Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] через свого представника адвоката Князюка Д.К. звернувся до суду з даним позовом до Вовковинецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про визначення додаткового строку для відчуження земельної ділянки. Свої вимоги обгрунтовує тим, що він є громадянином російської федерації, успадкував вказану земельну ділянку після тітки [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач стверджує, що протягом визначеного ч.4 ст.81 ЗК України одного року не встиг її відчужити, оскільки тривалий час Закон про ринок земель не був прийнятий, а такий дозвіл було надано в липні 2022 року, тому було відсутнє законодавче врегулювання порядку відчуження земель з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», а також відсутній ринок земель вказаного цільового призначення, тому він не зміг вчасно відчужити земельну ділянку. Ухвалою судді від 09.06.2023 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. Ухвалою судді від 28.09.2023 року залучено до участі у справі за №673/610/23 керівника Летичівської окружної прокуратури та Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Князюк Д.К. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник Головного Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в судове засідання також не з`явився, проте подав суду заяву про розгляд справи за її відстуності, вказала, що Головне управління заперечує проти задоволення позову, вважає, що в даному випадку наявний факт порушення законодавства при використанні іноземним громадянином позивачем земельних ділянок сільськогосподарського призначення, який не відчужив їх упродовж року після набуття права власності, що призвело до порушення ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України. Прокурор Делінда В.Ю. у судовому засіданні з вимогами позивача та його представника не погодився, вважав їх безпідставними й такими, що не підлягають задоволенню. Пояснив, що наведені [PERSON] у заяві причини пропуску визначеного ч.4 ст.81 ЗК України однорічного строку на відчуження успадкованої земельної ділянки сільськогосподарського призначення не є поважними, можливість поновлення даного строку не передбачена чинним земельним законодавством України, в зв`язку з чим вказана земельна ділянка позивача підлягає конфіскації за рішенням суду, про що прокурором вже ініційовано відповідний позов. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] його представника адвоката Князюка Д.К., прокурора, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. За змістом ст.13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу; аналогічне положення передбачено щодо таких стратегічно важливих об`єктів, як надра, атмосферне повітря, води та ін. Відповідно до ст.14 Конституції України, ст.373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з ч.1 ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Іноземці (особи без громадянства) підпадають під дію національного права, що регулює правовідносини з приводу набуття права власності, з окремими винятками (ст.374 ЦК України). Зокрема, це обмеження права іноземців на отримання у власність земель сільськогосподарського призначення, передбачені ст.22, 81 ЗК України. Землі сільськогосподарського призначення, до яких належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища таперелоги), не можуть передаватися у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Згідно з ч.4 ст.81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Дана норма також кореспондується з ч.1 ст.145 ЗК України, відповідно до якої, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Разом з тим, невиконання іноземними особами та особами без громадянства вказаного обов`язку у відповідності до п.«в» ч.1 ст.143, ч.2 ст.145 ЗК України є підставою для примусового припинення прав на земельну ділянку в судовому порядку й така земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] , мешканка [ADDRESS] ,\~згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 29.12.1995 року була власником земельної ділянки площею 0,3600 га з кадастровим номером 6821555400:00:009:0367 на території смт. Вовковинці Вовковинецької селищної ради з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. [PERSON] померла [INFO] й спадкоємцем вказаної земельної ділянки став громадянин російської федерації - [PERSON] (позивач по справі), якому приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу Хмельницької області Бас Л.Й. 21.12.2017 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (спадкова справа №121/2017). Так, [PERSON] є громадянином рф згідно посвідки на постійне проживання серія [NUMBER] , що видане 07.10.2013 року, органом 6801. Відтак, [PERSON] в порядку спадкування набув у власність вищезазначену земельну ділянку сільськогосподарського призначення й протягом року, повинен був її відчужити, однак цей свій обов`язок не виконав. Разом з тим, наявність у позивача посвідки на постійне проживання в Україні не змінює його статус як громадянина іноземної держави. Даючи оцінку вимогам позивача та причинам неможливості своєчасного виконання обов`язку по відчуженню успадкованої земельної ділянки сільськогосподарського призначення, суд виходить з наступного. Зокрема, суд погоджується з твердженням прокурора, що Земельним кодексом України та іншими нормами земельного законодавства не передбачено можливості та порядку поновлення строку для відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка в порядку спадкування отримана у власність іноземним громадянином чи особою без громадянства. Виниклі правовідносини унормовані ст.4, 22, 81, 84, 140, 143, 145 ЗК України, вони регламентують порядок і строк відчуження земельної ділянки іноземним громадянином (особою без громадянства), що відраховується з моменту переходу такого права і даний строк є преклюзивним та змінюватися не може. Разом з тим, посилання [PERSON] на ст.127 ЦПК України є безпідставним, оскільки дана норма регулює питання поновлення та продовження саме процесуальних строків, тоді як встановлений ч.4 ст.81, ч.1 ст.145 ЗК України строк належить до матеріальних. Одночасно суд констатує, що визначений вищевказаними нормами ЗК України однорічний строк для відчуження земельної ділянки відповідає засаді розумності та є цілком достатнім для виконання іноземним громадянином чи особою без громадянства свого обов`язку. Наведені ж позивачем причини пропуску вказаного строку не є поважними, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними чи істотними труднощами для виконання покладеного на нього ЗК України обов`язку по відчуженню успадкованої земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Так, маючи з жовтня 2013 року посвідку на постійне проживання в Україні та мешкаючи в Україні, [PERSON] мав би бути обізнаний з законодавством держави, в якій проживає. Крім того, згідно ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей; незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Власність наділяє особу не лише відповідними правами на володіння, користування, розпорядженням своїм майном, а й зобов`язує (ч.1, 4 ст.319 ЦК України). Також суд звертає увагу позивача, що приписи ч.4 ст.81 ЗК України є імперативними і превалюють над положеннями п.15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, якими встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення. При цьому, позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що він звертався до органів нотаріату з наміром відчужити успадковану земельну ділянку сільськогосподарського призначення, але йому в цьому нотаріусами було відмовлено. Початок повномасштабної агресії рф проти України стався 24 лютого 2022 року й вказана дата знаходиться поза межами встановленого ч.4 ст.81 ЗК України однорічного строку. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов [PERSON] є необгрунтованим і не підлягає задоволенню в повному обсязі з вищенаведених підстав. Оскільки в задоволенні позову суд відмовляє повністю, то у відповідності до ст.141 ЦПК України понесені [PERSON] по справі судові витрати залишаються за позивачем й стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed