Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

У лютому 2023 року представник позивача[PERSON] - адвокат Русанівська Д.Д. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради про відібрання дітей у батька та визначення місця проживання малолітніх дітей до досягнення ними повноліття разом з матір`ю, мотивуючи вимоги тим, що 29.06.2006 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, подружнє життя не склалося та рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2020 шлюб між сторонами розірвано. В силу життєвих обставин, спільні діти залишилися проживати з батьком [PERSON] , в його будинку за адресою: [ADDRESS] . На підставі Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2022 з позивача щомісячно стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей. Заборгованість по аліментам відсутня, [PERSON] як мати дітей, добровільно та сумлінно сплачує встановлений судом розмір аліментів, шляхом перерахування коштів через грошові перекази Укрпошти. Окрім цього, у разі потреби дітей позивач надає їм матеріальну допомогу по мірі своїх фінансових можливостей, купує одяг, смаколики, шкільне приладдя, оплачує візити до стоматолога та інше. Зважаючи на те, що позивач не проживає разом з дітьми, але хоче приймати участь в житті дітей, цікавиться їх вихованням, навчанням, здоров`ям та іншими аспектами фізичного та морального розвитку дітей, позивач намагалася узгодити з відповідачем час та місце побачення з дітьми, неодноразово просила колишнього чоловіка дати можливість бачити дітей, проводити з ними час, спілкуватися по телефону. Однак, у договірному порядку дане питання вирішити не вдалося. Рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради визначено систематичні побачення матері, [PERSON] , з малолітніми дітьми, а саме: кожної середи з 16.00 год. до 20.00 год. та кожної неділі з 10.00 год. до 20.00 год., інші дні за попередньою домовленістю між батьками. Проте, не зважаючи на рішення, батько дітей, [PERSON] не виконує встановлені приписи, перешкоджає побаченням позивача з дітьми. З даного приводу [PERSON] неодноразово зверталася до працівників поліції. Після чого позивач ще намагалася вирішити дану проблему в досудовому порядку, розраховувала на сумлінність відповідача, повторно зверталася до Служби у справах дітей та сім`ї, однак в черговий раз відповідач відмовився надати можливість матері побачити своїх дітей та провести з ними час. У визначенні в рішенні дні [PERSON] регулярно приїздить до місця проживання дітей, проте [PERSON] не випускає дітей з будинку на зустріч з матір`ю. [PERSON] систематично налаштовує дітей проти матері, намагається привити дітям думку, що їх мама [PERSON] їм не потрібна, бо є поганою для них, молодший син [PERSON] навіть став називати позивача «тьотя [PERSON] ». В тих виняткових випадках, коли [PERSON] все ж таки може бачити дітей, батько дітей [PERSON] знаходиться поруч, завжди тримає дітей за руку, не відпускає та не дає вільно спілкуватися з матір`ю, намагається будь-яким способом вплинути на них, нав`язує негативне ставлення до матері. Тому позивач вимушена була звернутися до суду. На підставі вищевикладеного, представник позивача просила зобов`язати відповідача усунути та в подальшому не чинити перешкоди позивачу в спілкуванні з дітьми; встановити інший порядок участі у вихованні та спілкуванні позивача з малолітніми дітьми; зобов`язати відповідача приводити дітей на побачення з позивачем у визначений час та день; витрати пов`язані з розглядом справи покласти на відповідача. 27 лютого 2023 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 24.03.2023 відповідач подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що він ознайомлений із змістом рішення Виконавчого комітету Фастівської міської ради «Про визначення участі матері у вихованні та спілкуванні з дітьми». Позивач стверджує у своїй позовній заяві, що нібито відповідач перешкоджає їй в спілкуванні з їхніми спільними дітьми, що не відповідає дійсності, так як місяць назад, коли позивач приїжджала із працівниками служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради, то самі працівники служби бачили, як відповідач вивів дітей для побачення із позивачем, але самі діти відмовилися їхати з позивачем, так як їм потрібно було приймати участь і слухати он-лайн уроки по затвердженій шкільній програмі. Не дивлячись на пояснення дітей чому вони не можуть поїхати із матір`ю, позивач, в присутності працівників служби, почала кричати на відповідача, що нібито відповідач спеціально налаштовую дітей проти неї, щоб вони з нею нікуди не їхали. На підставі викладеного, відповідач просив в задоволенні позову відмовити, оскільки не може зобов`язати дітей спілкуватися з позивачем. 01.05.2023 представник позивача подала письмові пояснення відповідно до яких зазначила, що в день, що визначений Службою у справах дітей, позивач разом з працівниками Служби у справах дітей дійсно приїжджала за адресою проживання відповідача з дітьми. Відповідач вивів дітей з будинку, однак діти в його присутності вели себе дуже закомплексовано, ні з ким не розмовляли. В зв`язку з тим, що [PERSON] попередньо намовив дітей, їхати з матір`ю діти відмовилися, причини такої відмови не назвали. В силу чого, можливості провести час з дітьми, так як це визначено Рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради у позивача не було. Приїзд за місцем проживання дітей відбувався після 16:00 год., на той час онлайн-уроки в школі у дітей закінчилися і підстав для невиконання рішення Виконавчого комітету Фастівської міської ради не було. Ухвалою від 10.05.2023 продовжений строк підготовчого провадження, на 30 днів. Ухвалою від 10.05.2023 клопотання представника позивача - адвоката Русанівської Д.Д. про залучення фахового психолога для проведення індивідуальної бесіди з дітьми - задоволено. Ухвалою від 22.06.2023 клопотання представника позивача - адвоката Русанівської Д.Д. про залучення фахового психолога Фастівського міського центру соціальних служб - задоволено. 19.06.2023 представник позивача - [PERSON] подала заяву про зміну предмету позову відповідно до якої просила постановити рішення про відібрання у [PERSON] малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; визначити місце проживання дітей разом з матір`ю [PERSON] до досягнення дітьми повноліття; витрати пов`язані з розглядом справи покласти на відповідача. Ухвалою від 29.06.2023 прийнято заяву про зміну предмету позову. Ухвалою від 29.06.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 07.07.2023 відповідач подав відзив на позовну заяву (на зміну предмета позову), відповідно до якого просив в задоволені позову відмовити. 25.07.2023 представник позивача- [PERSON] подала відповідь на відзив відповідача, відповідно до якого просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою від 12.09.2023 клопотання представника позивача - адвоката Русанівської Д.Д. про витребування доказів - задоволено. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги викладені в заяві про зміну предмету позову, підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзивах та просили відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради в судовому засіданні підтримала висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області та вважає за доцільне залишити дітей з відповідачем. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, з`ясувавши думку старшої дитини, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 29.06.2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2020 шлюб між сторонами розірвано. Після розлучення, спільні діти залишилися проживати з батьком [PERSON] в його будинку за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2022 з позивача щомісячно стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей. Заборгованість по аліментам відсутня. 10 липня 2020 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , з яким проживає в [ADDRESS] . За місцем проживання характеризується позитивно, згідно характеристики від 06.02.2023 працює двірником ЗДО №5 «Сонечко» дисциплінована, відповідальна, комунікабельна, доброзичлива (а.с. 25,26). Також, встановлено, що позивач надає дітям матеріальну допомогу по мірі своїх фінансових можливостей, купує одяг, смаколики, шкільне приладдя, оплачує візити до стоматолога, що не заперечувалось відповідачем (а.с.33). Рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради визначено систематичні побачення матері, [PERSON] з малолітніми дітьми, а саме: кожної середи з 16.00 год. до 20.00 год. та кожної неділі з 10.00 год. до 20.00 год., інші дні за попередньою домовленістю між батьками. Судом встановлено, що підставою для звернення до суду з первісним позовом, предметом якого було усунення перешкод та в подальшому не чинити перешкоди позивачу в спілкуванні з дітьми, встановлення іншого порядок участі у вихованні та спілкуванні позивача з малолітніми дітьми та зобов`язання відповідача приводити дітей на побачення з позивачем у визначений час та день, стало те, що відповідачем, після вирішення спірних питань між батьками Службою у справах дітей шляхом визначення графіку побачень матері з дітьми, рішення останнім не виконувалось, батько систематично налаштовував дітей проти матері та фактично сприяє відчуженню дітей від матері. Ухвалою від 29.06.2023 прийнято заяву про зміну предмету позову,відповідно до вимог якої позивач просила постановити рішення про відібрання у [PERSON] малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] та визначити місце проживання дітей разом з матір`ю [PERSON] до досягнення дітьми повноліття. Змінюючи предмет позову, позивач послалась на наступні обставини. Так, 15 червня 2023 року позивача, [PERSON] , як матір неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , було ознайомлено з Актом обстеження місця проживання від 12.06.2023 та висновком фахового психолога Фастівського міського центр соціальних служб. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 12.06.2023, що складений головним спеціалістом ССД ВК ФМР Небрат Н.В. та головним спеціалістом ССД ВК Ф Крушинською А.Є. в присутності власника домоволодіння [PERSON] (а.с.130) було обстежено умови проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та встановлено, що житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , будинок одноповерховий та складається з 3-ох кімнат. Відповідно до огляду будинку: 1 (одна) кімната використовується як складські приміщення; 2 (друга) кімната - проводяться ремонтні роботи; 3 (третя) кімната - має окремі облаштовані спальні місця для дітей, кухня та їдальня облаштовані в передпокої, будинок має розділений санвузол, газове опалення та комунікації. Окрім однієї з кімнат, в інших кімнатах, включаючи кухню та ванну кімнату, проводяться ремонтні роботи. Як стверджує позивач, враховуючи стан будинку та наявні ремонтні роботи в ньому, які тривають ще за часів їх спільного проживання, батько [PERSON] проживає з двома дітьми в одній кімнаті, що є неприйнятно з естетичної, моральної та фізіологічної точки зору. Окрім цього, проживання різностатевих дітей в одній кімнаті можливе лише в ранньому дитинстві і є недопустимим в період статевого дозрівання. За рекомендаціями спеціалістів ССДС батьком були облаштовані окремі кімнати для [PERSON] , в якій проведені ремонтні роботи, розміщені меблі (ліжко, письмовий стіл з комп`ютером) та [PERSON] , де створена зона сну та відпочинку, навчальний куточок. Також батьком проведене медичне обстеження обох дітей у профільних лікарів. Діти почали відвідувати додаткові заняття з математики, англійської мови, записані на гурток « [INFO] ». Відповідно до заключення № 01-29/189 від 14.06.2023, що складене психологом Фастівського міського центру соціальних служб Жижурою O.K. (а.с.131-132) визначено, що в родині, де проживають малолітні діти [PERSON] та [PERSON] присутнє явище відчуження матері, [PERSON] , її колишнім чоловіком [PERSON] . Відчуження одного з батьків визначається, як психічний стан, за якого дитина має міцний союз з одним із батьків (якому віддається перевага, алієнатору) і відхиляє стосунки з іншим (відчуженим (цільовим) батьком/матір`ю) без вагомих підстав. Внаслідок чого, досягається порушення ідентичності та цілісності психіки, що призводить до відчуття пустоти, одинокості, почуття провини та депресії у дітей. Відчуження одного з батьків кваліфікується як психологічне насильство над дітьми, що за силою психотравмуючого впливу тотожне несподіваній передчасній смерті батька/матері. Психологічне насильство в родині [PERSON] проявляється у: 1) необґрунтованих звинуваченнях з боку батька [PERSON] матері [PERSON] ; 2) обом дітям вселено сильне відчуття провини, нібито контакт з матір`ю вкрай засмучує батька [PERSON] ; 3) нав`язані [PERSON] дітям відчуття небезпеки поруч з матір`ю, бабусею чи чоловіком матері, необґрунтовані звинувачення та неповага на їх адресу; 4) нездатність до психологічної адаптації дітей після розлучення, наявність емоційного страху і тривоги за своє життя. За заявою [PERSON] до Фастівського РУП 19.06.2023 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про можливе вчинення психологічного насильства щодо дітей [PERSON] та [PERSON] за ознаками ч. 1 ст.126-1 КК України (а.с.154). На даний час, кримінальне провадження № 12023111310001667 від 19.06.2023 закрито 31.07.2023 за відсутністю події злочину. Згідно ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області, справа № 381/532/23 від 22.06.2023 психологом Фастівського міського центру соціальних служб Жижурою O.K. впродовж 4 візитів було проведене психологічне консультування родини [PERSON] , спрямованого на усунення психологічних перешкод щодо вільного спілкування дітей [PERSON] та [PERSON] з матір`ю [PERSON] , сфери пристосованості дітей та міжособистісних відносин в соціумі. Згідно висновку психолога від 26.09.2023, під час консультування [PERSON] наголошено та роз`яснено, що наслідком його принизливого та зневажливого відношення до колишньої дружини є поведінка дітей, яка проявляється в їх стійкому й безпідставно зневажливому ставленні до матері. Більш того, щоб відчувати прихильність батька та, як наслідок, свою безпеку, проживаючи разом з батьком, діти повинні розділяти та підтримувати його ставлення, брати участь у зневажанні матері. Визначено, що [PERSON] не чинить прямого супротиву та заборони щодо контактування дітей з їхньою матір`ю. Тому [PERSON] потрібно приділити більше часу та уваги саме на поновлення стосунків з дітьми, відновлення їх довіри та прив`язаності. Але будь-які спори між батьками, у які залучені діти, впливають на їх емоційний стан. Відчуття тривоги і страху за свою життєдіяльність та за життя та життєдіяльність батька або матері завдають шкоди фізичному та розумовому розвитку дітей і суперечать принципу забезпечення найкращих інтересів дитини. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органові опіки та піклування. Згідно з п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, суд може постановити таке рішення у випадку, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). Отже, з огляду на зазначене, в даному випадку, судом відзначається, що підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батька є виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров`я і морального виховання. Аналізуючи доводи позивача, якими обґрунтовуються позовні вимоги, щодо підстав відібрання дітей від батька в частині наявності загрози здоров`ю, життю та моральному вихованню малолітніх дітей, у випадку залишення останніх з батьком, судом відзначається, що зазначені обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні з огляду на наступне. 22.09.2023 працівниками служби у справах дітей та сім`ї було обстежено житлово- побутові умови проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , які є задовільними. Будинок складається з чотирьох кімнат, для проживання облаштовані 2 кімнати, кухня, інші приміщення без косметичного ремонту, наявні всі комунікації. Для дітей наявні окремі умебльовані кімнати, є окремі спальні місця, побутова техніка. У дітей створені власні навчальні куточки, є комп`ютери, мобільні телефони. Відповідно до характеристика інформації КНП ФМР «Фастівський міський центр первинної медичної допомоги» від 22.06.2023 №344, декларації на дітей, [PERSON] та [PERSON] , укладені з сімейним лікарем [PERSON] . Лікуванням дітей займається батько. Як вбачається з характеристики за підписом директора Фастівського ліцею №3 на учня 3-а класу [PERSON] , [INFO] , програмний матеріал засвоює повільно, інтерес до навчання несталий, мовлення не чітке, пасивний неуважний, хлопчик проживає з батьком, проте, мати [PERSON] завжди цікавиться життям дитини, обоє батьків зацікавлені у навчально-виховному процесі, відвідують батьківські збори, мати приймає активну участь у житті класу та школи (а.с.205). Як вбачається з характеристики за підписом директора Фастівського ліцею №3 на ученицю 7-а класу [PERSON] , [INFO] , дівчинка має середній рівень знань, має змішану пам`ять, домашні завдання виконує сумлінно, онлайн-уроки відвідує, мовчазна, проживає з татом, який приділяє належну увагу навчанню та має значний вплив на доньку (а.с.206). В судовому засіданні за клопотанням сторони позивача було допитано свідків. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача, суду пояснила, що після одруження зять з донькою проживали у неї. [PERSON] працював, але по господарству нічим не допомагав. Пізніше переїхали проживати до будинку [PERSON] , в якому шість років не проводили ремонту. Коли донька завагітніла, то за ініціативою [PERSON] розпочали облаштування та ремонтні роботи хоча б в одній кімнаті. Юрі це не подобалось, тому він ніякої участі у цьому не брав, в подальшому сказав щоб зробили ремонт і в іншій кімнаті. Коли [PERSON] завагітніла вдруге, ніякої допомоги від [PERSON] не було, [PERSON] встигала і з дітьми і мала намір працевлаштуватись, але [PERSON] був проти і з цього часу у них почались конфлікти. Дітей [PERSON] роздягав догола, коли робили йому зауваження, що так не має бут, діти стидаються, він психував, і більше до будинку він її не пускав і дітей до бабусі теж не пускав. Внаслідок чого, онуки перестали спілкуватись з бабусею і родичами по материнській лінії. Коли [PERSON] від нього пішла, дітей забрати не змогла, бо там вони проживали з народження а [PERSON] постійно її шантажував, до чогось примушував, нав`язував свою точку зору, дітей він їй не віддав, а вона не хотіла їх травмувати. Свідок [PERSON] , яка є хрещеною мамою двох дітей, суду пояснила, що у [PERSON] і [PERSON] довго не було дітей, бо в них велика різниця у віці, з початку не прагнули поліпшення житлових умов, а будинок був занедбаний. Облаштувала одну кімнату лише перед народженням [PERSON] , за ініціативою бабусі-матері [PERSON] . Міжкімнатних дверей в будинку не має, діти різнополі. За два місяці до цього, з [PERSON] приїхали до дітей, [PERSON] довго не відкривав калітку. Діти бояться батька, слухають і роблять все як він каже, батько маніпулює дітьми і від себе їх не відпускає, щоб унеможливити їх спілкування з мамою. [PERSON] організовує дітям дні народження, але [PERSON] всіляко перешкоджає у цьому контакті і дуже негативно на них впливає. Свідок [PERSON] є сусідкою за адресою місця проживання дітей з батьком, суду пояснила, що [PERSON] , після одруження з [PERSON] почали проживати поруч в його будинку, діти часто приходили один до одного у гості, товаришували з її дітьми. Проте, після їх розлучення, діти перестали спілкуватись і приходити у гості. [PERSON] і [PERSON] постійно з [PERSON] , на мопеді, або удвох гуляють лише на подвір`ї. Злата навіть перестала телефонувати до [PERSON] , а коли [PERSON] телефонує до [PERSON] , вона не бере слухавку. На запитання, чому вона не забрала дітей, [PERSON] повідомила, що [PERSON] після розлучення одумається, заспокоїться і дасть їй можливість бачитись з дітьми. Бачила, що [PERSON] не раз приїздила до подвір`я дітей з пакетами продуктів, а [PERSON] не брав слухавку і двері не відчиняв. Після розлучення з [PERSON] веде усамітнений спосіб життя і дітей обмежує у спілкуванні. Перед розлученням, [PERSON] телефонувала і просила допомоги, бо він її побив. Свідок [PERSON] яка є другом родини [PERSON] та хрещеною мамою [PERSON] і [PERSON] , суду пояснила, що поки [PERSON] і [PERSON] жили у шлюбі, діти були щасливі, часто родинами гостювали один в одного. Після ї розлучення, вона мала намір привітати хрещеника з днем народження, проте, [PERSON] слухавку не взяв, двері не відчинив, і вона змушена була лізти через тин. Коли [PERSON] організувала день народження [PERSON] у кафе, дитина вела себе дуже відсторонено від усіх, батько сидів поруч коло неї і унеможливлював її спілкування будь з ким, дитина стала дуже замкнутою. Надаючи оцінку показам свідків у сукупності з вищезазначеними встановленими судом обставинами та враховуючи дані про особу відповідача [PERSON] суд зазначає, що відсутні дані про його негативну характеристику, про алкоголізм, наркоманію, аморальний спосіб життя, жебрацтво, тощо. Так само, відсутні дані про насильство над дітьми чи інший негативний на них вплив з боку відповідача. При цьому, той факт, що батько з дітьми, до подачі позову до суду позивачем, проживали у будинку, який дійсно потребував ремонту та облаштування меблями не є показником відношення відповідача до дітей. Посилання представника позивача в цій частині не є достатньою підставою для відібрання дітей на даний час, до того ж, суду не надано доказів того, що в помешканні існує такий стан занедбаності, який створює безпосередньо загрозу для життя чи здоров`я дітей. При цьому, слід зазначити, що відповідач дійсно обмежує дітям спілкування з матір`ю, що має наслідком відчуження дітей від неї, при цьому, характеризуючи відповідача як батька та стосунки які склалися між сторонами після розлучення, суд не вбачає підстав для відібрання від нього дітей та визначення місця проживання дітей з матір`ю, враховуючи наступне. Згідно висновку психолога ФМЦСС від 26.09.2023, метою роботи щодо нівелювання наслідків домашнього насильства дітей є не заміна або усунення батьків, які не в змозі нести відповідальність за виховання своїх дітей, а допомога сім`ї у відновленні або формуванні здатності до названої діяльності. Всі дії суб`єктів взаємодії, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, повинні бути направлені на відновлення прямих контактів із обома батьками, надання підтримки дітям, з метою відновлення її стосунків із обома батьками, з обов`язковим залученням до надання такої підтримки батьків, оскільки це питання є їх спільною проблемою. Також, суд звертає уваги, що дійсно, активна та наполеглива позиція матері дітей щодо забезпечення дітям нормальних, комфортних життєвих умов шляхом звернення до усіх відповідних інстанцій і зокрема, до відповідача, спонукала останнього розпочати процес створення для дітей сприятливих умов для життя, навчання та розвитку. Проте, суд виходить з того, що найкращим для малолітніх дітей є їх проживання в разом з батьком, в будинку, в якому вони проживають з народження, що не заперечувалося стороною позивача, і більш того, відібрання дітей у батька, при встановлених під час судового розгляду конкретних обставинах, що існують на даний час, не відповідає інтересам дітей [PERSON] та [PERSON] . Суд також враховує, що поведінка відповідача змінилась, він зробив для себе висновки, бажає і надалі виконувати батьківські обов`язки, має любов до своїх дітей, і демонструє своїм ставленням дійсне бажання жити з дітьми та опікуватись ними. Порівнюючи вагомість тих обставин, на які як на підставу для відібрання дитини посилається позивач, і вагомість психологічного аспекту відібрання, враховуючи особу і поведінку відповідача, а також враховуючи, що відібрання дітей від батька може бути застосовано лише як крайня міра, коли без відібрання не можна усунути загрозу для життя, здоров`я та морального виховання дітей у інший спосіб, то при наданих доказах і при вставлених судом конкретних обставинах, суд не вбачає підстав для відібрання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у батька станом на даний час та вважає, що таке відібрання не відповідатиме інтересам дітей, на підставі чого відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю, суд враховує наступне. Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За змістом статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так частина 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Участь органів опіки та піклування обумовлена в першу чергу інтересами дитини, та необхідністю проведення актів обстеження умов проживання як батька, так і матері, та дачі свого висновку щодо рекомендацій та доцільності визначення місця проживання дитини з одним з батьків. Висновок органів опіки долучається до матеріалів справи та не має для суду наперед встановленого значення. Частина статті 19 СК України визначає, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд, при винесенні рішення, в більшості випадків керується висновком органу опіки та піклування, проте може відступити від нього, адже суд оцінює усю сукупність доказів, та звертає увагу про прихильність дитини. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради від 03.11.2023 (а.с.64-68 т.2) встановлено, щоз урахуванням рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини, протоколу № 18 від 26.09.2023, місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] , вважати доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей. Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України від 3 серпня 2006 року «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей» та яка також є частиною національного законодавства України, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. З досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. На виконання вказаних вимог в судовому засіданні була заслухана думка старшої дитини сторін [PERSON] , [INFO] , якій на час розгляду справи має 12 років 10 місяців. [PERSON] суду пояснила, що фактично одразу після припинення батьками подружніх відносин залишилась проживати разом з батьком, хто вперше повів її до школи вона не пам`ятає, маму періодично бачить, ініціатором зустрічей її мама. Мама не телефонує, але вона на неї не ображається. На батьківські збори приходить і тато і мама. Має хобі-малювання. Додатково займається вивченням англійської мови. Мама нічого не купує, день народження святкувала з братом та батьком. Мама на новий рік нічого не дарувала, продукти не купувала, спілкуватись з мамою не хоче, бо ображена на неї через те, що вона пішла від них. З мамою проживати не хоче. Дитина висловила бажання проживати разом з батьком. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Зокрема, зібрані докази свідчать про те, що позивач хоча постійно піклується про дітей, намагається брати участь у духовному та фізичному розвиткові; переймається станом їх здоров`я, проте, на даний час, саме батько є важливим у житті дітей, на час розгляду справи донька сторін, надає більшої прихильності батькові і висловлює однозначне, хоча можливо і не усвідомлене бажання проживати залишитися проживати з батьком. При цьому, за бажанням дітей, батько фактично не заперечує щодо їх спілкування з матір`ю, хоча однозначно цьому не сприяє. Також, суд вирішуючи спір в частині визначення місця проживання дітей, вважає за необхідне звернути увагу, що з 10 липня 2020 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , з яким проживає в [ADDRESS] . Тому, ця обставина, на переконання суду, в разі позитивного вирішення спору в цій частині, може мати непередбачувані психотравмуючі наслідки для емоційного стану дітей, які навіть не знайомі з новим чоловіком матері - позивача по справі. Статтею 89 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Отже, ухвалюючи рішення про визначення місце проживання дітей разом із матір`ю, суд виходить з найкращих інтересів дітей в розумінні ЄСПЛ, зокрема враховує їх психологічний стан, ставлення дітей до батьків, створення позивачем нової сім`ї, достатнє матеріальне становище родини, в якій проживають діти, матеріальне забезпечення дітей з боку матері та її допомога у їх вихованні, враховує баланс між інтересами дітей, правами батьків на їх виховання й обов`язком батьків діяти в їх інтересах, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed