Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

До Подільського районного суду м. Києва з Печерського районного суду м. Києва від 05.11.2021 року надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Qatar Airways Group (Q. C. S. C.) в особі представництва «Катар Ейрвейз Груп (К`ю.Сі. Ес. Сі) про стягнення грошових коштів - для розгляду за підсудністю на підставі ухвали від 05.11.2021. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що придбав для себе, дружини та сина через офіційний сайт https://www.qatarairways.com/uk-ua/homepage.html квитки Катарських авіаліній, категорії «бізнес клас», на рейси Київ-Доха-Мальдіви на 13.01.2021 та у зворотному напрямку на рейси Мальдіви-Доха-Київ на 28.01.2021. За квитки позивач сплатив 44 664,00 грн. За придбані квитки [PERSON] здійснив оплату 44 664,00 грн з власного карткового рахунку № [NUMBER] , відкритого в АТ «Райффазен Банк Аваль». Позивач стверджує, що відповідач відмовив йому у перевезенні без належних підстав, зважаючи на наступне. 13 січня 2021 року позивач разом з дружиною та дитиною прибув до аеропорту Бориспіль для здійснення перевезення. Працівники відповідача повідомили, що посадкові квитки не можуть бути видані відповідачу і членам його сім`ї і направили його до служби підтримки відповідача. Без отримання відповіді служби підтримки позивач придбав квитки на рейс за маршрутом Київ - Стамбул - Мале, що виконувався 14 січня 2021 року авіакомпанією Turkish Airlines , ціна квитків на цей рейс складала 16 512,6 доларів США за три квитки, що за курсом Національного банку України на момент здійснення оплати складало 463 358,42 грн. Із посиланням на Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу, затверджені наказом Державної авіаційної служби України від 26 листопада 2018 року № 1239, Повітряний кодекс України позивач стверджує, що йому та членам його сім`ї було відмовлено в перевезенні за відсутності підстав та просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 508 022, 42 грн, з яких 44 664,00 грн - це сплачені позивачем за квитки відповідача за номером бронювання NSK8GQ, 463 358,42 грн - сплачені позивачем кошти за квитки Turkish Airlines за номером бронювання [NUMBER] та компенсацію за відмову в перевезенні в розмірі 1800 євро за три квитки на рейс QR 296, що на момент подання позову за курсом Національного банку України складало 59 361,3 грн. 19 січня 2022 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.03.2021 було відкрито провадження по справі та справу призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.03.2021 Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.11.2021 справу було передано за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва. 09 серпня 2022 року на адресу суду надійшов відзив, в якому відповідач проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні всіх позовних вимог. У відзиві відповідач зазначає, що позивачу та членам його сім`ї було відмовлено в перевезенні правомірно, оскільки вони не мали усіх необхідних документів для здійснення перевезення, а саме замість квитка позивачем було пред`явлено бронювання, яке не дає право на перевезення. Відповідач стверджує, що Правила повітряних перевезень, Повітряний кодекс України не підлягають застосуванню до правовідносин між позивачем та відповідачем, оскільки відповідач не належить до категорії осіб, зазначених у ч.1 ст.3 Повітряного кодексу України, а Угода між Кабінетом Міністрів України та Урядом Держави Катар про повітряне сполучення не передбачає застосування українського законодавства в частині правил перевезення пасажирів та багажу, тому компенсація за відмову в перевезенні Правилами перевезення відповідача не передбачена. Відповідач також зазначає, що до позовної заяви не долучено документи, які б підтверджувати права позивача або адвоката позивача представляти інтереси [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 01.12.2023 було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, до суду подано заяву про Представник відповідача адвокат у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на відзив. Заслухавши представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідач є державною авіакомпанією, зареєстрованою згідно із законодавством Держави Катар, головний офіс відповідача розташований у місті Доха. Як зазначено відповідачем він здійснює лише міжнародні рейси, рейси в межах України відповідач не виконує. До правовідносин з іноземним елементом підлягає застосуванню Закону України «Про міжнародне приватне право». Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» колізійна норма - норма, що визначає право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом. Між урядом України та Держави Катар укладено Угода між Кабінетом Міністрів України та Урядом Держави Катар про повітряне сполучення (надалі - Угода про повітряне сполучення). Згідно зі статтею 15 Угоди про повітряне сполучення «Застосування національного законодавства» національне законодавство держави однієї Договірної Сторони, яке стосується прибуття на територію її держави або відправлення з неї пасажирів, екіпажу або вантажу, зокрема правила стосовно прибуття, розмитнення, імміграційного, паспортного, митного, валютного контролю, охорони здоров`я та карантину, є обов`язковими для дотримання пасажирами, екіпажем або особами, які діють від їхнього імені, а також застосовуються до вантажу після прибуття, відправлення або перебування на території держави цієї Договірної Сторони. Національне законодавство держави однієї Договірної Сторони, яке стосується прибуття на територію її держави або відправлення з неї повітряних суден, які здійснюють міжнародні повітряні сполучення, або експлуатацію та навігацію таких повітряних суден під час їхнього перебування на території її держави, застосовується до повітряних суден призначеного авіапідприємства іншої Договірної Сторони. Правила перевезення пасажирів та багажу не зазначені у ст.15 Угоди про повітряне сполучення, як випадки, до яких застосовується національне законодавство (у даному випадку законодавство України). У зв`язку з цим суд приходить до висновку про відсутність підстав застосовувати законодавство України, зокрема Правила повітряних перевезень та Повітряний кодекс України для регулювання правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем. Відносини, що виникли між позивачем та відповідачем, регулюються Правилами перевезення відповідача. Позивач у позовній заяві не заперечував проти застосовування до правовідносин між ним і відповідачем Правил перевезення відповідача і самостійно долучив їх до позовної заяви. У відзиві відповідач надав посилання на Правила перевезень відповідача. Згідно з п. 1.1 статті 3 Правил перевезень відповідача квиток є офіційним документом, і пасажиру слід вжити всіх належних заходів для його збереження та запобігання його втрати чи крадіжки. Квиток є первинним доказом наявності договору перевезення, укладеного між відповідачем і пасажиром, чиє ім`я зазначено в Квитку. Згідно з пунктом 2 статті 14 Правил перевезення відповідача обов`язок надати всі документи для подорожі покладено на пасажирі. Оформленням бронювання на сайті відповідача позивач погодився із Правилами перевезень відповідача і взяв на себе обов`язок мати всі документи, необхідні для перевезення. Згідно з пунктом 1.2 статті 3 Правил перевезення відповідача відсутність дійсного квитка, виданого відповідно до Правил перевезення відповідача, а також купону на рейс та всіх інших невикористаних польотних купонів, а також Пасажирського купону є підставою для відмови у перевезенні. У матеріалах справи міститься лише бронювання NSK8GQ на рейси Київ-Доха-Мальдіви на 13.01.2021 та у зворотному напрямку на рейси Мальдіви-Доха-Київ на 28.01.2021. Квитки на ім`я позивача, [PERSON] та [PERSON] із індивідуальними номерами на рейси відповідача у матеріалах справи відсутні. Натомість у матеріалах справи містяться квитки із індивідуальними номерами на рейс Turkish Airlines за маршрутом Київ-Доха-Мале на ім`я позивача, [PERSON] та [PERSON] . Згідно з Правилами перевезень відповідача саме позивач повинен був подбати про наявність квитків на рейс. Під час реєстрації на рейс Київ-Доха позивач не надав працівнику відповідача квитки на рейс, тому йому, [PERSON] та [PERSON] було правомірно відмовлено в перевезенні. У зв`язку з цим у відповідача відсутні зобов`язання відшкодувати позивачу кошти, сплачені ним за квитки Turkish Airlines . Під час розгляду справи відповідач повернув позивачу 44 664,00 грн, які було сплачено ним за бронювання NSK8GQ, і надав суду підтвердження повернення. Норми Правил повітряних перевезень та Повітряного кодексу не підлягають застосуванню до правовідносин між позивачем та відповідачем, а оскільки Правила перевезення відповідача, які мають застосовуватися, не передбачають компенсацію пасажирам у разі відмови у перевезенні, навіть якщо ця відмова є неправомірною, суд вважає, що відсутні правові підстави для виплати компенсації пасажирам. Щодо повноважень позивача представляти інтереси [PERSON] та [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 59 Цивільного процесуального кодексу України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 62 Цивільного процесуального кодексу України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені свідоцтвом про народження дитини. До позовної заяви позивач долучив копію свідоцтва про народження дитини, згідно з яким він зазначений батьком [PERSON] і тому має підстави представляти його інтереси. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 62, частиною 2 статті 62 Цивільного процесуального кодексу України повноваження представника фізичної особи підтверджуються довіреністю, яка повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою. Згідно з частиною 4 статті 62 Цивільного процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: довіреністю, ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». У матеріалах справи міститься копія паспорту [PERSON] і ордер адвоката Кравчук Юлії Володимирівни на представництво інтересів позивача. У матеріалах справи відсутня нотаріально або іншим чином посвідчена довіреність на представництво інтересів [PERSON] або ордер адвоката на представництво її інтересів. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про залишення позову без задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed