Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Позивач в особі представника-адвоката Яреська Тараса Віталійовича звернувся до місцевого суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, обгрунтовані тим, що 22.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 37302 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором 168508425 від 20.07.2020 в розмірі (з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса) 17400,00 грн. 12.08.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною відкрито виконавче провадження № 66485253 про примусове виконання виконавчого напису № 37302 від 22.05.2021 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 17400,00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною від 21.08.2023 звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] . Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною від 12.10.2023 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 37302, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 17400 грн закінчено. Вищевказаний виконавчий напис вчинений з порушенням закону, а тому є таким, який підлягає скасуванню. Зокрема порушено процедуру вчинення виконавчого напису затвердженого Законом України «Про нотаріат» та Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. №1172. Враховуючи, що виконавчий напис\~ вчинено з порушенням вимог закону, тому і кошти в розмірі 20140,77 грн стягнуті в межах виконавчого провадження є безпідставно набутими та підлягають поверненню. Позивач та його представник-адвокат Яресько Т.В. в судове засідання не з`явились, проте в матеріалах справи наявна заява адвоката Яреська Т.В. про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень з приводу поданого позову не надав. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та день розгляду справи повідомлялись належним чином. В зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. За наявності існуючих умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 37302 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором 168508425 від 20.07.2020 в розмірі (з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса) 17400,00 грн. 12.08.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною відкрито виконавче провадження № 66485253 про примусове виконання виконавчого напису № 37302 від 22.05.2021 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 17400,00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною від 21.08.2023 звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] . Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною від 12.10.2023 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 37302, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 17400 грн закінчено. Згідно із відповіддю приватного виконавця Дорошкевич В.Л., наданої на адвокатський запит адвоката Яреська Т.В., в рамках виконавчого провадження № 66485253 приватним виконавцем стягнуто грошові кошти в загальному розмірі 20140,77 грн, які розподілено і перераховано у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», з яких: 17400 грн-сума боргу за виконавчим документом, яка перерахована на рахунок стягувача-ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»; 1000 грн-витрати виконавчого провадження; 1740 грн- основна винагорода приватного виконавця; 0,77 грн-надлишково стягнуті кошти, які повернуто на рахунок [PERSON] . За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). У цій постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконним та нечинним зазначений вище розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», а відтак Перелік повернувся до попередньої редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття», а тому суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, оскільки вчинений на не передбаченому Переліком борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, а тому не підлягає виконанню. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих товариством нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а наданий нотаріусу договір позичальника не посвідчений нотаріально, отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відтак, суд звертає увагу на ту обставину, що відсутні докази нотаріального посвідчення правочину за яким позивачу надавались грошові кошти, що не відповідає положенням законодавства про вчинення виконавчого напису. Сам виконавчий напис має наслідком неможливість його фактичного виконання. Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у Постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц. Крім того, матеріали справи не містять відомостей про те, що позивачем отримано повідомлення про розмір заборгованості та вимогу про сплату заборгованості. За вказаних обставин, неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги відповідача. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Таким чином, під час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. не було отримано весь необхідний пакет документів згідно з діючим законодавством. З огляду на викладене виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Щодо позовної вимоги про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» безпідставно набутих коштів в розмірі 20140,77 грн, суд зазначає наступне. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною від 12.10.2023 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 37302, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 17400 грн закінчено. Згідно\~ із відповіддю\~ приватного виконавця Дорошкевич В.Л., наданої на адвокатський запит адвоката Яреська Т.В., в рамках виконавчого провадження № 66485253 приватним виконавцем стягнуто грошові кошти в загальному розмірі 20140,77 грн, які розподілено і перераховано у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», з яких: 17400 грн-сума боргу за виконавчим документом, яка перерахована на рахунок стягувача-ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»; 1000 грн-витрати виконавчого провадження; 1740 грн- основна винагорода приватного виконавця; 0,77 грн-надлишково стягнуті кошти, які повернуто на рахунок [PERSON] . Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі №753/15556/15-ц, від 23.01.2020 року в справі №910/3395/19. Суд звертає увагу на ту обставину, що правовою підставою для набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» грошових коштів став виконавчий напис нотаріуса, який визнано таким, що не підлягає виконанню, таким чином, правова підстава отримання цих коштів скасована, тому позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК\~ підлягають поверненню грошові кошти в розмірі 20140 грн. Надлишково стягнуті 0,77 грн повернуті\~ [PERSON] . Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи,\~ належать зокрема витрати\~ на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення-при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 відступивши від висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18. Представництво інтересів позивача [PERSON] у суді здійснював адвокат Яресько Т.В. на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги № 23165 від 06.10.2023 та ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1475620 від 11.10.2023. Так, відповідно до п.1.1. Договору про надання правничої (правової) допомоги 23165 від 06.10.2023 адвокат приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правничу (правову) допомогу щодо: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; - складання звернень (заяв, скарг, пропозицій, адвокатських запитів) та інших документів правового характеру; - складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); - здійснювати представництво інтересів клієнта перед фізичними та юридичними особами, в державних та судових органах України всіх рівнів, а також в усіх без винятку підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, органах місцевого самоврядування, органах внутрішніх справ, органах прокуратури, органах досудового розслідування, в усіх судах, що входять до системи судоустрою України, передбачених ЗУ «Про судоустрій і статус суддів, Службі безпеки України, Офісу Генерального прокурора України, Спеціальній антикорупційній прокуратурі, органах Національної поліції України, ДБР, податковій поліції, слідчих підрозділах Державної податкової служби України, управління фінансових розслідувань, органах внутрішніх справ, прокуратурі, слідчих управліннях, слідчих відділах, слідчих підрозділах, всіх органах досудового розслідування, слідчих, детективах, Фонді державного майна, банківських установах, органах, що підпорядковані або регулюються Міністерством юстиції України, в тому числі, але не виключно, приватних виконавців, з будь-яких питань, тощо, в тому числі, і щодо розкриття конфіденційної персональної інформації, інформації з обмеженим доступом, банківської та/або нотаріальної таємниці. Пунктом 3.1 Договору встановлено, що розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього Договору правничу (правову) допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до Договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін. Відповідно до пункту 1 Додатку №1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 23165 від 06.10.2023 даний Додаток визначає порядок оплати правничої (правової) допомоги (надалі «Гонорар») адвокату за надання правової допомоги щодо визнання виконавчого напису № 37302 від 22.05.2021 на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 66485253 таким, що не підлягає виконанню в суді першої інстанції. Адвокат зобов`язується здійснювати представництво та захист інтересів клієнта у суді першої інстанції, відповідно до підсудності справи. Вартість послуг за домовленістю сторін складає фіксований Гонорар 8000 (вісім тисяч) грн. Оплата послуг, зазначених в п. 1 даного Додатку здійснюється шляхом 100% авансування та повинна бути сплачена до подачі підготовлених процесуальних документів до суду (п. 2, 3.1 Додатку №1). Правова допомога вважається наданою після підписання сторонами Акту приймання-передачі послуг, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності) (п. 7.1 Додатку №1). Відповідно до Акту приймання-передачі послуг №1 від 211.10.2023 адвокатом було надано правову допомогу щодо складення та подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса № 37302 від 22.05.2021 таким, що не підлягає виконанню в суді першої інстанції. Клієнт претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має. З розрахункової квитанції № 11/10/23 про отримання Гонорару до Договору № 23165 від 06.10.2023 Додаток №1 вбачається, що 11.10.2023 [PERSON] сплачено 8000 грн адвокату Яреську Т.В. за надання правової допомоги щодо складення та подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса № 37302 від 22.05.2021 на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 66485253 таким, що не підлягає виконанню в суді першої інстанції. Заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн, на переконання суду, є розумними та такими, що відображають реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги. Отже, аналізуючи обсяг правової допомоги адвоката у даній справі та надані на його підтвердження належні, допустимі та достатні докази, у законодавчо встановлені спосіб та строки, суд вважає, що вказані витрати є документально підтвердженими, були понесені фактично, а їх сума детально описана та обґрунтована адвокатом у наданих документах. Враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати в розмірі 10684 грн, з яких: 2147,20 грн витрати по сплаті судового збору за подання до суду заяви; 536,80 грн витрати по сплаті судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову; 8000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved