Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

06 вересня 2023 року в суд надійшов позов [PERSON] , за підписом представника [PERSON] , до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок ДТП, який зданий до відправки через поштове відділення 04 вересня 2023р. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07 листопада 2021р. близько 16 год. 50 хв. водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ21114, державний номерний знак [NUMBER] , рухався по автодорозі М-21 зі сполученням «Могилів-Подільський Житомир» в напрямку м.Могилів-Подільський, на ділянці 380 км.+500 м, порушуючи п. 10.1 ПДР України, які затвердженні постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001р., не врахував зміну дорожньої обстановки, не зменшив швидкість руху, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив лобове зіткнення з автомобілем, який рухався на зустріч марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Згідно ухвали Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 24.01.2022р., яка набрала законної сили 01.02.2022р., винуватцем ДТП є [PERSON] . Зазначає, що [PERSON] є власником транспортного засобу марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак [NUMBER] , який після ДТП не підлягає ремонту, а тому позивачу завданого матеріального збитку на загальну суму 376226,28 грн. При цьому, повідомляє, що СК «Оранта» частково відшкодовано шкоду у розмірі 128500,00 грн. Стверджує, що [PERSON] добровільно відшкодувати іншу частину шкоди в розмірі 247726, грн. не бажає, незважаючи на неодноразові звернення із претензією, а тому просить стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 247726,00 грн., витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 20000,00 грн. та судовий збір в розмірі 2477, 27 грн. Ухвалою суду від 07.09.2023р. відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням (викликом) сторін, надано учасникам справи строк для подачі заяв по суті справи та призначено судове засідання на 05 жовтня 2023 року о 11 год. 00 хв. 25 вересня 2023 року в суд надійшов відзив на позовну заяву, за підписом представника відповідача, адвоката Батракова М.Ю. (а.с. 60-61), згідно якого відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі, заперечує щодо задоволення позову, вважає, що такий не може бути задоволений судом. В обґрунтування заперечень вказує, що порядок відшкодування завданої шкоди повинен відбуватися згідно ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу, чим набути право на отримання від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП. Зауважує, що у наданому позивачем звіті про оцінку вартості матеріального збитку не має даних щодо залишкової вартості пошкодженого автомобіля після ДТП; відповідач не був присутній під час огляду транспортного засобу та має сумніви щодо достовірності звіту, у зв`язку із чим не виключає необхідності проведення незалежної автотоварознавчої експертизи. З огляду на зазначене, просить у задоволенні позову відмовити, стягнути з позивача судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку із розглядом справи. 05 жовтня 2023р. судове засідання у справі відкладено за клопотанням представника відповідача на 19 жовтня 2023р. о 12 год. 00 хв., про що повідомлено учасників справи. Ухвалою суду від 19.10.2023р. задоволено клопотання представника відповідача, зобов`язано РСЦ Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Чернівецькій області надати суду інформацію про перереєстрацію транспортного засобу марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак [NUMBER] , шасі [NUMBER] , після 07 листопада 2021 року , а за наявності перереєстрації інформацію про договір купівлі-продажу автомобіля, стан та вартість транспортного засобу під час реалізації; в судовому засіданні оголошено перерву до 31 жовтня 2023 року о 14 год. 00 хв. Ухвалою суду від 31.10.2023р. задоволено клопотання представника позивача, зобов`язано РСЦ Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Чернівецькій області надати суду копії договорів купівлі-продажу транспортного засобу марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак [NUMBER] , шасі [NUMBER] , 2013 року випуску, №7342/2022/161567 від 04.05.2022р., №8045/2022/3220196 від 15.06.2022р. та №7143/2022/3367634 від 31.08.2022р.; в судовому засіданні оголошено перерву до 22 листопада 2023 року о 11 год. 00 хв. 22 листопада 2023р. представник позивача надав\~ Звіт про оцінку майна визначення ринкової (залишкової) вартості пошкодженого колісного транспортного засобу № 42-2513/2 від 21.11.2023р., який долучено до матеріалів справи та заявив про зменшення розміру позовних вимог до 149670,99 грн.; судове засідання у справі відкладено за клопотанням представника позивача на 29 листопада 2023р. о 11 год. 00 хв., про що повідомлено учасників справи. 29 листопада 2023р. представник позивача надав\~ акт виконаних робіт та наданих послуг від 25.03.2022р., який долучено до матеріалів справи; у зв`язку із викликом для допиту експерта [PERSON] судове засідання у справі відкладено на 06 грудня 2023р. о 14 год. 00 хв., про що повідомлено учасників справи та експерта Воротняка Ю.В. Відповідач [PERSON] в судове засідання 06 грудня 2023р. не з`явився, проте через канцелярію суду подав заяву від 05.10.2023р. про розгляд справи без його участі, просить у задоволенні позовних вимог відмовити, стягнути з позивача судові витрати, понесені ним у зв`язку із розглядом справи (а.с. 75). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, зважаючи на заяву позивача, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання за наявної явки учасників справи. В судових засіданнях представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, та просив задоволити з урахуванням зменшених позовних вимог, стягнувши із відповідача [PERSON] 149670,99 грн. завданої майнової шкоди та судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу. Не заперечуючи дійсність договору купівлі-продажу № 7342/2022/3161567, укладеного 04 травня 2022р. між позивачем [PERSON] та [PERSON] , зауваживши, що вартість продажу, на його думку, завищена. Окрім того, просив врахувати, що продаж транспортного засобу відбувся після його ремонту, витрати на який понесла позивач, а тому не можна говорити про повне відшкодування майнової шкоди, яку [PERSON] зазнала внаслідок ДТП. Представник відповідача [PERSON] в судових засіданнях проти задоволення позову заперечував з підстав, наведених у відзиві. Вважає, що в даному випадку положення ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не підлягають застосуванню, оскільки позивачем здійснено ремонт та подальший продаж транспортного засобу. Наполягав, що внаслідок відчуження автомобіля за 505983, 00 грн. та отримання страхової виплати в розмірі 128500, 00 грн. позивач повністю покрила завдану їй майнову шкоду. Просить у задоволенні позову відмовити та стягнути із позивача понесені відповідачем судові витрати, а саме витрати на правову допомогу. Експерт [PERSON] в судовому засіданні 06 грудня 2023р. повідомив, що огляд транспортного засобу він провів у грудні 2021р. та в подальшому на замовлення власника автомобіля склав звіт про оцінку у червні 2022р. та листопаді 2023р. Підтвердив, що на момент огляду транспортний засіб був у пошкодженому стані після ДТП. Надав роз`яснення щодо визначення коефіцієнту фізичного зносу, вартості відновлювального ремонту\~ без та з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Пояснив, що коефіцієнт фізичного зносу\~ розраховуюється за формулою, наведеною у Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, і в даному випадку його величина становить 0,5. Зазначив, що на першій сторінці Звіту допущено технічну описку та помилково вказано 0, 7, що не відповідає проведеному експертом розрахунку на сторінці чотири цього ж Звіту. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що згідно ухвали Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 24.01.2022р. по справі № 139/998/21, яка набрала законної сили 01 лютого 2022р., 07 листопада 2021р. близько 16 год. 50 хв. водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ21114, державний номерний знак [NUMBER] , рухався по автодорозі М-21 зі сполученням «Могилів-Подільський Житомир» в напрямку м.Могилів-Подільський, на ділянці 380 км.+500 м, порушуючи п. 10.1 ПДР України, які затвердженні постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001р., не врахував зміну дорожньої обстановки, не зменшив швидкість руху, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив лобове зіткнення з автомобілем, який рухався на зустріч марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Порушення [PERSON] вимог п. 10.1 ПДР України перебувало в прямому причинному зв`язку з наслідками ДТП, а саме із спричиненням середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим [PERSON] та [PERSON] ; дії [PERSON] кваліфікували за ч.1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження; від кримінальної відповідальності [PERSON] звільнено на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілими, кримінальне провадження № 12021020160000444 закрито (а.с. 9-11). Транспортний засіб марки «Volkswagen», модель «Tiguan», універсал-В, державний номерний знак [NUMBER] , шасі [NUMBER] , 22013 року випуску, на момент ДТП належав [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 44). В подальшому відповідно до відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Чернівецькій області №31/24/2656-05-2023 від 23.10.2023р. та копії договору купівлі-продажу від 04.05.2022р. згідно облікових даних ЄДРТЗ МВС 04 травня 2022р. автомобіль марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак [NUMBER] , шасі [NUMBER] , 2013 року випуску, був перереєстрований із [PERSON] на [PERSON] , [INFO] , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ № 7342/2022/161567 від 04.05.2022р.; вартість автомобіля становила 505983, 00 грн. (а.с. 100, 119). Продаж автомобіля відбувся після проведення ремонту, що підтверджується Актом від 25.03.2022р. виконаних робіт та наданих послуг щодо транспортного засобу марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак [NUMBER] , на суму 444360,60 грн. (а.с. 137-139). Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 42-2513 від 23.06.2022р. (а.с. 12-42), ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen», модель «Tiguan», державний номерний знак [NUMBER] , на момент ДТП 07 листопада 2021р. складала 376226,28 грн.; вартість відновлювального ремонту КТЗ - 516795,97 грн.; коефіцієнт фізичного зносу - 0,7; вартість матеріального збитку, завданого власнику, станом на 07 листопада 2021р. становить 376226,28 грн. У звіті відсутня інформація щодо залишкової вартості автомобіля марки «Volkswagen», модель «Tiguan», державний номерний знак [NUMBER] , після ДТП. Згідно з звітом про оцінку майна - визначення ринкової (залишкової) вартості пошкодженого колісного транспортного засобу № 42-2513/2 від 21.11.2023р. (а.с. 122-126) ринкова (залишкова) вартість пошкодженого автомобіля марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак [NUMBER] , у після аварійному стані становить 98055,01 грн. 21 квітня 2022р. ПАТ НАСК «Оранта» перераховано [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 128500,00 грн.\~ (а.с. 43), що учасниками справи не оспорюється. Надалі, 02 травня 2023р. та 08 червня 2023р. [PERSON] надіслала [PERSON] претензію щодо відшкодування матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, яка сталася 07.11.2021р., що підтверджується копією службового чеку AT «Укрпошта» №5800216503494 та № 58002216550018 (а.с. 45-48), які залишені останнім без відповіді. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України зазначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). При цьому, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно з ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Разом з тим принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст.1194 ЦК України. У ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2021р. по справі № 204/5314/18 (провадження № 61-17280св20), від 02.12.2021р. по справі №753/17190/18 (провадження № 61-4879св21). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) і сумою страхового відшкодування. Саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021р. по справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) та у постановах Верховного Суду від 15.10.2020р. по справі № 755/7666/19 та від 14.04.2022р. у справі № 205/7747/18 (провадження № 61-8812св21). Враховуючи, що транспортний засіб позивача згідно зі Звітом про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, № 42-2513 від 23.06.2022р. є фізично знищеним, в даному випадку застосовується порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентований ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме, відшкодуванню підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП за мінусом страхового відшкодування. При цьому, оскільки позивач не погодився із визначенням транспортного засобу фізично знищеним та на власний розсуд провів ремонт, який був економічно недоцільним, з подальшим відчуженням автомобіля, суд приходить до висновку, що визначення розміру завданої шкоди не слід проводити за правилами ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та при визначені розміру шкоди не враховує кошти, витрачені на ремонт транспортного засобу та кошти, отримані внаслідок продажу автомобіля. Сумніви представника відповідача [PERSON] щодо достовірності звіту внаслідок відсутності відповідача під час огляду транспортного засобу суд не бере до уваги, оскільки при проведенні оцінювачем чи експертом огляду пошкодженого транспортного засобу присутність заінтересованих осіб не є обов`язковою, що узгоджується із правовим висновком Верховний Суд у постанові № 643/10751/16-ц від 23.11.2020р. Відповідач не навів інших аргументів щодо недостовірності звіту, поданого позивачем, не надав суду іншого звіту про оцінку транспортного засобу та не клопотав про проведення експертизи. Також суд відхиляє доводи представника відповідача [PERSON] щодо повного відшкодування позивачу завданої шкоди у зв`язку із продажем транспортного засобу, оскільки під час судового розгляду справи представником позивача [PERSON] доведено, що продаж транспортного засобу здійснено після ремонту, витрати на проведення якого понесла позивач. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач подала до матеріалів справи належні та допустимі докази на підтвердження вартості автомобіля до та після ДТП, які підтвердженні показами експерта в судовому засіданні. Враховуючи, що розрахунок розміру шкоди, право на відшкодування якої має позивач, становить різницю між вартістю автомобіля до ДПТ та після ДТП (залишкова вартість пошкодженого автомобіля) з урахуванням страхового відшкодування, суд провів власний розрахунок: 149671,27=376226,28-98055,01-128500. Однак, згідно з ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, відтак, при вирішенні справи суд бере до уваги заявлені представником позивача вимоги, згідно з якими представник позивача просить стягнути розмір майнової шкоди у меншому розмірі, аніж визначено згідно з розрахунком суду. Такі висновки суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 14.04.2022р. по справі № 205/7747/18, які в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, слід враховувати при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи проведений судом розрахунок майнової шкоди та заявлені позивачем вимоги, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] , за підписом представника [PERSON] , до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок ДТП підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача [PERSON] в розмірі 1496,71 грн. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»\~ сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог. Враховуючи заяву представника позивача про зменшення позовних вимог, позивачу слід повернути з державного бюджету 980, 56 грн. сплаченого (переплаченого) судового збору. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. У ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України вказано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача Гончаруком В.В. надано суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 543, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії СЕ № 1068617 від 04.09.2023р., договір про надання правової допомоги № 30/08 від 30.06.2023р. та акт виконаних робіт від 06.12.2023р. (а.с. 50, 152-154). Так, згідно п. 4.1. договору про надання правової допомоги № 30/08 від 30.06.2023р. адвокат Гончарук В.В. та клієнт [PERSON] домовилися, що оплата за даним договором здійснюється за домовленістю між сторонами у вигляді гонорару, який визначається згідно Правил адвокатської етики. Гонорар Адвоката складає 20000, 00 грн., оплачується Клієнтом Адвокату після прийняття судом рішення у справі. Дослідивши надані представником позивача докази понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги фактично надані послуги згідно акту виконаних робіт від 06.12.2023р., визначення розміру гонорару адвоката у твердій сумі та відсутність заперечень щодо розміру таких витрат від відповідача, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000, 00 грн. знайшли своє підтвердження. З огляду на зазначене з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000, 00 грн. Представником відповідача Батраковим М.Ю. надано суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу ордер на надання правничої (правової) допомоги серії СЕ № 1065864 від 22.09.2023р., договір про надання правової допомоги № 22/06-01 від 22.06.2023р., додаткову угоду № 1 від 21.09.2023р. до договору про надання правової допомоги № 22/06-01 від 22.06.2023р. та квитанцію № 1 (22/06-01) від 21.09.2023р. (а.с. 64-68). Окрім того, представник відповідача [PERSON] зробив заяву, що відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду подасть додаткові докази понесення судових витрат на правову допомогу за участь адвоката у судових засіданнях. Так, згідно п.п. 1, 2 Додаткової угоди № 1 від 21.09.2023р. до договору про надання правової допомоги № 22/06-01 від 22.06.2023 року адвокат Батраков М.Ю. та клієнт [PERSON] домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за договором про надання правової допомоги становить згідно із погодженим детальним описом робіт (наданих послуг) та їх вартістю: 1.1. зустріч, консультації клієнта, укладення договору, узгодження правової позиції (1 год.) 1342, 00 грн.; 1.2. ознайомлення із позовом та додатками до нього (2 год.) 2684, 00 грн.; .1.3. підготовка відзиву на позовну заяву, надіслання його позивачу та в суд (2 год.) 2684,00 грн. За роботу (послуги) зазначені у п.п. 1.1.-1.3. додаткової угоди Клієнт сплачує 6710,00 грн. впродовж 7 календарних днів після підписання угоди. В підтвердження проведеної оплати за послуги, зазначені у п.п. 1.1.-1.3. Додаткової угоди, суду надано квитанцію № 1(22/06-01) від 21.09.2023р. на суму 6710, 00 грн. Дослідивши надані представником відповідача докази понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги фактично надані послуги згідно їх детального опису та відсутність заперечень щодо розміру таких витрат від позивача, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6710, 00 грн. знайшли своє підтвердження. Однак, враховуючи, що позов задоволено повністю, витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем [PERSON] , в розмірі 6710, 00 грн. стягненню з позивача [PERSON] не підлягають. На підставі ст.ст. 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст. 28-30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved