Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 28.04.2023 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21.06.2019 Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 267, мотивуючи тим, що з відповідачем шлюбні відносини припинені з початку січня 2023, з цього часу подружжя мешкає окремо. Підставою для припинення шлюбних відносин є різні погляди на сімейне життя та ведення спільного домашнього господарства, відповідач нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникали сварки, свідком яких нерідко ставала дитина. Відповідач не бажає розуміти сутності проблем, які виникають у дитини та позивачки, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим. Процесуальні дії суду Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.05.2023 відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.05.2023 надано строк на примирення 3 місяці до 30.08.2023 та провадження по справі зупинено. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.09.2023 поновлено провадження у справі. Аргументи учасників справи В судовому засідання представник позивачки позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, додатково пояснила, що періодично їздила до чоловіка у Румунію, у січні були в Румунії разом, в січні відповідач підписав контракт, у лютому позивачка повернулася додому та не змогла потрапити до квартири, оскільки були замінені замки та її речі виставлені з квартири. Позивачка пішла жити до свої сестри. Договір про надання правової допомоги укладений 02 березня 2023 року, на цей час шлюбні відносини сторін вже були припинені. Подарунки відповідача не свідчать про підтримання шлюбних відносин між сторонами. Вважає, що шлюбні відносини припинено у січні 2023 року. В судовому засіданні представник відповідача не заперечувала розірвання шлюбу, однак не згодна із підставами для розірвання шлюбу та датою припинення шлюбних відносин. Згідно із відзивом на позов від 25.10.2023, відповідач вважає причини припинення шлюбних відносини, які зазначені у позовній заяві, такими, що не відповідають дійсності. Позивачкою надано до суду позов про розірвання шлюбу у квітні 2023, чоловіка про це не повідомила, як не повідомила про відчуження автомобіля КІА СІД, який належить його батькам та був переданий їй на підставі довіреності з метою виїзду за кордон у період військового стану, який у подальшому позивачка відчужила своїй сестрі, а сестра, в свою чергу, позивачці, після чого було подано позов до суду. Відповідач вважає саме ці обставини є причиною подання позову про розірвання шлюбу. Окрім цього, відповідачу стало відомо, що позивачка має стосунки з іншим чоловіком, з яким вона проживала у той час, коли знаходилася за межами країни. У лютому 2023 року у період спільного проживання в інтересах сім`ї відповідач передав на картковий рахунок позивачки в ОТР Барку 15000 доларів США для внесення частки пайових внесків на будівництво нежитлового приміщення, однак вказані кошти не внесла, привласнила їх, не повідомивши відповідача. В цей період також відправляв їй грошові кошти на косметичні операції та лікування зубів. У жовтні та листопаді 2022 року вони спільно перебували у турі Європою. 22.02.2023 відповідач, знаходячись за межами країни, надіслав дружині квіти, які були доставлені та передані позивачці, про що свідчить фотозвіт магазину « [INFO] ». 08.03.2023 відповідач таким же чином переслав квіти та подарунки дружині та доньці. 24.03.2023 відповідач замовив подарунок на день народження доньки та передав через магазин « [INFO] » подарунки та квіти для доньки та дружини, про що свідчить фотозвіт магазину про доставку та вручення. 24.04.2023 відповідач надіслав дружині квіти на день її народження, про що свідчить фотозвіт магазину « [INFO] ». Про дружні взаємовідносини сторін свідчить смс позивачки відповідачу на 14.02.2023, що додається до відзиву. Усі ці дії свідчать про те, що відповідач цікавився сім?єю, приділяв дружині та доньці увагу та відносився до них з любов?ю, турбувався про побут сім`ї, забезпечував житлом, грошовими коштами та усім необхідним. Вважає, що дружина стала будувати відносини з іншим чоловіком, що призвело до подання позову до суду. Просить розірвати шлюб, зазначивши у рішенні час припинення спільного проживання у кінці квітня 2023 та причиною - подружню зраду, її негативне ставлення до чоловіка. У судовому засіданні представник відповідача додатково пояснила, що у січні відповідач продовжував забезпечувати сім`ю, спільне проживання вони не припиняли, взаємовідносини як подружжя були до 24.04.2023. Датою припинення шлюбних відносин необхідно вважати день подання позову до суду. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони знаходяться в шлюбі з 21.06.2019, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 21.06.2019 Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 267. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 05.05.2020 Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 306. Сторони не проживають разом, спільне господарство не ведуть у зв`язку з втратою почуття любові та поваги один до одного, взаєморозуміння та взаємодопомоги. Наданий ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.05.2023 строк на примирення результатів не дав, сторони примирення не дійшли. Позиція суду Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вислухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч. 2 ст. 114 СК України). Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, а також його розірвання, що відповідає частині 1 статті 16 Загальної декларації прав людини. Приймаючи до уваги, що сторони однією сім`єю не проживають, спільного господарства не ведуть, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення, суд вважає за можливе шлюб розірвати. З огляду на те, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, проте належних та допустимих доказів на підтвердження фактичної дати припинення шлюбних відносин та причин їх припинення, зазначених у позовній заяві та відзиві на позов, не надали, суд дійшов висновку про розірвання шлюбу без зазначення дати припинення шлюбу та з підстав, які встановлені судом. Судові витрати Згідно ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Сплату позивачкою судового збору підтверджено квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № СВ07331554/1 від 23.04.2023. За таких обставин, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved