Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 червня 2021року, о 14год. 35хвилин, на перехресті вулиці Таманова та вулиці Тюленіна, м. Покровська Донецької області, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ГАЗ 2705 14 ЗНГ» р.№ [NUMBER] , не надав перевагу в русі автомобілю «СНЕRY M11» р.№ [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в наслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів, які отримали механічні пошкодження. Своїми діями, водій [PERSON] порушив вимоги п. 16.12 Правил дорожнього руху України, що відноситься до адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. 02 липня 2021 року, суддею Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, - громадянина [PERSON] , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та він притягнутий до адміністративної відповідальності, і постанова суду набрала законної сили 13.07.2021 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню. Це рішення, яке є чинним, свідчить про наявність вини саме [PERSON] , у вчиненні, 17 червня 2021 року, дорожньо-транспортної події. [PERSON] , достовірно знаючи про це рішення, маючи час та можливість його оскаржити, не оскаржив його, а тому погодився з цим рішенням. Автомобіль «СНЕRY M11» р.№ [NUMBER] , належить [PERSON] , на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ГАЗ 2705» р.№ [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної події була застрахована, та відповідно позивач звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про страховий випадок та заявою про страхове відшкодування. 07.09.2021 року та 20.10.2021 року, страховик «ТДВ «СК «Альфа-Гарант», на підставі розрахунку аварійного сертифікату № 28-D/90/7 від 19.07.2021 року, здійснив страхове відшкодування, безготівковим зарахуванням на картковий рахунок позивача, в сумі 30 919,69 гривень та 5 566,22 гривень, на загальну суму 35 904,92гривень. Відповідно до аварійного сертифікату №28-D/90/7 від 19.07.2021р. виконаного аварійним комісаром [PERSON] на замовлення страховика, - вартість відновлювального ремонту ТЗ з врахуванням фізичного зносу складає 40 205,91 гривень (з урахуванням ПДВ), та 33 504,92гривень, без ПДВ. Вартість відновлювального ремонту ТЗ згідно ремонтної калькуляції складає 61 960,28гривень. Таким чином різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди, для повного відшкодування завданої шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому особа, що застрахувала свою відповідальність, в даному випадку винувата особа, тобто [PERSON] , з таких розрахунків: 61 960,28грн. - 35 904,92грн. (з врахуванням розміру франшизи 2600грн.) = 26 055,36 гривень. У постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691 цс 15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку, згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець. Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові № 686/17155/15-ц від 03.10.2018 року підтримав правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6- 691цс15. Таким чином матеріальні збитки, яких зазнав позивач у зв`язку з пошкодженням майна-автомобіля «СНЕRY M11» р.№ [NUMBER] , а саме витрати які необхідно позивачу здійснити для повного відновлення порушеного права (реальні збитки), з урахуванням здійсненого страхового відшкодування, - складають 61960,28грн. - 35 904,92грн. = 26 055,36 гривень (розрахунок ціни позову). [PERSON] , на відповідних правових підставах, на момент ДТП, володів та керував автомобілем «ГАЗ 2705 14 ЗНГ» р.№ [NUMBER] , що підтверджується обставинами, зазначеними у постанові Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02.07.2021 року, тому відповідальний за завдану своїми необережними діями, матеріальну та моральну шкоду. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди, (п. 3. cт. 386 Цивільного кодексу України). Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є: завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Згідно з вимогами ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч. 2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується виною особою. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Ст. 1192 ЦК 1. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Разом з матеріальною шкодою була спричинена моральна шкода, яка в порядку п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 23, 1167, 1177 Цивільного кодексу України має бути відшкодована. Також, у відповідності із ст. 23 ЦКУ: «Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування». Як зазначено в п. З Постанови Верховного суду України від 31.03.1995 року № 43 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З урахуванням сукупності всіх зазначених фактів, характеру правопорушення, а саме грубого порушення Правил дорожнього руху з боку водія [PERSON] , що проявилось у недотриманні Правил дорожнього руху України, у відповідних дорожніх умовах, глибини фізичних та душевних страждань позивача, позбавленні можливості на тривалий час реалізовувати свої потреби, без належного автомобіля «СНЕRY М11» р.№ [NUMBER] , не можливості його використання за призначенням, що викликало стан пригнічення, які у сукупності завдали моральної шкоди, - відповідно позивачу, завдано значних душевних переживань та страждань, тобто моральна шкода. Справедливість може прийняти форму компенсації для потерпілої сторони. В цивільній справі справедливість виражається в грошових коштах, які необхідні позивачу для забезпечення компенсації за спричинені страждання. Відповідно до змісту статті 1167 ЦК встановлені підстави відповідальності за завдання моральної шкоди, а саме, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка іі завдала, за наявності її вини. Враховуючи ступінь вини відповідача, характер вчиненого діяння та заподіяння шкоди у вигляді пошкодження майна, вважаю розумним, виваженим та справедливим визначити суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп. Крім цього, коли позивач зіткнувся зі спором з відповідачем, то потребував підготовчої юридичної допомоги і професійної правничої допомоги, тому звернувся до адвоката Майорова Сергія Володимировича. В додатку №1 до договору про надання правової допомоги, а саме в акті виконаних робіт адвокатом, наведено розмір судових витрат які позивачем понесено, відповідно до положень ст. 140 та 137 ЦПК України. Згідно п.4 ч. З ст. 133 та ст. 140 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги адвокатом в суді та вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до положень ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватись правничою допомогою. Відповідно до положень п. 1 п. 4 ч.3 ст. 133 ЦПК України, витрати пов`язані з професійною правничою допомогою та вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду належать до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді. Як роз`яснено в п. 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 №10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення чого надане Конституційним судом України (Рішення від 16.11.2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 року №23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 року №6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката та фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між сторонами та особою, яка надає правову допомогу. Як роз`яснено у п. 48 вищевказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, тощо). Вказану практику необхідно враховувати як обов`язкову для застосування за аналогією із застосуванням останніх змін в цивільно-процесуальному законодавстві. Адвокат Майоров С.В. виконав взяті на себе зобов`язання за договором №85 про надання правової допомоги від 23 листопада 2021, відповідно до якого загальна вартість послуг адвоката, підготовчих дій та участь у суді складає 9 000,00 гривень. Згідно, до акту виконаних робіт, від 24.08.2023 року, позивач сплатив адвокату Майорову С.В. - 9 000 гривень, що і складає таким чином судові витрати позивача, передбачені положеннями ст.ст. 134, 137, 140 ЦПК України. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача завдану матеріальну шкоду, а саме різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, у зв`язку з пошкодженням автомобіля «СНЕRY М11» р.№ [NUMBER] , у розмірі - 26 055 (двадцять шість тисяч п`ятдесят п`ять) гривень 36 копійок, 10 000 (десять тисяч) гривень, - моральної шкоди, судові витрати, які на час подачі позову складають: 9 000 гривень, за надання правничої допомоги і сплату судового збору у розмірі - 2147 грн. 20 коп. Ухвалою суду від 29 серпня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи шляхом направлення на його адресу судових повісток. Однак, відповідач в судове засідання не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, відзив на позов не подав. Відповідно до частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Частина 4 цієї статті передбачає, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Частина 1 статті 280 ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про поважність причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цивільної справи за правилами глави 11 розділу ІІІ ЦПК України. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2021 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, що полягає у порушенні ним правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а саме: 17.06.2021року, о 14год. 35хвилин, [PERSON] в м. Покровськ на перехресті вул. Таманова-вул. Тюленіна, в порушення п.16.12 ПДР України, керуючи автомобілем ГАЗ 2705 14 ЗНГ д/ [NUMBER] , на перехресті нерівнозначних доріг, не надав перевагу в русі автомобілю СНЕRY M11, д/н [NUMBER] , не надав дорогу транспортному засобу, що приближався до даного перехрестя праворуч, в наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а.с.10-11). Власником автомобіля «СНЕRY M11» реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.13). Відповідно до аварійного сертифікату №28-D/90/7 від 19.07.2021р., виконаного аварійним комісаром [PERSON] , - вартість відновлювального ремонту ТЗ з врахуванням фізичного зносу складає 40 205,91 гривень (з урахуванням ПДВ), та 33 504,92гривень, без урахування ПДВ. Вартість відновлювального ремонту ТЗ згідно ремонтної калькуляції складає 61 960,28гривень (а.с.17-18). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ 2705 14 ЗНГ р.№ [NUMBER] , була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за яким розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну визначена в розмірі 130 000 гривень та сума франшизи - 2600 гривень (поліс №АР 7443467 від 08.01.2021 року) (а.с.21). З урахування того, що поліс страхування цивільно-правової відповідальності №АР-0007443467 від 08.01.2021 року, передбачає франшизу в розмірі - 2600,00 гривень, тому сума страхового відшкодування становить 30904,92грн. без врахування ПДВ та яка була сплачена позивачу 07.09.2021 року (а.с.16, 19). 12.10.2021 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] була укладена угода про розмір страхового відшкодування в розмірі 35904,92грн. (на підставі чого 20.10.2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснила доплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 5000,00грн. (а.с.16,20). Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України зазначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 своєї Постанови № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з п. 5 вищенаведеної Постанови ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала. Згідно з п. 6 вищезазначеної Постанови ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). В судовому засіданні з достовірністю встановлена, що майнова шкода позивачу спричинена саме протиправними діями відповідача, а тому спричинена позивачу шкода підлягає задоволенню в повному обсязі. Також, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 14 своєї Постанови № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивач просить стягнути вартість матеріальної шкоди, а саме різницю між фактичним розміром шкоди, який визначений аварійним сертифікатом і страховим відшкодуванням та становить 26055,36 грн. З урахуванням вищенаведених роз`яснень та вимоги ст. 1192 ЦК України, приймаючи до уваги що потерпілим обраний такий спосіб відшкодування шкоди, суд вважає, що саме дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Частиною першою ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 3 своєї Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, навівши в рішенні відповідні мотиви. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт пошкодження автомобіля, власником якого є позивач, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась з вини відповідача, суд доходить до висновку, що це безумовно вплинуло на спосіб життя позивача, викликало в нього душевні хвилювання, думки про необхідність відновлення належного йому транспортного засобу, неможливість використання належного позивачу автомобіля за призначенням, для своїх потреб, а тому вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню. Відповідно до положень частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Положеннями частини 4 наведеної вище норми права передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. З огляду на положення частини 5 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Проаналізувавши обставини справи, з`ясувавши характер та глибину пов`язаних з цим моральних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу життя та, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що на відшкодування моральної шкоди стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 10000 гривень. 23 листопада 2021 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Майоровим Сергієм Володимировичем укладено договір №85 про надання правової допомоги, згідно якого адвокат останнього взяв на себе зобов`язання в якості правової допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю сторін (а.с.22-24). Згідно акту виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 24.08.2023 року роботи з надання правової допомоги позивачу адвокатом виконані в повному обсязі, відповідно до умов договору №85 від 23 листопада 2021 року. Вартість наданих послуг становить 9000 грн, сплата яких підтверджена квитанцією до прибуткового касового ордера №85 від 24.08.2023 року (а.с.28,29). Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн. Згідно із статтею 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Задовольняючи позов в повному обсязі суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору, сплаченого при поданні позову до суду у розмірі 2147,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved