Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить постановити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, стягнення аліментів розпочати з моменту подання позовної заяви до суду. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем 14 листопада 1997 р. зареєстровано шлюб Городенківським відділом РАГСу Івано-Франківської області, актовий запис № 93. Однак, спільне сімейне життя не склалося через різні погляди на життя, з відповідачем спільно не проживають близько семи місяців. За час шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , яка досягла повноліття, та [PERSON] , [INFO] . Дочка Мар`яна 20.01.2018 уклала шлюб із [PERSON] , [INFO] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] ». Син [PERSON] є неповнолітнім, проживає з позивачкою, перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач коштів на утримання сина не дає, не забезпечує його, не турбується про його життя та здоров`я. Позивачка самостійно намагається матеріально забезпечити сина та виконує всі покладені на неї законом обов`язки. Відповідач фізично здоровий, аліменти нікому не платить, має можливість надавати матеріальну допомогу сину, однак добровільно цього не робить, що змушує позивачку звертатися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 12.10.2023 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. У судові засідання, призначені на 01.11.2023, 23.11.2023 та на 11.12.2023, сторони не з`явилися. 01.11.2023 позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Дії позивачки не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Про виклик до суду на 01.11.2023 та на 23.11.2023 відповідач був повідомлений належним чином шляхом отримання судових повісток за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень - судових повісток. Повістка про виклик до суду на 11.12.2023 була надіслана відповідачу за адресою місця його проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак на час розгляду справи доказів вручення/невручення відповідачу судової повістки судом не отримано. Трекінгом Укрпошти (результатом пошуку поштових відправлень по штрихкодовому ідентифікаторі) стверджується, що відправлення (судова повістка) прямує до точки видачі/доставки. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач про причини неявки у судові засідання суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, отже вважається таким, що не з`явився у судові засідання без поважних причин. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи з ухваленням, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України, заочного рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження згідно гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України. Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. Виходячи з вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши письмові докази, зазначає наступне. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 14 листопада 1997 р. Городенківським відділом реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківської області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 14 листопада 1997 р. у Городенківському відділі РАГС Івано-Франківської області, актовий запис № 93. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 5 від 22 вересня 2011 р., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 вересня 2011 р. Рашківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7-8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак спільно не проживають. Малолітній син сторін проживає з позивачкою, відповідач, який проживає окремо від сім`ї, коштів на утримання дитини не дає. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Судом встановлено, що неповнолітній син сторін [PERSON] потребує також матеріальної допомоги батька [PERSON] в силу положень ст.ст.141,180 СК України, який є працездатним, фізично здоровим та може надавати таку матеріальну допомогу, а протилежних обставин судом не встановлено та жодних заперечень відповідач до суду не подав. Враховуючи зазначені позивачкою підстави позовних вимог, беручи до уваги положення ст.ст. 181-183 СК України, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на сина [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 10.10.2023, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню. Питання розподілу судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частиною 6 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2684 грн. Відповідно до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1073,60 гривень. Оскільки доказів про звільнення відповідача від сплати судового збору суду не надано, тому, враховуючи вищенаведене, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у сумі 1073,60 гривень. На підставі ст.ст. 75, 81, 84, 141, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст.4 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved