Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

ТОВ «УМ Факторинг» звернулось до суду з вище вказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначено, що 22.10.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір № 4956250 про надання споживчого кредиту. На підставі договору факторингу № 10.04./23-Ф від 10.04.2023 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «УМ Факторинг», до останнього перейшло право грошової вимоги до позичальників, в тому числі і за договором про споживчий кредит № 4956250 від 22.10.2021 року. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує,\~в результаті чого загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості становить 33707,70\~грн. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «УМ Факторинг» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 4956250 від 22.10.2021 року в сумі 33707,70 грн, яка складається з такого: 11700,00 - сума кредиту, 2000,70 грн - забогованість за відсотками за користування кредитом за 30 днів, 20007,00 грн - забогованість за відсотками за користування кредитом за 90 днів. Також просили суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «УМ Факторинг» понесені судові витрати. Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 19-20); витребувано у Акціонерного товариства "Універсал Банк" за клопотанням представника позивача докази. Ухвалою суду від 23.10.2023 року задоволено клопотання позивача та витребувано у Акціонерного товариства\~"Універсал\~Банк"\~докази (а.с. 49). У визначений ухвалою суду про відкриття провадження строк для подання відзиву, відповідач відзив на позовну заяву на адресу суду не надала; вказану ухвалу та копію позову з доданими до нього документами не отримала. Відповідно до трекінгу АТ «Укрпошта» (а.с. 58) поштове відправлення повертається за зворотною адресою за закінченням встановленого терміну зберігання. Однак суд доходить до висновку, що відповідач, з огляду на поданою нею заяву від 03.07.2023 року (а.с. 22-23) про надсилання копії позовної заяви з додатками за вказаною адресою, була обізнана про розгляд судом вказаної позовної заяви у межах цивільної справи №278/2988/23. Судом листом від 21.08.2023 року на адресу відповідача була надана інформація щодо спрямування копії позовної заяви та роз`яснено права відповідача як процесуальної фігури у відповідності до норм діючого законодавства (а.с. 30). Інших заяв, клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд вважає за розглянути справу без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Згідно договору № 4956250 про надання споживчого кредиту від 22.10.2021 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а. с. 9-11). Останній був наданий кредит у сумі 11700,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку (а.с.12, 56 звор. стор.), на строк 30 днів, зі сплатою відсотків за його користування. 10.04.202 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "УМ Факторинг" було укладено договір факторингу №10.04/23-Ф, у відповідності до якого ТОВ "Авентус Україна" передало ТОВ "УМ Факторинг" належні права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами згідно з реєстром (а.с. 5-6) Відповідно до реєстру прав вимоги № 1 від 10.04.2023 року до договору факторингу №10.04/23Ф від 10.04.2023, ТОВ "УМ Факторинг" набуло права грошової вимоги до відповідача\~\~ [PERSON] за кредитним договором від 22.10.2021 року № 4956250 (а.с. 7). Згідно із платіжною інструкцією ТОВ "УМ Факторинг" сплатило ТОВ "Авентус Україна" 64508,87 грн згідно з реєстром прав вимог №1 від 10.04.2023 року (договір факторингу від 10.04.2023 №10.04/23-Ф) (а.с. 8). АТ «Універсал банк» у відповідь на ухвалу про витребування доказів 24.11.2023 року надано виписку за рахунком за карткою № [NUMBER] . Згідно з випискою за період з 26.10.2021 року по 21.10.2021 року відповідачу 22.10.2021 року на карту було зараховано 11700,00 грн; протягом вказаного у виписці періоду відповідач здійснювала розрахунок картою, перекази коштів, тощо (а.с. 56). У порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує,\~в результаті чого утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 33707,70 грн, що складається з: сума кредиту = 11700 грн. (дата укладення договору 22.10.2021р.) 30 днів = 0,57% в день (пункт 1.5.2 договору, період 23.10.2021р. - 22.11.2021р.) 90 днів = 1,90% в день (пункт 1.5.1 договору, період 23.11.2021р.-22.02.2022р.) 11700 грн.* 0,57 * 30 днів = 2000,70 грн. заборгованість за відсотками за 30 днів користування кредитом. 11700 грн. *1,9% * 90 днів = 20 007 грн. заборгованість за відсотками за 90 днів користування кредитом. Зазначене вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 3). Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 599 ЦК України\~зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 61 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено\~обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Стаття 626 ЦК України\~визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України\~встановлено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Статтею 1054 ЦК України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 11700,00 грн за тілом кредиту. Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків, суд зазначає наступне. Як зазначено вище, строк дії позики у договорі встановлений сторонами на 30 днів, тобто до 21.11.2021 року включно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначила: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до\~статті 1048 ЦК України\~сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга\~статті 1050 ЦК України). Саме за це благо\~можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу\~позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до\~статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до\~статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України»\~(п.п 81-85, 91). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Також суд враховує те, що позивачем в позовній заяві не зазначається про те, що строк кредитування між сторонами договору про надання фінансового кредиту був продовжений, а також на який строк. Також позивачем не надано відповідних доказів щодо такого. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема, статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Враховуючи, що позивачем нараховані відсотки за користуванням кредиту за межами строку кредитування, відтак у задоволенні вимог позивача в частині нарахування відсотків за користування кредитом, починаючи з 22.11.2021 року, слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Вимоги позивача про стягнення відсотків за період з 22.10.2021 року по 21.11.2021 року у сумі 2000,70 грн підлягають задоволенню, оскільки нараховані в межах строку кредитування. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу неповернуті, нарахування позивачем процентів за межами строку дії договору необґрунтоване, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з боржника [PERSON] заборгованості за договором позики у сумі 13700,70\~грн,\~з яких:\~11700,00\~грн -\~тіло кредиту,\~2000,70\~грн -\~заборгованість за\~відсотками за\~30\~днів користування\~кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, відтак з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 1090,92 грн.

Outcome: partial