Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.11.2003 р., сторони зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів громадського стану управління юстиції Вінницької області, актовий запис №3031. За час спільного проживання у сторін народились двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім та син - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. Спору між сторонами з приводу подальшого сумісного виховання неповнолітнього сина - немає. Позивач зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що відповідач на протязі останніх трьох років порушував подружню вірність, мав близькі стосунки з іншою жінкою, зловживав спиртними напоями, жив своїм окремим життям, не брав участі у вирішенні проблем сім`ї та вихованні дітей, в зв`язку з чим, в 2021 році позивач зверталась до суду із позовом про розірвання шлюбу із відповідачем, однак з метою збереження повної сім`ї заради дітей, відмовилась від позову, оскільки відповідач обіцяв змінити свою поведінку. Проте, і після цього, відповідач продовжив вести аморальний спосіб життя, застосовував до позивача фізичне та психологічне насильство, періодично йшов із сім`ї, а з 01.02.2023 року остаточно покинув сім`ю та перейшов жити до іншої жінки. Вже понад 10 місяців сторони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, взагалі не спілкуються. Кожен із сторін живе своїм окремим життям і має окремі плани на майбутнє. Шлюб фактично припинив своє існування і його відновлення неможливе, в зв`язку із чим, позивач вважає, що примирення між сторонами неможливе як і подальше збереження сім`ї, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. На примирення позивач не згідна, оскільки вважає, що це не виправить стан шлюбних відносин сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 28.11.2023 року призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) осіб. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 06.12.2023 року, відповідачем надана до суду заява, в якій він зазначив, що не заперечує проти задоволенняпозовних вимог та просить справу розглядати у його відсутності. Враховуючи вищевикладене та положення ст. ст.178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами СК України щодо припинення шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом достовірно встановлено, що 16.11.2003 р. сторони зареєстрували шлюб у міському відділі реєстрації актів громадського стану управління юстиції Вінницької області, актовий запис №3031. За час спільного проживання у сторін народились двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , який на час звернення до суду із даним позовом є повнолітнім та син - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально, сторони спільно не проживають та спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати подружжя проживати разом, цікавитися їх приватним життям, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків, а надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду (ВС/КЦС, № 761/33261/16-ц, 26.11.18). Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Примушування до збереження шлюбних відносин не допускається. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення для справи. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати - на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У зв`язку із наведеним з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 1 500 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача, підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1 073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved