Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

В серпні 2023 року АТ «Кредобанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості в солідарному порядку в розмірі 212 742 грн. 99 коп. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 15 червня 2021 року між Акціонерним товариством «Кредо банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-317966, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 166 366 грн. 55 коп. на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання на строк до 12 червня 2026 року з процентною ставкою 29.9 % річних. На виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. В порушення вимог закону та умов договору відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 8 травня 2023 року утворилась заборгованість в розмірі 212 742 грн. 99 коп., з яких: 155 365 грн. 55 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 57 377 грн. 44 коп. - заборгованість за відсотками. Позивач просить стягнути заборгованість як з основного позичальника, так і з [PERSON] , який доводиться позичальнику чоловіком, відомості про якого [PERSON] зазначила в анкеті - заяві на отримання кредиту, Крім того вказують, що [PERSON] є солідарним відповідачем іншого подружжя навіть у випадку відсутності окремого договору поруки. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 205/5882/18. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 8 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25 жовтня 2023 року представником відповідачів подано до суду відзив на позовну заяву в якій він просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що кредит було отримано не в інтересах сімї , тож відсутні підстави для солідарної відповідальності подружжя. Крім того, вказують на невірне нарахування відсотків в розрахунку, а також як на підставу для відмови в задоволенні позову посилаються на те, що банк не надсилав позичальнику досудової вимоги про повернення добровільно коштів, а отже вимога про повернення, строк оплати яких не настав є незаконною. Також вказують, що відсутні правові підстави для відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 21 274 грн. 29 коп., адже позивачем не надано доказів їх понесення. Натомість, 17 серпня 2023 року між [PERSON] та Адвокатським бюро Станіслава Казанцева «Джастіс» було укладено Договір про надання правової допомоги №876, відповідно до якого було визначено розмір платежу за надання правової допомоги у сумі 15 000 грн. за супровід судової справи, який сплачується клієнтом у домовлені строки. Крім того, по факту надання послуг клієнт сплачує гонорар, який складає 10% від суми, на яку будуть зменшені грошові зобов`язання клієнта за результатами надання послуг за цим договором. [PERSON] було підписано з адвокатським бюро акт надання послуг №210 від 24 жовтня 2023 року на суму 15 000 грн. 16 листопада 2023 року від Акціонерного товариства «Кредобанк» до суду надійшло заперечення на відзив в якому вказують, що відповідачка перебуває в шлюбі , це створює обов`язки для другого з подружжя, відповідно є підстави для солідарного стягнення заборгованості, адже тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Також вказують, що розрахунок заборгованості за відсотками є вірними і вони звертались до позичальника щодо досудового врегулювання, однак листи повернулись не врученими. Також надали докази витрат на правову допомогу в розмірі 21 274 грн 29 коп., які просять стягнути на свою користь та подали клопотання про зменшення витрат на правову допомогу [PERSON] із посиланням на те, що суду не надано доказів їх понесення. Крім того вважають, що такі витрати є неспівмірними, не реальними та не розумними. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідачів в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 15 червня 2021 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-317966, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 166 366 грн. 55 коп. на строк до 12.06.2023 року а.с 24. АТ «Кредобанк» зобов`язання за договором виконав, надавши 15.06.2021 грошові кошти в розмірі 166 366 грн. 55 коп., що підтверджується меморіальними ордерами №№ 32769855, 32769809,32769896,32769878. Згідно руху коштів по рахункам з 15 червня 2021 року по 08 травня 2023 року [PERSON] здійснювала погашення кредитної заборгованості згідно договорів в АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Ідея Банк», АТ «ОТП Банк», АТ «ПУМБ», АТ «Кредобанк». Як слідує з розрахунку заборгованості станом на 8 травня 2023 року, утворилась заборгованість [PERSON] перед позивачем в розмірі 212 742 грн. 99 коп., з яких - 155 365 грн. 55 коп. - тіло кредиту; 57 377 грн. 44 коп. - відсотки (а.с.7). 16 травня 2023 року банком на адресу відповідача [PERSON] була направлена досудова вимога, у якій роз`яснено про стан її заборгованості та висунута вимога сплатити нараховану банком заборгованість в розмірі 212 742 грн. 99 коп. протягом 30 календарних днів - а.с.39-43, однак лист було повернуто не врученим по закінченню терміну зберігання, так як протягом місяця [PERSON] так і не отримала поштове відправлення (а.с. 42 зворот). Як слідує з копії паспорту а. с. 36 (зворот) та анкети заяви на отримання кредиту (а.с. 33) [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , сторонами не надано суду копію свідоцтва про шлюб, однак і не спростовано дану обставину, як і не надано рішення про розірвання шлюбу/свідоцтво. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до умов договору, АТ «Кредобанк» зобов`язання за договором виконав, надавши [PERSON] грошові кошти в розмірі 166 366 грн. 55 коп., що підтверджується меморіальними ордерами. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим Договором. Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим кредитним договором Позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної діючої по кредитному договору процентної ставки, яка діяла у період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання позичальника за кожний день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. Згідно з пунктом 7.2 кредитного договору, за невиконання обов`язку, передбаченого п. 10.2 кредитного договору, Банк має право нарахувати позичальнику штраф в розмірі 5% від суми кредиту, що становить 8 318 грн. 33 коп. Пунктом 8.1 кредитного договору передбачено, що за невиконання зобов`язань за кредитним договором позичальник несе повну відповідальність перед Банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законодавством України. Тобто сторони узгодили умови дострокового повернення кредиту, а також відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Відповідно дост. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами застаттею 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості встановлено, що станом на 8 травня 2023 року [PERSON] має заборгованість перед банком в розмірі 212 742 грн. 99 коп., з яких: 57 377 грн. 44 коп. - відсотки, решта - тіло кредиту. З червня 2022 року [PERSON] перестала погашати заборгованість перед банком в строки та у розмірі, передбаченому графіком платежів за кредитним договором від 15 червня 2021 року (а.с.31-32).При цьому, доказів погашення боргу в повному обсязі відповідачами суду не надано. З урахуванням викладеного, враховуючи, що [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість, суд знаходить вимоги позивача до [PERSON] підставними та такими, що підлягають до задоволення. Розрахунок проведено вірно, посилання представника відповідача на неправильність нарахування відсотків не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та спростовується розрахунком заборгованості. Стосовно стягнення заборгованості солідарно з відповідача [PERSON] суд виходить з наступного. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладеннідоговорів одниміз подружжя вважається, що віндіє за згодою другогоз подружжя. (ст.65 СК України). За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. З аналізу частини 4 статті 65 СК України слідує, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 14-712цс19 та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі № 14-127цс20, в постанові Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 205/5882/18. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. За таких обставин суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики. Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах 18.11.2022 висловлений Верховним Судом у постановах від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16 (провадження № 61-26089св18), від 08 квітня 2020 року у справі № 361/7130/15-ц (провадження № 61-1843св20), від 21 липня 2021 року у справі № 361/5840/19 (провадження № 61-259св21), від 16 лютого 2022 року у справі № 520/6471/17 (провадження № 61-16118св20). З умов кредитного договору №СL-317966 від 15.06.2021 року, укладеного між позивачем та [PERSON] слідує, що кредит наданий на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника. Отже, в матеріалах справи відсутні докази того, що кошти були отримані та витрачені в інтересах сім`ї, тому такі доводи позивача є припущенням, а відповідно до ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин позовні вимоги АТ «Кредобанк» в частині до [PERSON] не підлягають до задоволення. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 21 274 грн. 29 коп. суд зауважує наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У матеріалах справи наявні: Договір про надання правової допомоги, укладений 11.02.2019 між АТ «Кредобанк» і Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС і ПРАВ0», Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧН №000531 від 30.11.2018, копія посвідчення адвоката Павленка С.В. та Довіреність №12783 на ім`я Павленка С.В .. Проте, будь-яких доказів про перелік і обсяг виконаних робіт (наданих послуг), сплати коштів на користь адвокатського обєднання суду не надано, як і доказів того, що адвокат Павленко має відношення до вищевказаного адвокатського об`єднання. Тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Адвокатом відповідачів - Казанцевим С.В. заявлене клопотання про розподіл витрат, які були понесені [PERSON] на оплату правової допомоги в розмірі 15 000 грн. Враховуючи, що позовні вимоги позивача до [PERSON] були задоволені повністю , відсутні підстави для розподілу таких витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial