Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

У липні\~2023\~року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що [INFO] померла її мати, [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м., яка належала їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14 квітня 1998 року № 22762, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , діючою в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , зареєстрований Одеською товарною біржею в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № 22762 від 14 квітня 1998 року. Відповідачу у справі належить на праві власності інша частина вказаної квартири. Спадкоємцем першої\~черги після\~смерті[PERSON] є вона, [PERSON] , рідна донька померлої, яка прийняла спадщину шляхом звернення з заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі, де була заведена спадкова справа №309/2018. Зазначала, що при зверненні до державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона не надала документ, що посвідчує право власності [PERSON] на частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м., яка належала померлій на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14 квітня 1998 року № 22762, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , діючою в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , зареєстрований Одеською товарною біржею в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № 22762 від 14 квітня 1998 року та рекомендовано звернутися до суду. Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м., яка належала померлій на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14 квітня 1998 року № 22762. Ухвалою суду від 17 липня 2023 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання, витребувана спадкова справа (а.с. 21) Ухвалою суду від 10 жовтня 2023 року по справі було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (а.с. 72). Позивач та її представник, діюча на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 01 червня 2023 року №559 в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися відповідно до ст. 128 ЦПК України, надали до суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та просили суд розглянути справу за їх відсутності (а.с. 56, 81). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся судом відповідно до ст. 128 ЦПК України (а.с. 68, 87, 88, 89). У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 84 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) є рідною донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.35,35 звор. -36). Батьками позивачки в свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] , які перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с.41, 41 звор.- 42). Встановлено, що 25 листопада 1989 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 37, 37 звор.-38). 11 січня 1994 року шлюб між позивачкою та [PERSON] був розірваний, що повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 37-38). 14 жовтня 1995 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 39, 39 звор.-40). Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 16). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на квартири [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м., яка належала померлій на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14 квітня 1998 року № 22762, зареєстрованого Одеською товарною біржею в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № 22762 від 14 квітня 1998 року. (а.с. 8-10). За умовами вказаного договору [PERSON] , [PERSON] , яка діяла інтересах неповнолітнього сина [PERSON] купили в рівних частках квартиру за адресою: [ADDRESS] . 22 квітня 1998 року право власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості відповідно до чинної на той момент Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року, про що на договорі проставлена відмітка про реєстрацію права приватної власності (а.с. 8-10). Встановлено, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2023 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 14 квітня 1998 року № 22762 - квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , діючою в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , зареєстрований Одеською товарною біржею в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № 22762 від 14 квітня 1998 року (а.с. 13-14). Спадкоємцем першої\~черги після\~смерті[PERSON] є позивачка [PERSON] , рідна донька померлої, яка прийняла спадщину шляхом звернення з заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі, де була заведена спадкова справа №309/2018 (а.с. 32). 27 квітня 2018 року на підставі вказаної заяви, державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі була заведена спадкова справа №309/2018 до майна померлої [INFO] гроку [PERSON] (а.с. 31-53). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Постановою державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 19 травня 2023 року, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у зв`язку з втратою документів, вона не надала документ, що посвідчує право власності [PERSON] на частину квартири [ADDRESS] , тому останній рекомендовано звернутися до суду (а.с.11). Отже, судом достовірно встановлено, що [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] , належала на праві власності на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна № 22762 від 14 квітня 1998 року частина квартири [ADDRESS] (а.с. 52-53). Відповідно до ст. 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219\~ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). За змістом статті 1268\~ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оскільки після смерті [PERSON] , позивачка прийняла спадщину, то в силу ст. 1268 ЦК України у неї виникло право володіння та користування спадковим майном. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові від 23 січня 2013 року у справі за №6-164 цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. За таких\~обставин,\~суд вважає\~доведеним факт\~того,\~що [PERSON] \~на час\~смерті [INFO] належала на праві власності на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна № 22762 від 14 квітня 1998 року частина квартири [ADDRESS] . Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У пункті 2 частини першої статті 49\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. При цьому, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (пункти 4.14., 4.15., 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5). Судом встановлено, що позивачка не має можливості оформити своє право власності на спадкове майно, оскільки правовстановлюючі документи на квартиру втрачені. Відомості про належність спадкодавцеві частини квартири [ADDRESS] в Державному реєстрі відсутні. Відповідно до ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями набувати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання. Отже, право на проведення державної\~реєстрації свого\~права власності\~на частину квартири [ADDRESS] , має особа, яка є власником даного майна, тобто дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, тому після її смерті спадкоємець не має можливості зареєструвати її поновлене право власності в Державному реєстрі. Відсутність державної\~реєстрації права\~власності померлої\~ [PERSON] \~на на частину квартири [ADDRESS] позбавляє позивачку, як спадкоємицю можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її матері. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон України №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Державний реєстратор відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до\~вимог ч.\~9\~п.\~1\~ст.\~27 Закону України\~№1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 ст. 18 Закону України\~№1952-IV встановлено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі Порядок), визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Пунктом 66 Порядку встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Статтею 26 Закону України №1952-IV визначено,\~що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. \~ \~ \~ \~Реєстрація права власності на майно може бути проведена за рішенням суду про визнання права власності на це майно. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання права власності на спадкове майно підлягають задоволенню. Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. Відповідно до ст.\~ст.\~76,\~77\~ЦПК України доказами є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 1073,60 грн., який не сплачений позивачкою, оскільки вона як інвалід 2 групи звільнена від сплати судового збору (а.с. 15).

Outcome: approved