стягнення з ДП «НДІ «Квант» різниці між загальною сумою заборгованості із заробітної плати - 442 086 (чотириста сорок дві тисячі вісімдесят шість) гривень 10 копійок та сумою, яку вже постановлено стягнути Печерським районним судом м. Києва судовим наказом 757/23855/21-ц від 22.07.2021 р. - 338 (триста тридцять вісім тисяч вісімсот сорок) гривень 07 копійок. Тобто, у розмірі 103 246 (сто три тисячі двісті сорок шість) гривень 03 копійки (442 086,10 гри. -338 840,07 грн.). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову [PERSON] , а відтак його задоволення. Так, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 1073,60 грн. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі викладеного,

Outcome: approved