Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Адвокат Євтушенко М.П., діючи в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до СПД ФО [PERSON] про поновлення на роботі. Позов обґрунтовує тим, що 25.08.2021 року [PERSON] була призначена на посаду директора магазину СПД ФО [PERSON] , що підтверджується наказом № 226-П від 23.08.2021 року. 19.11.2021 року її було усно повідомлено про те, що її звільнено з посади директора магазину СПД ФО [PERSON] на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням. Однак заяви про звільнення за власним бажанням вона не писала, трудову книжку, яка зберігалася у відповідача не отримала, не видано копію наказу про звільнення, також підпису в наказі про звільнення про ознайомлення позивача відповідачем не відбиралося, не виплачено суми належні позивачеві при звільненні та не проведено розрахунок у строки передбачені ст. 116 КЗпП України. Просив суд поновити [PERSON] на роботі в СПД ФО [PERSON] з дати звільнення на посаді директора магазину. Стягнути з СПД ФО [PERSON] на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Витребувати у відповідача довідку про середньомісячну заробітну плату [PERSON] , копію трудової книжки, довідку про заборгованість по заробітній платі, розрахунок виплаченої заробітної плати за період роботи [PERSON] , довідку про використання чи не використання відпустки [PERSON] , чи невикористаної відпустки за період роботи на час звільнення, заяву [PERSON] про звільнення за власним бажанням. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.07.2023 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивач ставить вимогу про поновлення на роботі у СПД ФО [PERSON] , між тим, доказів, які б підтверджували факт перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем не надано. Крім того, позивачем не вказано, коли саме він дізнався про порушення його трудових прав. Також не зазначено дату, з якої позивач просить поновити її на роботі, на посаді директора магазину. Окрім цього, не зазначено суму, яку позивач просить стягнути з відповідача на її користь, та не надано відповідного розрахунку суми, що підлягає стягненню. Позов також не містить викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 24.07.2023 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла заява представника позивача адвоката Євтушенко М.П. про виконання ухвали суду, в якій представник позивача зазначив, що на виконання ухвали суду надає позовну заяву в новій редакції з зазначенням вимог викладених у вказаній ухвалі та клопотання про витребування доказів. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.07.2023 року відкрите провадження у справі, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. 8.08.2023 року до суду надійшов відзив представника відповідача, в якому останній вказує на те, що дійсно, між сторонами 23.08.2021 був укладений трудовий договір, за яким позивач з 25.08.2021 була прийнята на роботу на посаду директора магазину. З 22.11.2021 року позивач перестала виходити на роботу, про причини своєї відсутності на роботі остання відповідача не повідомляла. Зазначає, що твердження позивача про звільнення її з роботи не відповідає дійсності. Насправді відповідач не звільняв позивача з роботи, а лише фіксує її відсутність на робочому місці. З метою з`ясування причин відсутності на роботі, позивачу було направлено повідомлення про надання пояснень щодо відсутності на робочому місці та отримання депонованої заробітної плати, але воно було проігноровано позивачем. Вбачається, що у позивача відсутні підстави для пред`явлення позову, оскільки відсутній сам факт спору. Для допуску позивача до роботи остання має звернутися до відповідача та повідомити про поважні причини невиходу на роботу. Звертає увагу суду на недобросовісну поведінку позивача, оскільки остання стверджує, що їй повідомили про звільнення 19.11.2021 року, а свої порушені права вирішила захистити в суді тільки у 2023 році. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.09.2023 року витребувано у СПДФО [PERSON] наступні докази: довідку про середньомісячну зарплату [PERSON] , копію трудової книжки [PERSON] довідку про нараховану, але невиплачену заробітну плату за період з 25.08.2021 року по день надання інформації. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, в подальшому позивач в судові засідання не з`явилася, її представник надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт її звільнення з посади директора магазину СПДФОП [PERSON] , в подальшому представник відповідача в судові засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до\~ч.ч.1,3\~ст.\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 23.08.2021 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений трудовий договір, за яким [PERSON] з 25.08.2021 року була прийнята на роботу на посаду директора магазину. Вказана обставина не заперечуються в судовому засіданні сторонами. Звертаючись до суду із вказаним позовом, представник позивача посилається на те, що 19.11.2021 року позивачку було усно повідомлено про те, що її звільнено з посади директора магазину СПД ФО [PERSON] на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням. Однак заяви про звільнення за власним бажанням вона не писала, трудову книжку, яка зберігалася у відповідача не отримала, не видано копію наказу про звільнення, також підпису в наказі про звільнення про ознайомлення позивача відповідачем не відбиралося, не виплачено суми належні позивачеві при звільненні та не проведено розрахунок у строки передбачені ст. 116 КЗпП України. Так, відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже, трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 38 КЗпП України регламентовано порядок розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника. Відповідно до вимого цієї статті, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в місцевих загальних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у\~частині третій статті 221\~і\~статті 222\~цього Кодексу; Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції. «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. \~Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)». \~Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позивач звернулася до суду з позовом 04.07.2023 року, хоча про порушення своїх прав вона дізналася 18.11.2021 року, про що особисто повідомила в судовому засіданні. Так, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1,2 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Так, на виконання ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.09.2023 року, 16.10.2023 року до суду надійшла заява представника відповідача з додатками: копією довідки про доходи, копією бухгалтерської довідки про нараховану та виплачену заробітну плату з додатком (акт перевірки Держпраці від 23.12.2021 року). Стосовно копії трудової книжки позивача представник відповідача послався на те, що трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов`язану з наданням послуг, зберігаються безпосередньо у працівників (п.2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказами Міністерства праці, Міністерства юстиції, Міністерства соціального захисту №58 від 29.07.1993 року). Як вбачається з довідки про доходи [PERSON] за період з серпня 2021 року по грудень 2021 року нараховано 16480,16 грн. Управлінням Держпраці в Черкаській області 23.12.2021 року складено акт №ЧК-728/1508/АВ за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду ФОП [PERSON] . Згідно вказаного акту, початок перевірки 10.12.2021 року, закінчення перевірки 23.12.2021 року. аналізом наданих підприємців документів встановлено, що [PERSON] на підставі письмової заяви, прийнято на посаду директора магазину наказом від 23.08.2021 року №226-П. Відповідно до наданих підприємцем видаткових касових ордерів від 07.09.2021 року. від 22.09.2021 року та 07.11.2021 року, від 22.10.2021 року та 05.11.2021 року заробітна плата за серпень-жовтень 2021 року отримана [PERSON] , що підтверджують її підписи. Відповідно до табелю обліку робочого часу за листопад 2021 року [PERSON] була відсутня на робочому місці 22,23,24,25,26,29,30.11.2021 року. Адміністрацією магазину складено акти про відсутність [PERSON] на робочому місці у вказані дні, про що її повідомлено листом №58 від 24.11.2021 року. Заробітна плата за листопад 2021 року нарахована пропорційно відпрацьованому часу. У зв`язку з неотримання коштів за листопад 2021 року заробітна плата депонована. Під час проведення інспекційного відвідування ФОП [PERSON] порушень законодавства про працю в частині трудового договору, оплати праці не виявлено. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працювала з позивачем в магазині ФОП [PERSON] «Квіточка», що розташований в м. Катеринопіль, який працює до цього часу. В один із днів вона чула, що позивачці було запропоновано ознайомитися з наказом про її звільнення, вона відмовилася його підписати. Разом з цим, вказані пояснення свідка не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування. Крім цього, 24.10.2023 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання представника позивача - адвоката Євтушенка М.П. про доручення доказів. в якому останній просить приєднати до матеріалів справи відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 16.10.2023 року, копію наказу (розпорядження) про припинення трудового договору від 19.11.2021 року, та фото копії СМС- листування. Слід зазначити, що відповідно до ч.5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). У відповідності до ч. 2 ст.\~83\~ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст.\~83 ЦПК України). Представником позивача, в порушення ч. 4\~ст. 83 ЦПК України\~не було письмово повідомлено про неможливість подання суду доказів, які наразі вона просить приєднати до матеріалів справи та прийняти до розгляду; не повідомлено причини, з яких такі докази не могло бути подано у строк, визначений ч. 3 ст.\~83 ЦПК України. Згідно із\~ст. 126 ЦПК України\~право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із ч. 8\~ст. 83 ЦПК України\~докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Отже, враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що позивачем порушено порядок надання доказів, визначений\~ст. 83 ЦПК України, а неможливість їх подання у встановлений законом та/або судом строк з причин, що не залежали від них, не обґрунтована, а тому докази. які просить приєднати до справи представник позивача до розгляду не приймаються. Таким чином, позивачем в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами факт її звільнення з посади директора магазину СПД ФО [PERSON] на підставі статті 38 КЗпП України, за власним бажанням. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю. На підставі наведеного, ст.ст. 38, 232,233 КзПП України,

Outcome: dismissed