Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] і просить суд розірвати шлюб. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08.12.2007 року вона та відповідач зареєстрували шлюб, про що зроблено запис за №3305. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що останнім часом відносини поступово погіршились, зникли спільні інтереси, зрозуміли що мають різні погляди на життя та шлюб, відсутнє взаєморозуміння. Втратили почуття любові та поваги один до одного. 25 вересня 2023 року чоловік зібрав речі та поїхав із дому. Подружні стосунки припинені, спільне господарство не ведуть, шлюб існує формально. 30 жовтня 2023 року, на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було направлено запит до Департаменту реєстрації Харківської міської ради про реєстрацію місця проживання для встановлення місця проживання відповідача по справі. 06 листопада 2023 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла відповідь на вищезазначений запит. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.11.2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Призначено судове засідання. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач подала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позивних вимог не заперечував, просив шлюб розірвати. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом було встановлено, що сторони уклали шлюб, який було зареєстровано 08 грудня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис №3305, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 08.12.2007 року (а.с. 14). В шлюбі у сторін народилась діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю (а.с. 6, 7, 19). Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Отже суд вважає недоцільним надання сторонам строку для примирення. Враховуючи наведене, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, дослідивши письмові докази, суд вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим, оскільки це може зашкодити інтересам позивача та відповідача, який позов визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача по справі, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. За ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в своїй заяві просила суд залишити прізвище без змін. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті,\~суд відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (а.с.1) в розмірі 536,80 грн., а іншу частину судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 536,80 грн. - стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved