Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся в суд із заявою, у якій просить визнати недієздатною його матір [PERSON] , [INFO] , встановити над нею опіку та призначити його опікуном. В обґрунтування заяви, заявник зазначає, що він являється сином [PERSON] , [INFO] . На протязі останніх декількох років психічний стан його матері почав погіршуватися, через це вона постійно потребує стороннього нагляду. Останній часом у неї постійне зниження пам`яті на теперішні та минулі події, розгубленість, метушня, упертість, порушення сну, неадекватна поведінка в звичайних життєвих ситуаціях, втрата пам`яті та спонтанне бажання кудись йти. 16.12.2023 вони зверталися за амбулаторною допомогою в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня Тернопільської обласної ради» до лікаря психіатра. Після обстеження лікар виставив діагноз: Розлади особистості та поведінки внаслідок дисфункції головного мозку, зниження в інтелектуально-мнестичній сфері. Його мати, [PERSON] , не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує як медичного нагляду та лікування, так і постійної сторонньої допомоги і контролю. На підставі викладеного просить заяву задовольнити. 25.07.2023 ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до розгляду. Ухвалою суду від 19.09.2023 у справі призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Тернопільської філії судово-психіатричної експертизи Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України». На час проведення експертизи провадження у справі було зупинено. 25.10.2023 матеріали цивільної справи повернуті до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з Тернопільської філії судово-психіатричної експертизи Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я» з висновком експерта №668 від 19.10.2023 за результатами судової психіатричної експертизи. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, подавши попередньо суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник [PERSON] адвокат Скиба Л.С. заперечила щодо задоволення заяви за її безпідставністю, оскільки згідно висновку експертів [PERSON] може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Представник заінтересованої особи Управління соціальної політики Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився, однак подав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника Управління. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив такі обставини: Як вбачається із консультативного висновку спеціаліста №346 від 16.12.2022, [PERSON] , [INFO] , встановлено діагноз: Розлади особистості та поведінки внаслідок дисфункції головного мозку із зниженням в інтелектуально-мнестичній сфері. Заявник [PERSON] являється сином [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим повторно 16.10.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Статтею 30 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно статті 39 ЦК України, фізична особа може бути судом визнана недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно з ст. 293 ЦПК України\~окреме провадження\~це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 298 ЦПК України\~суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Згідно з висновком експерта Тернопільської філії судово-психіатричної експертизи Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я» №668 від 19.10.2023, [PERSON] на теперішній час виявляє ознаки розладів особистості та поведінки внаслідок дисфункції головного мозку з легкими когнітивними зниженнями. Так як вищевказаний розлад не досягає рівня хронічного психозу чи вираженого недоумства [PERSON] на теперішній час може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Стаття 3 Закону України «Про психіатричнудопомогу»\~визначає презумпцію психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Згідно статті 39 ЦК України, фізична особа може бути судом визнана недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі №6-384цс16 зроблено висновок, що «за положеннями частини першої\~статті 39 ЦК України\~фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою\~статті 39 ЦК України\~встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється\~ЦПК України. Відповідно до\~статті 239 ЦПК України\~суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відтак, з зазначених питань висновок експерта повинен бути повним та категоричним, та не має допускати іншого розуміння змісту, ніж зазначений». Відповідно до положень частини 1\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1\~статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин 1, 2\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновок судово-психіатричної експертизи №668 від 19.10.2023 не містить категоричного висновку щодо наявності в [PERSON] саме хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними, натомість зазначено, що [PERSON] «на теперішній час може розуміти значення своїх дій та керувати ними». Подані до суду медичні документи не свідчать, що у [PERSON] виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Інші докази, які б підтверджували доводи заявника у матеріалах справи відсутні. Виходячи з вищенаведеного, матеріали справи не дають підстав для встановлення тієї обставини, що [PERSON] хворіє на психічну хворобу і внаслідок цього вона не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними, що є підставою для визнання особи недієздатною, оскільки як вбачається із висновку експерта [PERSON] може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Тому суд, встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів, висновку судової-психіатричної експертизи, дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для визнання [PERSON] недієздатною. При цьому, враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні вимог [PERSON] про визнання його матері [PERSON] недієздатною, вимоги заяви про встановлення опіки над [PERSON] та призначення її опікуном [PERSON] , також до задоволення не підлягають, оскільки опіка встановлюється над особами, які визнані недієздатними. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed