Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Позивач як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , звернулися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31.07.2023, відкрито провадження по справі. Позивач мотивує свої позовні вимоги, тим що на обліку у Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації з 10.07.2019 перебуває малолітня дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах - [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків по відношення до дитини. З 16.09.2020 малолітній [PERSON] був зарахований до приватного дитячого будинку «Жива Перлина» на підставі заяви матері, [PERSON] , у зв`язку з складними життєвими обставинами. Спеціалістами Служби у справах дітей неодноразово було відвідане останню відому адресу проживання родини [PERSON] , але двері квартири не відчиняли, на залишені запрошення, мати до Служби не з`являлась. За результатами проведених оперативно-розшукових заходів, місцезнаходження батьків малолітнього [PERSON] , не відоме. За інформацією з приватного дитячого будинку «Жива Перлина» за весь термін перебування дитини в закладі, мати телефонувала перші декілька місяців з дня зарахування, жодного разу не відвідувала сина. Наразі мати перестала телефонувати та цікавитись станом здоров`я дитини, на зв`язок з керівництвом закладу не виходить. Де знаходиться батько дитини, позивачу не відомо. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.06.2023 розглянуто питання щодо доцільності звернення до суду з позовом та подання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав матері [PERSON] та батька [PERSON] , стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Представник позивача Галунько Л.І. в судове засіданні призначене на 24.11.2023 не з`явилась. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, оскільки обставини які стали підставою зверненням до суду не змінились, і тому просить суд задовольнити позов. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не з`являлись. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем їх проживання. Також про розгляд справи відповідачі повідомлялись шляхом розміщення оголошення на сайті "Судова влада України". Про причини неявки суд не повідомляли. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення без учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. На обліку в Службі у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації з 10.07.2019 перебуває малолітня дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах - [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків по відношення до дитини. З 16.09.2020 малолітній [PERSON] був зарахований до приватного дитячого будинку «Жива Перлина» на підставі заяви матері - [PERSON] , у зв`язку з складними життєвими обставинами. Державна реєстрація народження дитини - [PERSON] , [INFO] , проведена відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України. Батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Дитина [PERSON] та мати [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з реєстру територіальної громади м. Києва, батько [PERSON] , зареєстрованим по м. Києву не значиться. Мати [PERSON] має на вихованні ще одну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який має інвалідність ІІІ групи. Спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації неодноразово було відвідане за останнім відомим адресом проживання родини, але двері квартири не відчиняли. На залишені запрошення, мати до Служби не з`являлась. На неодноразові здійснені телефонні дзвінки за номерами телефону, які належать матері дитини, додзвонитись не видалось можливим. Відповідно до Інформації Деснянського УП ГУ НП у м. Києві за результатами проведених оперативно-розшукових заходів, місцезнаходження батьків малолітнього [PERSON] , встановити не вдалось. Згідно з інформації Управління соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації матір [PERSON] , перебуває на обліку та отримує державну соціальну допомогу на дитину [PERSON] , з 13.06.2021. За інформацією з приватного дитячого будинку «Жива Перлина» за весь термін перебування дитини в закладі, мати телефонувала перші декілька місяців з дня зарахування, жодного разу не відвідувала сина. Наразі мати перестала телефонувати та цікавитись станом здоров`я дитини, на зв`язок з керівництвом закладу не виходить. Батько [PERSON] взагалі не цікавився дитиною. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.06.2023, розглянуто питання щодо доцільності звернення до суду з позовом та подання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав матері [PERSON] та батька [PERSON] , стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Батьки дитини [PERSON] та [PERSON] , були належним чином запрошені на засідання комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про те не з`явились та не повідомили про причини своєї неявки. Одноголосним рішенням комісії було рекомендовано внести пропозиції до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, щодо надання висновку до суду про доцільність позбавлення батьківський прав [PERSON] та батька [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Висновку про доцільність позбавлення батьківський прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.06.2023 № 102/03/38-2844, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрації, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір [PERSON] та батька [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України які перекликаються з положеннями абз.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що мати та батько дитини виконують свої обов`язки щодо сина, або які б свідчили про поважність причин невиконання ними своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 частини 1 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Враховуючи викладене вище, дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, приділяючи особливу увагу до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, беручі до уваги саме інтереси дитини, суд дійшов до висновку про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх дитини, оскільки вони не тільки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а ще не забезпечують належним спілкування та не проявляють поваги, турботи по відношенню до дитини. Щодо стягнення з відповідачів на користь дитини аліментів, суд вважає за необхідне зазначити про таке. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Частина 3 ст. 181 СК України, передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі: на одну дитину - однієї чверті; на двох дітей - однієї третини; на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (що також відповідає приписам п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України). Визначаючи розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідачів, суд виходить з принципу справедливості і обов`язку кожного із батьків приймати участь в утриманні дитині. Згідно із Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум протягом року залишатиметься на рівні 1 грудня 2022 року і відповідно для дітей віком від 6 до 18 років становить 2833грн. Отже враховуючи обставини справи, приписи цивільного та сімейного законодавства України, суд вважає, що задля забезпечення гармонійного розвитку дитини необхідно стягнути з кожного окремо відповідача на користь малолітньої дитини [PERSON] , аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) кожного з відповідачів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття хлопчика. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60грн, а саме по 536,80грн з кожного. Згідно із ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved