Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

В травні 2023р. позивач ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-8) до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , в якому просив суд: стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість: - за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 17877,41 грн.; - три відсотки річних у розмірі 1059,98 грн.; - інфляційні втрати - 5784,86 грн.; - судовий збір - 2684,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , є співвласниками зазначеної квартири, і ними в неповному обсязі сплачуються кошти за надані їм житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення, обслуговування вузлів комерційного обліку, в зв`язку з чим за період часу з 01 лютого 2019р. по 31 березня 2023р. утворився борг у вищенаведеному розмірі, що стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2023р. відкрито провадження у справі та вирішено питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 12 вересня, 15 вересня 2023р. відповідачкою було подано до суду заяви про застосування строків позовної давності (а.с. 58, 75, 76). 12 вересня, 15 вересня 2023р. відповідачкою було подані відзиви на позов, які за змістом є однаковими (а.с. 62-64, 72-74), через систему «Електронний суд» і безпосередньо поштовим зв`язком. У відзиві на позов відповідачка зазначала, що заявлені позовні вимоги визнає в частині основної суми боргу (за житлово-комунальні послуги), в сумі 10584,91 грн., за період часу з травня 2020р. по березень 2023р. Решта позовних вимог, подані з пропуском строків позовної давності без зазначення поважності причин пропуску, а тому на думку сторони відповідача не підлягають задоволенню. Стосовно вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, то в цій частині вимоги є безпідставними в силу введення в Україні воєнного стану. 15 вересня 2023р. на адресу суду надійшла заява відповідача про застосування строків позовної давності (а.с. 68, 69). 20 вересня 2023р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив та пояснення на заяви про застосування строків позовної давності (а.с. 79-84), в якій сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наголошуючи, що строки позовної давності стороною позивача не пропущені в силу положень ч. 1 ст. 264, п. 12, 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Також сторона позивача звертала увагу суду, що вимоги, які заявлені на підставі положень ст. 625 ЦК України, обраховані за період часу з лютого 2019р. по січень 2022р., оскільки позивачем були враховані положення постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022р. за № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану». 09 жовтня 2023р. на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. 90, 91), які за змістом є аналогічними відзиву на позов, які подавались відповідачкою до суду. В судове засідання 29 листопада 2023р. сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомленні в установленому законом порядку, сторона позивача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, сторона відповідачів поважність причин неявки не повідомила. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторін. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 16 грудня 2008р. (а.с. 22), відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних частках. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Судом встановлено, що 12 липня 2017р. між позивачем та відповідачкою було укладено договір № 1063002159 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем). На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Законом України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, яка діє з 09 червня 2018р., врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За змістом ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України). Згідно з розрахунком заборгованості, за період часу з 01 лютого 2019р. по 31 березня 2023р. відповідачі мають наступну заборгованість: - за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 17159,35 грн. - за обслуговування вузлів комерційного обліку - 5,04 грн.; - за абонентське обслуговування - 713,02 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст. ст. 322, 356 ЦК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з урахуванням частки у праві власності відповідачів в квартирі [ADDRESS] , а саме з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню: - за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення, за обслуговування вузлів комерційного обліку, за абонентське обслуговування у розмірі по 8938,71 грн. Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Разом з тим, згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача також просила стягнути солідарно з відповідачів інфляційні втрати - 5784,86 грн.; три відсотки річних у розмірі 1059,98 грн. за період часу з лютого 2019р. по січень 2022р. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, а тому суд приходить до висновку, що цій частині вимог позов також підлягає частковому задоволенню, а саме з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню: - інфляційні втрати по 2892,43 грн.; - три відсотки річних по 529,99 грн. Заяви сторони відповідачів про застосування строків позовної давності не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. У ч. 1 ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). З наданого стороною позивача розрахунку заборгованості відповідачів 2-4 за житлово-комунальні послуги, вбачається, що стороною відповідачів 2-4 періодично вчинялися дії щодо сплати частини суми заборгованості, тобто в розумінні положень закону мало місце переривання строків позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, №22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996р.; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013р.). 02 квітня 2020р. набув чинності Закон України від 30 березня 2020р. №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено п. 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020р. № 211«Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020р. до 31 липня 2020р. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20 травня 2020р., № 500 від 17 червня 2020р., № 641 від 22 липня 2020р., № 760 від 26 серпня 2020р., № 956 від 13 жовтня 2020р., № 1236 від 09 грудня 2020р., № 104 від 17 лютого 2021р., № 405 від 21 квітня 2021р., № 611 від 16 червня 2021р., № 855 від 11 серпня 2021р., № 981 від 22 вересня 2021р., № 1336 від 15 грудня 2021р., № 229 від 23 лютого 2022р., № 630 від 27 травня 2022р., № 928 від 19 серпня 2022р., № 1423 від 23 грудня 2022р., та карантин діяв до 01 липня 2023р. Таким чином, при зверненні до суду з зазначеними вище позовними вимогами, позивачем не були пропущені строки позовної давності, при цьому судом враховані правові позиції Верховного Суду наведені в постанові від 07 вересня 2022р. по справі № 679/1136/21. Не заслуговують на увагу і доводи сторони відповідача, що при розрахунку сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних, позивачем не були враховані положення постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022р. за № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», проте зазначені доводи спростовуються наданим розрахунком, з якого вбачається, що останній місяць за які позивач нараховував інфляційні втрати та три відсотки річних є січень 2022р. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 1342,0 грн.

Outcome: partial