Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості, посилаючись на таке. Між позивачем та відповідачем 10.12.2007р. було підписано заяву про надання банківських послуг, відповідно до якого позивач надав відповідачу [PERSON] , у кредит\~ 800,00грн., а відповідач [PERSON] , зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. та у подальшому розмір кредиту було збільшено до 30000 грн. Відповідач свої обов`язки по договору не виконувала та кредитні кошти не повертала, у зв`язку з чим відповідач станом на 14.02.2023р. має заборгованість перед позивачем у сумі 31701,93 грн. Виходячи з викладеного, позивач просить суд позов задовольнити, стягувати з відповідача вказаний борг та сплачений при зверненні до суду судовий збір. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, в якій просив цивільну справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою від 28.03.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі та постановлено справу розглядати без виклику (повідомлення сторін) Відповідач [PERSON] надала суду відзив на позов. Просила суд у позові відмовити. У відзиві зазначила, що за її підрахунками вона повністю розрахувалась по тілу кредиту. Крім того, позивач надав суду виписку з договору без номера Відповідач надав відповідь на відзив, в якому зазначив. що позовна заява є повністю обгрунтована та її слід задовольнити. допомогою звукозаписувального технічного запису за відсутності учасників справи - не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено АТ КБ «ПриватБанк» та відповідач 10.12.2007 року уклали договір банківського рахунку б/н, шляхом підписання Заяви клієнта, раніше ідентифікованого за рахунком (картою). В заяві вказано, що [PERSON] ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанку, погоджується, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг па також Тарифами, складає між нею та банком договорів про надання банківських послуг. Відповідачу було відкрито картковий кредитний рахунок\~ 30.11.2007 та, згідно довідки з 24.01.2022, встановлено кредитним ліміт 800 грн., який в подальшому збільшено до 30000 грн. (а.с.21) Інших умов договору сторони не підписували. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 10.12.2021, посилався на заяву відповідача, Умови та Правила надання банківських послуг, та «Тарифи» в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківських послуг. Разом з тим матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг ,розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 10.12.2021 року містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. При цьому документа під назвою Тарифи до позову позивачем взагалі не додано. Така позиція суду викликана тим, що Умови та Правила надання банківських послуг складається з 10 сторінок та не містись підпису відповідача. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua/term) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Заява, підписана відповідачем від 10.12.2007 року, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. Крім цього, Заява не містять інформації, яку саме кредитну картку отримав відповідач. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі -Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІІ споживач- фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні в справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 та постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, справа № 365/159/19. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як слідує з розрахунку заборгованості за договором станом на 14.02.2023 року (а. с.18-20) відповідач має заборгованість в сумі 31701,93 грн, яка складається з 25933, 07 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту та 5768,86 грн. заборгованість по відсотках. Суд враховує також правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 127/6915/19, згідно якого обґрунтованим є висновок апеляційного суду про те, що позивачем не надано доказів того, що з Умовам та Правилам надання банківських послуг, та Тарифами банку, відповідач був ознайомлений та ним вони підписані, а отже, й не доведено правомірність дій банку щодо нарахування відсотків та комісії, які були стягнуті позивачем за рахунок коштів, які вносив відповідач на погашення заборгованості за кредитом. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума коштів, що відповідач не повернув позивачу, тобто 25933, 07 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту. Разом з тим заборгованість по відсотках не підлягає стягненню, оскільки, як було зазначено вище, позивач не надав жодних доказів того, що він укладав з відповідачем договір, в якому зазначено про сплату відсотків у випадку порушення виконання умов договору. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені позивачем при зверненні до суду судові витрати пропорційно сумі задоволених вимог. Позивач просив суд стягнути з відповідача 31701,93 грн. При цьому суд задоволив позов частково, на суму 25933,07 грн., що становить 81,8 %. Зважаючи на те, що позов задоволено частково, на 81,8 % від суми вимог, тому з відповідач на користь позивача підлягає стягненню сплачений при зверненні до суду судовий збір в частці 81,8%, що становить 2195,51 грн. При цьому суд знаходить заперечення відповідача проти позову неспроможним. Так, відповідач знімав кошти з картки та знову картку поповнював, і потім знову кошти знімав. Так циклічно повторювалось багато разів. Томук очевидним є, що сума поповнення картки є значно більшою ніж сума отриманих кредитних коштів. Разом з тим ця обставина не свідчить про те, що відповідач повністю розрахувався та погасив кредит. Крім того, та обставина, що у розрахунку заборгованості не зазначено номер договору, по якому він виданий не свідчить про необгрунтованість позовних вимог, оскільки в розрахунку зазначено, що він виданий відносно боргових зобов`язань відповідача по договору від 10.07.2007 , який був укладений без номера. За таких обставин посилання відповідача не безпідставність позовних вимог є необгрунтованою. На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 626, 628,633, 634, 638, 1054 ЦК України,

Outcome: partial