Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

Адвокат Ольховик-Красільнікова Л.П., діюча від імені та в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Друга дніпровська державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на нерухоме майно, який в ході розгляду справи уточнила. В обґрунтування остаточної редакції позовної заяви зазначала, що [PERSON] була власником 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Інша 1/2 частина квартири належала на праві спільної сумісної власності її чоловіку, [PERSON] (далі по тексту - відповідач). [PERSON] (далі по тексту - позивач) є сином [PERSON] та [PERSON] (відповідача у справі). [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , відповідно до матеріалів спадкової справи, спадкоємцями за законом є особи першої черги: чоловік [PERSON] та син [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (позивач) та [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З 16.06.1992 року позивач зареєстрований та проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] . 03.11.2022 року позивач звернувся до державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори, Є.Л. Циганко, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . 03.11.2022 року державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори, Є.Л. Циганко, прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] , є Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої зазначено про те, що державна реєстрація права власності на цілу квартиру проведена за чоловіком померлої, [PERSON] , тобто батьком позивача. А саме, 1/2 частка вказаної квартири зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та 1/2 частка квартири зареєстрована на підставі свідоцтва про право власності на майно, набутого подружжям за час шлюбу. Втім, відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №10489201 від 26.07.2007 року в описі майна частка чоловіка складає 1/3 від спадкової маси (1/2 частки квартири), тобто 1/6 частка квартири. Відповідно до реєстрації, проведеної КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», за чоловіком померлої зареєстровано 1/2 частку даної квартири. Відповідно ж до інформації, сформованої з додатку «Реєстр нерухомості» (номер витягу 5003515549045) об`єкт нерухомості, а саме квартира за адресою: [ADDRESS] (загальною площею 58,3 кв.м., житловою площею 37,5 кв.м.) належить з 20.09.2006 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, [NUMBER] реєстр 4-2861, від 19.08.2006 року, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та на підставі свідоцтва про право на спадщину, [NUMBER] реєстр 4-2863, 19.08.2006 року, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою. Отже, відповідачем в 2006 році отримано квартиру в цілому, а необхідно було 4/6 частки квартири (1/2 - право власності, 1/6 частка - спадкова маса). Враховуючи те, що відповідач отримав 1/2 частку квартири на підставі спадкування за законом, є неможливим видача свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу на 1/6 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб від 07.11.2022 року №14/5-10000 на запит нотаріуса від 03.11.2022 року №1211/02-14, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та з реєстраційного обліку не знята. Склад зареєстрованих осіб на день смерті [PERSON] ( [INFO] ) становить - 3 особи: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 10.04.1978 року по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 27.02.2001 року по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 16.06.1992 року по теперішній час. А, отже, відповідач при отриманні свідоцтва про право на спадщину надав нотаріусу довідку про склад сім`ї, яка містить недостовірні дані про зареєстрованих осіб у вище зазначеній квартирі. А тому свідоцтво про право на спадщину за законом [NUMBER], видане Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою [PERSON] , є недійсним, а запис про державну реєстрацію права власності, а саме 1/2 частки квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі даного свідоцтва таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне. Позивач не подавав жодних заяв про відмову від спадкування за законом, а, отже є таким, який прийняв спадщину. Із урахуванням того, що позивач є таким, що, відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України, прийняв спадщину після смерті своєї матері, яка померла, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем. У визначений законом шестимісячний строк заяву про відмову від спадщини позивач не подавав. Отримавши довідку, яка фактично не відповідає дійсності, з метою оформлення спадщини тільки на себе, відповідач звернувся до державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори Є.Л. Циганко із заявою про прийняття спадщини у повному обсязі, не повідомивши про це позивача, як спадкоємця першої черги за законом, надавши недостовірну довідку, та в 2006 році відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Отже, свідоцтво про право на спадщину отримав лише відповідач, незважаючи на те, що позивач як спадкоємець першої черги за законом в установленому законом порядку також прийняв спадщину після смерті матері, адже постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак відповідач про цей факт не повідомив нотаріуса, а навпаки надав довідку, яка містила недостовірну інформацію щодо осіб, які були зареєстровані разом із спадкодавцем. Враховуючи, що сторони в установленому законом порядку прийняли спадщину після смерті матері кожен по 1/6 частки спірного нерухомого майна (квартири), однак відповідач отримав свідоцтво на його частки, обґрунтованим є те, що оспорюване свідоцтво порушує право позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частку, що йому належить у порядку спадкування (1/6), а тому наявні правові підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом щодо частки в розмірі 1/6, оскільки визнання недійсним цього свідоцтва в цілому порушуватиме право відповідача на право спадкування належної йому частки. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори, Є.Л. Циганко одному зі спадкоємців [PERSON] без врахування того, що фактично є інший спадкоємець за законом першої черги після померлої, який також прийняв спадщину, тому така видача свідоцтва порушує права іншого спадкоємця - позивача у справі та фактично унеможливлює його подальше оформлення в своїх правах на частину спадкового майна. Як наслідок, також слід скасувати державну реєстрацію права власності щодо нерухомого майна, набутого на підставі частково недійсного документа. Враховуючи викладене просить суд визнати недійсним в частині 1/3 спадкового майна свідоцтво про право на спадщину [NUMBER] реєстр 4-2863, видане 19.08.2006 року [PERSON] , посвідчене Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою; скасувати державну реєстрацію права власності на 1/6 частку квартири, яка на праві власності належить [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , здійснену на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом [NUMBER] реєстр 4-2863, виданого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом на 1/6 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , яка складається з 1-коридор, 2-кладова, 3-ванна, 4-туалет, 5-кухня, 6,7,8-житлові кімнати, І, ІІ-лоджії. Ухвалою суду від 06.02.2023 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.03.2023 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Ольховик-Красільнікової Л.П. про витребування доказів. Витребувано у Другої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та в межах якої 19.08.2006 року було видано Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою свідоцтво про право на спадщину [NUMBER]. 28.03.2023 року на виконання вищевказаної ухвали суду від Другої дніпровської державної нотаріальної контори до суду надійшла копія спадкової справи №1096/2006 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 27.04.2023 року від представника позивача до суду надійшла уточнена позовна заява в частині уточнення предмету позову. 23.05.2023 року від представника позивача до суду надійшла уточнена позовна заява в частині уточнення предмету позову. Ухвалою суду від 12.07.2023 року підготовче провадження у вищевказаній справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 15.08.2023 року виправлено описку у вступній та резолютивній частині ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2023 року зазначивши третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] та його представник адвокат Ольховик-Красільнікова Л.П. в судове засідання не з`явилися, від представника до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився за невідомих суду причин, про день, час і місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином шляхом направлення на його адресу місця реєстрації судових повісток, та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України», проте до суду не прибув, відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило. Представник третьої особи Другої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надав суду лист, в котрому просив розгляд справи провести у відсутності представника Другої ДДНК відповідно до діючого законодавства. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позивач [PERSON] є сином спадкодавця та його рідним братом. Повідомляє, що його брат станом на день смерті матері, [PERSON] , був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, справу просив розглянути без його участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, письмових пояснень на позов не надала, будь-яких заяв (клопотань) від неї не надходило. Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України розглянув справу без участі учасників справи на підставі наявних у ній доказів. За наведених обставин суд, зі згоди позивача, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, з`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданого 16.02.1971 року (а.с.56). [PERSON] була власником 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Інша 1/2 частина квартири належала на праві спільної сумісної власності її чоловіку, відповідачу [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19.05.2005 року відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина: 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до матеріалів спадкової справи №1096/2006 року після смерті [PERSON] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , , спадкоємцями за законом є особи першої черги: чоловік - відповідач по справі [PERSON] , позивач [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та третя особа [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З 16.06.1992 року позивач зареєстрований та проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] . 03.11.2022 року позивач звернувся до державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори, Є.Л. Циганко, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . 03.11.2022 року державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори Є.Л. Циганко прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Підставою для відмови державним нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Є.Л.Циганко у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] , є Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої зазначено про те, що державна реєстрація права власності на цілу квартиру проведена за чоловіком померлої, [PERSON] , тобто батьком позивача. А саме, 1/2 частка вказаної квартири зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та 1/2 частка квартири зареєстрована на підставі свідоцтва про право власності на майно, набутого подружжям за час шлюбу. Втім, відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №10489201 від 26.07.2007 року в описі майна частка чоловіка складає 1/3 від спадкової маси (1/2 частки квартири), тобто 1/6 частка квартири. Відповідно до реєстрації, проведеної КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», за чоловіком померлої зареєстровано 1/2 частку даної квартири. Відповідно до інформації, сформованої з додатку «Реєстр нерухомості» (номер витягу 5003515549045) об`єкт нерухомості, а саме квартира за адресою: [ADDRESS] (загальною площею 58,3 кв.м., житловою площею 37,5 кв.м.) належить з 20.09.2006 року відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, [NUMBER] реєстр 4-2861, від 19.08.2006 року, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та на підставі свідоцтва про право на спадщину, [NUMBER] реєстр 4-2863, 19.08.2006 року, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою. Таким чином, відповідачем в 2006 році отримано квартиру в цілому, а необхідно було 4/6 частки квартири (1/2 - право власності, 1/6 частка - спадкова маса). Враховуючи те, що відповідач отримав 1/2 частку квартири на підставі спадкування за законом, є неможливим видача свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу на 1/6 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб від 07.11.2022 року №14/5-10000 на запит нотаріуса від 03.11.2022 року №1211/02-14, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та з реєстраційного обліку не знята. Склад зареєстрованих осіб на день смерті [PERSON] становить - 3 особи: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 10.04.1978 року по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 27.02.2001 року по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 16.06.1992 року по теперішній час. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною другою статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці першої-п`ятої черг). Відповідно до статей 1261, 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивач [PERSON] не подавав жодних заяв про відмову від спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а, постійно проживав разом із спадкодавцем, отже є таким, який прийняв спадщину. Згідно зі ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Законом України «Про нотаріат» визначено повноваження нотаріусів на вчинення нотаріальних дій. Свідоцтво про право на спадщину - це процесуальний нотаріальний акт, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців. Якщо успадковане майно підлягає обов`язковій державній реєстрації, то свідоцтво про право на спадщину є для спадкоємців основним правовстановлюючим документом. Свідоцтво про право на спадщину не створює ніяких нових прав у спадкоємців на майно, а тільки підтверджує вже існуюче право на нього, оскільки право на спадкове майно у них виникає з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з роз`яснень, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. Згідно з частиною першої статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 зазначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК України. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Таким чином, позивач є таким, що відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України, прийняв спадщину після смерті своєї матері, яка померла, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем. У визначений законом шестимісячний строк заяву про відмову від спадщини позивач не подавав. Отримавши довідку, яка фактично не відповідає дійсності, з метою оформлення спадщини тільки на себе, відповідач звернувся до державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори, Є.Л. Циганко із заявою про прийняття спадщини у повному обсязі, не повідомивши про це позивача, як спадкоємця першої черги за законом, надавши недостовірну довідку, та в 2006 році відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Отже, свідоцтво про право на спадщину отримав лише відповідач, незважаючи на те, що позивач як спадкоємець першої черги за законом в установленому законом порядку також прийняв спадщину після смерті матері, адже постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак відповідач про цей факт не повідомив нотаріуса, а навпаки надав довідку, яка містила недостовірну інформацію щодо осіб, які були зареєстровані разом із спадкодавцем. У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Враховуючи, що сторони в установленому законом порядку прийняли спадщину після смерті матері кожен по 1/6 частки спірного нерухомого майна (квартири), однак відповідач отримав свідоцтво на 1/2 його частки, чим було порушене право позивача [PERSON] на спадщину за законом на частку, що йому належить у порядку спадкування, а тому наявні правові підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом щодо частки в розмірі 1/6, оскільки визнання недійсним цього свідоцтва в цілому порушуватиме право відповідача на право спадкування належної йому частки, внаслідок чого суд задовольняє позовні вимоги в цій частині. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р., № 9, рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. При цьому, суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі за текстом - «Закон про державну реєстрацію»). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону про державну реєстрацію державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 9 ч. 1 статті 2 Закону про державну реєстрацію реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в державному реєстрі прав, крім надання інформації з державного реєстру прав. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори Є.Л. Циганко одному зі спадкоємців [PERSON] без врахування того, що фактично є інший спадкоємець за законом першої черги після померлої, який також прийняв спадщину,що є підставою для визнання такого свідоцтва недійсним в частині 1/3 спадкового майна, за таким свідоцтвом проведена державна реєстрація права власності на 1/6 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , на ім`я відповідача [PERSON] , що є підставою для скасування державної реєстрації права власності нерухомого майна, набутого на підставі частково недійсного документа. Право власності - право особи на річ (майно), яке вона реалізує відповідно до закону за своєї волі незалежно від будь-яких третіх осіб. Право власності регулюється Конституцією, Цивільним кодексом України та іншими законами і підзаконними актами. Відповідно до ст. 41 Конституції України: Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватись об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст.321, 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05. 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. З урахуванням керівних роз`яснень Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, вищевикладених норм права, матеріалів справи, та з урахуванням того, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері, звернувся в установленому законом порядку до нотаріальної контори для прийняття спадщини за законом, в матеріалах справи маються усі правовстановлюючі документи на спадкове майно, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог в частині визнання право власності в порядку спадкування на 1/6 частину вищевказаної квартири, внаслідок чого також задовольняє позов в цієї частині позовних вимог. Відповідно до ст.13 та ст.81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відзиву на позов та доказів, які спростовують позовні вимоги, відповідачем суду не надано. Враховуючи вищевикладене, оцінивши у сукупності наявні у справі докази, враховуючи те, що всі обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, підтверджені належними доказами, суд вважає за необхідне визнати недійсним в частині 1/3 спадкового майна свідоцтво про право на спадщину [NUMBER] реєстр 4-2863, видане 19.08.2006 року [PERSON] , посвідчене Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою; скасувати державну реєстрацію права власності на 1/6 частку квартири, яка на праві власності належить [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , здійснену на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом [NUMBER] реєстр 4-2863, виданого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом на 1/6 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , яка складається з 1-коридор, 2-кладова, 3-ванна, 4-туалет, 5-кухня, 6,7,8-житлові кімнати, І, ІІ-лоджії, тим самим задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved