Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просив визнати удаваним договір позики укладений між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується розпискою від 23 квітня 2020 року про отримання грошових коштів у розмірі 4000 доларів США, складеною власноруч [PERSON] , які останній зобов`язався повернути до 16 год. 00 хв. 24 вересня 2020 року, з метою приховання договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 2573 від 21 жовтня 2020 року автомобіля марки «Renault» моделі «Grand Espace» 2003 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , тип транспортного засобу легковий загальний універсал В, номерний знак [NUMBER] , укладеного між сторонами та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сторожка Л.М. Мотивував свої позовні вимоги тим, що 23 квітня 2020 року він придбав у відповідача згаданий вище транспортний засіб. Продаж оформлено шляхом видачі відповідачем на його ім`я генеральної довіреності на право управління та розпорядження автомобілем, а також видачею розписки про отримання ним грошових коштів у розмірі 4000\~доларів СШАза проданий автомобіль. Вважає, що між ними склалися правовідносини купівлі-продажу, а не представництва. Зауважує, що станом на даний час виникла потреба у визнанні його права власності на зазначений транспортний засіб у зв`язку із накладенням на нього арешту та створенні перепон у користуванні таким. На момент звернення з позовом до суду у нього відсутня можливість звернутися в територіальний сервісний центр МВС України для переоформлення права власності на транспортний засіб шляхом видачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на його ім`я, оскільки транспортний засіб до цього часу оформлений на відповідача. З огляду на вказане, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 18 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 11 грудня 2023 року відповідачем подано клопотання, згідно мотивів якого позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. Відповідач повідомлявся про судовий розгляд належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до приписів ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють один правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання, іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. А тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. З довіреності від 21 жовтня 2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сторожка Л.М., вбачається, що [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] представляти його інтереси при здійсненні правочинів з приводу продажу, передачі в оренду (найм), заставу автомобіля марки «Renault» моделі «Grand Espace» 2003 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , тип транспортного засобу легковий загальний універсал В, номерний знак [NUMBER] . Для цього довірителем надано [PERSON] та [PERSON] право представляти його інтереси в органах нотаріату, органах внутрішніх справ України, сервісних центрах МВС України (їх відділеннях), національній поліції, страхових органах, або будь-яких інших підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією, наданням в користування та відчуженням ТЗ, його переобладнанням (встановлення газобалонного обладнання, зміна типу і моделі ТЗ, кольору, заміна у встановленому порядку двигуна, кузова, інших деталей тощо, ремонтом, проходженням державного технічного огляду, у разі необхідності здійснювати перереєстрацію ТЗ із заміною свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, змінювати номерні знаки, сплачувати платежі, податки, збори, в тому числі сплатити податок з доходу фізичної особи згідно з чинним законодавством України, військовий збір; подавати та одержувати необхідні заяви (включаючи заяви про надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, заяви про належність ТЗ на праві особистої приватної власності, про сімейний стан тощо), довідки та документи, включаючи тимчасовий реєстраційний талон, дублікат реєстраційного документа, у разі його втрати; укладати та підписувати від його імені договори щодо розпорядження та користування ТЗ (в тому числі договір купівлі - продажу ТЗ договір оренди ТЗ), визначаючи на власний розсуд ціну та інші їх умови, одержувати належні йому за цими договорами грошові суми, укладати договори обов`язкового страхування цивільної відповідальності, отримати поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності, у випадку спричинення ТЗ пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобам під час управління ТЗ як джерелом підвищеної небезпеки, укладати від його імені договори про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими договорами грошові суми, одержувати страхові відшкодування, страхові виплати тощо, підписуватися; бути його представниками і вести справи щодо вказаного транспортного засобу в судових органах усіх інстанцій, з усіма необхідними для того повноваження, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі та/чи потерпілому, в тому числі з правом пред`явлення, повністю або частково відмовлятися від позовних вимог, визнавати позов, змінювати предмет позову; укладати мирові угоди, оскаржувати рішення суду, подавати виконавчі документи до стягнення, подавати, оформляти документи щодо зняття арештів, обтяжень, штрафів тощо, подавати скарги та інші документи, вчиняти також всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 своєї постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Враховуючи те, що згаданою вище довіреністю позивачу не надавалося право набувати право власності на вказаний автомобіль, а також те, що право власності на транспортний засіб не було зареєстровано за позивачем, він не був поставлений на облік, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу автомобіля між сторонами не укладався. Що стосується розписки від 23 квітня 2020 року, у якій відповідач зазначив, що він отримав від позивача грошові кошти у сумі 4000 доларів США, суд зазначає, що з такої встановити, які саме правовідносини виникли між сторонами, неможливо. Крім того, вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. В силу ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена чинним на час виникнення правовідносин між сторонами Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388. Відповідно до пункту 1 Порядку встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень (пункт 2 Порядку). В пункті 8 Порядку наведено перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, якими є договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою (за її наявності); договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою та скріплені печаткою (за її наявності), у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Статтею 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. У ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» встановлено обов`язкову державну реєстрацію, перереєстрацію, облік транспортних засобів та їх власників, що здійснюються відповідними територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною першою статті 81 ЦПК України, частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З аналізу наведених норм права вбачається, що договір купівлі-продажу транспортного засобу є укладеним лише з моменту його державної реєстрації. Незважаючи на покликання позивача, що видачею довіреності та розпискою про отримання грошових коштів сторони уклали договір купівлі-продажу автомобіля, такі не є документами, на підставі яких здійснюється державна реєстрація транспортного засобу, що підтверджує правомірність його придбання. Слід зазначити, що саме до такого висновку прийшов Верховний Суд при вирішенні аналогічного спору у своїй постанові від 27 червня 2019 року по справі № 331/3792/18, провадження № 61-8572св19. Крім того, у встановленому порядку позивач не зареєстрував автомобіль за собою, маючи при цьому всі можливості для укладання договору купівлі-продажу та сплати всіх передбачених законодавством податків і зборів, необхідних для вчинення даного правочину. Таким чином, суд приходить до висновку, що момент вчинення вищезазначеного правочину відповідно до ст. 210 ЦК України пов`язується із державною реєстрацією, тому він не є укладеним і не створює прав і обов`язків для сторін як договір купівлі-продажу, а тому відсутні підстави вважати, що позивач набув право власності на автомобіль у встановленому законом порядку. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що мотиви позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача судовий збір стягненню не підлягає.

Outcome: dismissed