Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову представник позивача [PERSON] вказувала, що на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] розташований житловий будинок загальною площею 49,50 кв.м, житловою площею 31,10 кв.м, з прибудовою літ. «А-1», ганком літ «а», погребом літ. «ап.» та надвірними будівлями: сарай літ. «В», «К», літня кухня літ. «Г»\~ з верандою літ. «г», погребом літ «гп», душ літ. «Є», вбиральня літ. «Ж», навіс\~ літ. «Л», гараж\~ літ. «М», огорожею № 1,2,3,4, вигрібна яма літ. «Я», колодязь літ. «К». Даний житловий будинок та надвірні будівлі були побудовані [PERSON] на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , яка була виділена йому на підставі рішення виконкому Люботинської міської ради від 12 квітня 1950 року. [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із вказаного вище житлового будинку. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач [PERSON] та [PERSON] постійно проживали з померлим, доглядали за будинком, тобто фактично вступили в управління спадковим майном, натомість інші спадкоємці спадщину не приймали. [PERSON] померла [INFO] . Спадкоємці після смерті [PERSON] є її діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В шестимісячний строк після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті матері звернулися [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] зареєстрована та постійно мешкає в спірному будинку, відповідачі в будинку не зареєстровані та не проживали. Тому позивач [PERSON] після смерті матері вважала себе єдиною власницею житлового будинку, яким усі ці роки володіла і користувалась самостійно. Саме тому з метою оформлення своїх спадкових прав позивач був змушений звернутися з вказаним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але його представник [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, вказувала, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явився, але подали до суду письмові заяви, в якій вказували, що позовні вимоги [PERSON] визнають повністю та не заперечують проти їх задоволення, справу просили розглядати без їх участі. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, але в судове засідання не з`явилась. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Спірним є житловий будинок житловою площею 31,10 кв.м, загальною площею 49,50 кв.м із господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності на який згідно із довідкою КП «Люботинське АПБ» № 153/01-29 від 31 липня 2023 року не зареєстровано. Вказаний житловий будинок був збудований на земельній ділянці, яка була у користування [PERSON] на підставі договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 07 травня 1951 року. Будівництво житлового будинку було здійснено [PERSON] і завершено у 1953 році, на підтвердження чого виконавчим комітетом Люботинської міської ради Депутатів трудящих [PERSON] був виданий акт про завершення будівництва і введення домоволодіння в експлуатацію від 04 серпня 1953 року. Як вбачається з копії технічного паспорту, виготовленого Люботинським БТІ на замовлення [PERSON] станом на 11 січня 2023 року, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] були побудовані в 1955 році: житловий будинок літ. «А-1», до якого у 1990 році прибудована прибудова літ «А1-1»; надвірні будівлі та споруди побудовані в період з 1955 по 1990 рік. Станом на 1991 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Таким чином, з моменту завершення будівництва житлового будинку [PERSON] набув статусу власника житлового будинку та вона набула право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , був збудований та набутий [PERSON] одноособово. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 03 грудня 1974 року, виданим Люботинським міським відділом ЗАГС Харківської області. Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] , тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв`язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з\~ житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] . Згідно із повідомленням Харківського обласного державного нотаріального архіву Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції №2227/01-21 від 15 вересня 2023 року за наявними в архіві даними, згідно із записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ за 1994-1995 роки Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину після спадкоємців померлого [INFO] [PERSON] , до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.\~ Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК України, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги в рівних частках є діти, той з подружжя котрий залишився. Враховуючи ту обставину, що після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] та його донька [PERSON] залишилися проживати в належному йому житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , тобто за місцем відкриття спадщини, суд приходить до висновку, що спадщину у виді житлового будинку за вказаною адресою після смерті [PERSON] прийняли дружина спадкодавця [PERSON] та донька [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/2 частині. Але своє право власності на спадщину жодна з них не оформила у налений спосіб. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 24 червня 1994 року, виданим Люботинською міською радою Харківською області. Враховуючи, що [PERSON] померла [INFO] , тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв`язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] . Згідно із повідомленням Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції № 621/01-16/П від 27 вересня 2023 року після смерті [PERSON] в шестимісячний строк з заявами про прийняття спадщини після смерті матері звернулися доньки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємцем на відкриту після смерті [PERSON] спадщину є її доньки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що відповідає ст. 529 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги в рівних частках є діти померлого. Таким чином після смерті [PERSON] 1/2 частина спірного житлового будинку, стала належати\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/6 кожній. З 1994 року по теперішній час в спірному житловому будинку зареєстрована та мешкає позивач [PERSON] , єдина користується будинком, доглядає за ним, несе усі витрати по його утриманню. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в будинку не мешкають, не користуються ним у власних потребах і не забезпечують за ним догляд як належні власники. Зокрема відповідач [PERSON] у поданій суду заяві від 08 листопада 2023 року визнала ті обставини, що вона фактично не мала наміру оформлювати свою спадщину, і що спірний житловий будинок був переданий у повноцінне володіння і користування одноособово позивачу [PERSON] . Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] постійно з 1994 року проживає в спірному житловому будинку, і за увесь минулий час користується ним в цілому, доглядає за ним та прилеглу до нього земельну ділянку. Тобто позивач відкрито, безперервно володіє нерухомим майном.\~ Враховуючи те, що [PERSON] за життя [PERSON] отримала право користуватися житловим будинком в цілому та земельною ділянкою, мала вільний доступ до домоволодіння, відкрито та безперервно володіла нерухомим майном протягом останніх десяти років, а також те, що ніхто з інших спадкоємців не мав наміру реалізовувати свої права на спірний будинок, суд задовольняє позов в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved