Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

17 серпня 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» з використанням засобів поштового зв`язку звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 162000 грн. 71 коп. Обґрунтовано позов тим, що 10 липня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 29400 доларів США на строк до 10 липня 2027 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним. 28 липня 2015 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору від 10 липня 2007 року, згідно з якою змінено валюту кредиту. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, однак відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом про дострокове стягнення заборгованості. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 серпня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, після оголошеної перерви у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. Відповідач у судовому засіданні проти дострокового стягнення заборгованості заперечувала та пояснила, що кредит вона отримала на купівлю житла, при цьому іпотечний договір між сторонами не укладався. Починаючи з 2015 року після зміни валюти кредиту на гривню відповідач кожного місяця згідно з графіком платежів у відділенні банку вносила кошти на погашення кредиту в сумі 1085 грн. Лише у березні та квітні 2022 року відповідач не змогла внести кошти на погашення кредиту у зв`язку з тим, що на території м. Чернігова в цей час велись активні бойові дії, були обстріли і не працювали відділення банку. Після завершення бойових дій на території м. Чернігова відповідач за першої можливості звернулася у відділення банку щодо можливої прострочки, де працівник банку їй повідомив, що причин для хвилювання немає, запропонував сплатити ті суми, які відповідач мала внести у березні та квітні 2022 року, що вона і зробила. З травня 2022 року відповідач продовжує сплачувати кожного місяця заборгованість за кредитом згідно з графіком по 1085 грн. Відповідач мобільного додатку немає, всі платежі здійснювала у відділенні банку. Їй телефонували працівники банку і говорили, що в неї є прострочена заборгованість за кредитним договором, однак не повідомляли, яка саме. На це відповідач говорила, що кожного місяця вносить кошти згідно з графіком, тому в неї не може бути заборгованості. На неодноразові звернення відповідача щодо надання виписки по рахунку чи інформації щодо простроченої заборгованості працівники банку нічого конкретного пояснити не могли, виписку не надавали. Лише після звернення позивача до суду відповідач з`ясувала, що зі сплачених нею кожного місяця 1085 грн. (1081 грн. 42 коп. за графіком) на погашення кредиту зараховувалася не вся необхідна сума, хоча в усіх наявних у відповідача квитанціях зазначена саме сума 1085 грн. Відповідач пов`язує це з тим, що позивач вираховував за послуги банку комісію, у зв`язку з чим з`явилася незначна недоплата, про яку відповідач не знала. У той же час відповідач підрахувала скільки вона мала сплатити за графіком починаючи з 2015 року до початку листопада 2023 року та скільки позивачем фактично зараховано на погашення заборгованості і цю різницю 04 грудня 2023 року вона доплатила. Таким чином, відповідач вважає, що на момент розгляду справи судом у неї відсутня прострочена заборгованість, вона ввійшла в графік і продовжує сплачувати щомісячні платежі, в тому числі і після подачі позову до суду, а тому просить не стягувати достроково всю суму заборгованості. Також, відповідач повідомила, що вимог про дострокове повернення кредиту позивач їй не надсилав. Заслухавши доводи представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 10 липня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 24000 доларів США на купівлю квартири, 5400 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування ним на строк до 10 липня 2027 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити відсотки та пеню (а.с. 13-15). 28 липня 2015 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 10 липня 2007 року, згідно з якою змінено валюту кредиту з долара США на гривню. Заборгованість позичальника на дату укладення цієї додаткової угоди становить 259486 грн. 65 коп. Також, сторони погодили розмір процентів і пені та, що датою повернення кредиту є 25 червня 2035 року. Сторонами узгоджено новий графік платежів, згідно з яким позичальник повинна сплачувати кожного місяця в повернення тіла кредиту та нарахованих відсотків 1081 грн 42 коп. (а.с. 17, 18-20). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу\~України договором\~є домовленість\~двох або\~більше сторін,\~спрямована на\~встановлення,\~зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним\~договором банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобов`язується надати\~грошові кошти\~(кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується повернути\~кредит та\~сплатити проценти. До\~відносин за\~кредитним договором\~застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави,\~якщо інше\~не встановлено\~цим параграфом\~і не\~випливає із\~суті кредитного\~договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно з частинами першою, другою статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка\~за кредитом\~може бути\~фіксованою або\~змінюваною.\~Тип процентної\~ставки визначається\~кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу\~України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит на умовах, передбачених договором. Однак, згідно з розрахуном позивача заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 11 травня 2023 року становить 162000 грн. 71 коп., до якої входить: 156425 грн. 35 коп. прострочена заборгованість за кредитом, 07 грн. 82 коп. заборгованість за відсотками, 5567 грн. 54 коп. - пеня (а.с. 7-12). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~частини першої\~статті 611\~Цивільного кодексу\~України у\~разі порушення\~зобов`язання настають\~правові наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: 1)\~припинення зобов`язання\~внаслідок односторонньої\~відмови від\~зобов`язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору; 2)\~зміна умов\~зобов`язання; 3)\~сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За положеннями частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 2.3.3 кредитного договору передбачено право банку на власний розсуд змінити умови договору - вимагати від позичальника достроково повернути кредит у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику. При цьому, згідно зі статтями 212, 611, 651\~Цивільного кодексу\~України щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші забов`язання за договором. У свою чергу в пункті 1.5. додаткової угоди № 2 до кредитного договору № CNCNG100320047 від 10-07-2007 року визначено, що згідно зі статтями 212, 651 Цивільного кодексу України у разі порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених в графіку погашення кредиту (Додаток 1 до цієї Додаткової угоди) понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 4146 грн. 92 коп. Термін повернення кредиту є 31 день з моменту такого порушення. Вся заборгованість за кредитом, починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32 день), рахується простроченою. У пункті 4 додаткової угоди № 2 зазначено, що згідно зі статтями 212, 611, 651 Цивільного кодексу України при порушенні позичальником строків погашення забогованності, зазначених в графіку погашення кредиту, за цим договором, понад 1460 днів, щодо зобов`язань, строк яких не настав, сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення. Забогованність за кредитом, починаючи з 1461 дня порушення, вважається просроченою. За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. 10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів». Зі змісту кредитного договору слідує, що кредит, який надавався відповідачу для придбання житла, є споживчим. Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Тобто, закон визначає, що вимога кредитодавця про дострокове повернення кредиту втрачає чинність у разі, якщо споживач усуне порушення умов договору у передбачений законом строк (30/60 днів з моменту отримання вимоги). У постанові від 27 березня 2019 року в справі № 521/21255/13-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 Цивільного кодексу України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. Однак, у постанові від 26 травня 2020 року в справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року в справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України\~«Про захист\~прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту». Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 травня 2020 року в справі № 638/13683/15-ц зауважила, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором (пункт 21 постанови). Крім того, Велика Палата Верховного Суду в цій постанові зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Враховуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд вважає за необхідне під час розгляду даної справи застосувати релевантну практику Великої Палати Верховного Суду. Так, матеріали справи не містять доказів того, що банком було направлено відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу отримано. Таким чином, беручи до уваги викладене та те, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання позичальником основного зобов`язання відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» (Закону України «Про споживче кредитування»), а тому суд вважає, що під час розгляду справи позивач не довів дотримання встановленого обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів. Також, суд враховує, що з 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який діє і на даний час. Відповідач порушила зобов`язання щодо внесення чергового платежу саме у березні та квітні 2022 року, що і не заперечував представник позивача у судовому засіданні, тобто коли в м. Чернігові велися активні бойові дії і відділення банку не працювали. З травня 2022 року відповідач продовжує щомісяця сплачувати кошти на погашення заборгованості. Після подачі позову до суду відповідачем також сплачувалися кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим судом було витребувано в позивача інформацію про те, яка на час розгляду справи судом у відповідача заборгованість за кредитним договором, однак така інформація суду надана не була. Крім того, суд бере до уваги, що за графіком, починаючи з серпня 2015 року (після укладення додаткової угоди, згідно з якою змінено валюту кредиту в гривню) до кінця жовтня 2023 року відповідач мала сплатити 107060 грн. 58 коп., а згідно з випискою по її рахунку фактично їй було зараховано на погашення заборгованості за цей період 105330 грн. 59 коп. Таким чином, різниця складає 1729 грн. 41 коп. Разом з тим, відповідач надала у судове засідання квитанцію від 04 грудня 2023 року на суму 2000 грн. про доплату цієї різниці. За таких обставин, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дострокове стягнення з відповідача кредитних коштів, наданих на придбання житла, суперечитиме принципу пропорційності, закріпленому у статті 11 ЦПК України, та становитиме для відповідача надмірний тягар, беручи до уваги, що банк вимоги про дострокове повернення кредиту відповідачу не надсилав, а відповідач знову увійшла в графік платежів та систематично вносить щомісячні платежі на повернення кредиту, а тому підстав для задоволення позову та дострокового стягнення заборгованості не вбачає. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed