Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради про визнання недійсним та скасування рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, визнання в порядку спадкування за законом права на завершення приватизації земельної ділянки. Позовна заява мотивова тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] після смерті якої відкрилася спадщина. Згідно із заповітом, належну їй частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель спадкодавець заповіла сину [PERSON] та дочці [PERSON] в рівних частинах. Позивач спадщину прийняв, проте була невідповідність частки у поданих документах. Тому, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.06.2016 року визнано в порядку спадкування за заповітом за [PERSON] право власності на 47/100 частки житлового будинку розташованого по [ADDRESS] . Разом з тим, спадкодавиця ще за життя розпочала процес приватизації земельної ділянки площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходилась за адресою: [ADDRESS] . Рішенням ВМР від 26.12.2014 року №1964 [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної вище земельної ділянки, у власність для будлівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 980 кв.м. 26.06.2015 року Вінницькою міською радою було прийнято рішення №2204 про затвердження проекту землеустрою та передачу [PERSON] вказаної земельної ділянки площею 1000 кв.м. безоплатно у власність. Вподальшому державним реєстратором було зареєстровано вказане право власності. Проте, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвською С.М. відмовлено у видачі свідоцтва, в зв`язку з тим, що державна реєстрація права власності померлої на спірну земельну ділянку є нікчемною, оскільки була проведена вже після смерті останньої, тому не породжує жодних юридичних наслідків. Бажаючи реалізувати своє право на спадщину [PERSON] звернувся до суду з цим позовом та просив: - визнати недійсним та скасувати рішення Вінницької міської ради №2204 від 26.06.2015 року про затвердження проекту землеустрою та передачу [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] ; - визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Левчук Ірини Вікторівни про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON] , площею 0,1 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , індексний номер 24348043, прийняте 11 вересня 2015 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 722725805101, кадастровий номер 0510100000:03:032:0309, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та як наслідок провести припинення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності на земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , індексний номер 24348043, прийняте 11 вересня 2015 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -722725805101,кадастровий номер 0510100000:03:032:0309, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за [PERSON] -визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки за кадастровим номером 0510100000:03:032:0309, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] розпочатої спадкодавцем [PERSON] , що померла [INFO] , шляхом здійснення [PERSON] всіх дій, пов`язаних з приватизацією земельної ділянки, в тому числі право на державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку та одержання документів на ім`я [PERSON] , що посвідчують право власності на земельну ділянку. Ухвалою суду від 03.08.2023 року задоволено заяву представника позивача та залучено до участі в справі в якості співвідповідача Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача Вінницької міської ради в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та пояснила, що рішенням ВМР від 26.12.2014 року №1964 [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 980 кв.м. по [ADDRESS] , у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, за рахунок земель комунальної власності. Рішенням ВМР від 26.06.2015 року №2204 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку. 11.09.2015 року [PERSON] видане свідоцтво на право власності на земельну ділянку, однак [INFO] остання померла. Право власності на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 11134469 на підставі заяви поданої 10.09.2015 року представником померлої [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності. Таким чином, державна реєстрація речового права на земельну ділянку за померлою є нікчемною та в зв`язку з цим не породжує жодних юридичних наслідків. Отже, спірна земельна ділянка не є об`єктом спадкування і не входить до спадкової маси на момент смерті спадкодавця. Щодо другої позовної вимоги, то вона не стосується компетенції ВМР, оскільки оскаржується рішення державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав ДАП ВМР. З огляду на викладене ВМР вважає, що позивачем обрано не правильний спосіб захисту свого права. З приводу третьої вимоги представник Вінницької міської ради зазначила, що в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Просила в задоволенні позову [PERSON] відмовити. В судовому засіданні представник відповідача Департаменту адміністративних\~послуг Вінницької\~міської ради\~заперечила щодо\~задоволення позовних\~вимог з\~підстав викладених\~у \~відзиві на позовну заяву та пояснила, що 11.09.2015 року державним реєстратором Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Левчук І.В. прийнято рішення за індексним номером 24348043 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме права власності за [PERSON] на спірну земельну ділянку. Постановою Верховного суду України від 28.11.2018 року у справі №802/535/17-а залишено в силі постанову Апеляційного суду Вінництької області від 10.08.2017 року, якою в задоволенні позову [PERSON] до державного реєстратора про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено. Представник зазначила, що реєстратор не є належним відповідачем у спорі про цивільне право чи корпоративному спорі, а може виступати лише співвідповідачем або третьою особою. Вимоги до нього є похідними від вимог до іншої особи, речові права якої по суті оспорюються. З огляду на те, що позовні виимоги до ДАП ВМР є похідними від позовної вимоги про визнання недійсними та скасування рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки, спір між позивачем та департаментом вирішено Верховним Судом, то ДАП ВМР є неналежним відповідачем у справі, а може бути залучений лише в якості третьої особи. Просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] в частині позовних вимог до ДАП ВМР. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , батьками позивача [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 95). За життя мати позивача [PERSON] 24.01.1994 року склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої вінницької нотаріальної контори, яким заповіла належну їй всю частку жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель, який знаходиться в [ADDRESS] , синові [PERSON] та дочці [PERSON] в ріавних частках (а.с. 13). 30.10.2014 року [PERSON] подала до Вінницької міської ради заяву з проханням надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати безоплатно в приватну власність земельну ділянку загальною площею 980 кв.м., що розташована по [ADDRESS] , на якій розташовані об`єкти нерухомого майна, право на яку не оформлене (а.с. 16). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] (а.с. 12). Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвською С.М. 19.06.2015 року заведено спадкову справу на майно померлої [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2/2015 (а.с. 14, 90-150). Як вбачається\~з матеріалів\~спадкової справи\~№ 2/2015,\~19.06.2015\~року позивач\~ [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвської С.М. із заявою про прийняття спадкового майна після смерті [INFO] матері [PERSON] (а.с. 93). Разом з тим, його сестра [PERSON] в цей же день звернулась до нотаріуса із заявою про відмову від належної їй частки у спадщині за заповітом, яка залишилась після смерті [PERSON] , на користь спадкоємця за заповітом [PERSON] (а.с. 96). Згідно з листом приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округа Дунаєвської С.М. від 09.10.2019 року, відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 11.09.2015 року за індексним номером 43689294, померлій [PERSON] належить право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0510100000:03:032:0309, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстровано за нею 11.09.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером: 11134469 на підставі заяви, поданої [INFO] представником померлої [PERSON] [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності. Станом на день подання заяви [INFO] довіритель [PERSON] була померлою. Враховуючи те, що за життя [PERSON] володіла правом власності на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , щодо земельної ділянки мала право користування, то відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, [PERSON] , який успадкував зазначене будинковолодіння, на тих же самих умовах набуває право користування земельною ділянкою, оскільки державна реєстрація права власності на земельну ділянку за померлою [PERSON] є нікчемною та в зв`язку з цим не породжує жодних юридичних наслідків. Тому зазначена вище земельна ділянка не може бути об`єктом спадкування (а.с. 15). Померла [PERSON] за свого життя розпочала процес приватизації земельної ділянки площею 0,1 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що рішенням Вінницької міської ради «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та укладанні договору земельного сервітуту» №1964 від 26.12.2014 [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в [ADDRESS] , орієнтовною площею 980 кв.м. у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель комунальної власності, що перебувають у користуванні (а.с. 17). На підставі виготовленого проекту відведення земельної ділянки, погодженого відповідними контролюючими службами, 26.06.2015 Вінницькою міською радою було прийнято рішення №2204 про затвердження проекту землеустрою та передачу [PERSON] земельної ділянки (кадастровий номер 0510100000:03:032:0309) площею 1000 кв.м. безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] . Виділено земельну ділянку в окреме будинковолодіння з присвоєнням адреси [ADDRESS] (а.с. 18). В зв`язку\~з вказаним,\~11.09.2015\~року державним\~реєстратором прав\~на нерухоме\~майно Реєстраційної\~служби Вінницького\~міського управління\~юстиції Вінницької\~області Левчук\~Іриною Вікторівною\~було прийнято\~рішення за\~індексним номером\~24348043\~про державну\~реєстрацію прав\~та їх\~обтяжень,\~а саме\~права власності\~за [PERSON] на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 0510100000:03:032:0309 (а.с. 19, 20). Слід зазначити, що [PERSON] є власником 47/100 часток будинковолодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.06.2016 року (а.с. 21, 147-149). Отже, позивач успадкував частину будинковолодіння після смерті матері на спірній земельній ділянці. Судом встановлено, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 19.05.2017 року у справі №802/535/17-а адміністративний позов [PERSON] задовольно та визнано протиправним та скасавано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Левчук Ірини Вікторівни № 24348043 від 11.09.2015 року про державну реєстрацію права та їх обтяжень, а саме права власності за [PERSON] на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 0510100000:03:032:0309 (а.с. 22-24). Проте постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.08.2017 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 28.11.2018 року, постанову суду першої інстанції скасовано та прийното нову, якою в задоволенні позову [PERSON] відмовлено, оскільки у відповідача не було законних підстав для відмови в джержавній реєстрації за [PERSON] права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , а отже при вчиненні оспорюваних реєстраційних дій, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом. (а.с. 25-27, 28-31). Разом з тим, суд зазначив, що [PERSON] не позбавлений права звернутись до суду в порядку цивільного судочиства щодо скасування рішення Вінницької міської ради № 2204 від 26.06.2015 року на підставі якого було здійснено реєстрацію права власності земельної ділянки за [PERSON] [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства. Так, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.03.2022 року у справі № 127/19191/21 у задоволенні позову [PERSON] до Вінницької міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом також було відмовлено, в зв`язку з тим, що рішення Вінницької міської ради № 2204 від 26.06.2015 про затвердження проекту землеустрою та передачу [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , на підставі якого було здійснено державну реєстрацію права власності та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 11.09.2015 року видано після смерті [PERSON] , а отже остання на момент винесення вказаного свідоцтва не могла реалізувати свій намір на набуття права власності на земельну ділянку, оскільки її цивільна правоздатність припинилась у зв`язку зі смертю. Якщо спадкодавець за життя не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно (а.с. 32-35). При цьому у вказаному рішенні суду вказано, що [PERSON] не позбавлений права звернутись до суду з позовом про скасування рішення Вінницької міської ради №2204 від 26.06.2015 на підставі якого було здійснено реєстрацію права власності земельної ділянки за [PERSON] . Слід відзначити, що ч. 4 ст. 25 ЦК України визначено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність (ст. 248 ЦК України). Таким чином, державна реєстрація права власності на земельну ділянку за померлою [PERSON] є нікчемною та в зв`язку з цим не породжує жодних юридичних наслідків. Разом з тим, рішення Вінницької міської ради №2204 про затвердження проекту землеустрою та передачу [PERSON] безоплатно у власність земельної ділянки датоване 26.06.2015 року, тобто через пів року після її смерті. Також проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку було здійснео після її смерті. Таким чином, наявність рішення Вінницької міської ради №2204 від 26.06.2015 року про затвердження проекту землеустрою та передачу [PERSON] безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , на підставі якого було провелено державну реєстрацію права власності спадкодавиці на спірну ділянку та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, перешкоджає [PERSON] у реалізації його права на спадщину за законом. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частинами 1, 3 ст. 26 вказаного вище Закону визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених п. 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому п. 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Враховуючи обставини конкретної справи, вимога про скасування рішення\~міської ради\~та рішення\~державного реєстратора\~про державну\~реєстрацію прав\~на нерухоме\~майно призведе\~до внесення\~державним реєстратором\~до Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~відомостей про\~речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення, надасть можливість позивачу продовжити оформлення права власності, оскільки він не має правових підстав для витребування земельної ділянки у [PERSON] , а скасування цих рішеннь надасть йому право захистити порушені права на продовження оформлення права власності. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 6 ЦК України. На що, також звернуто увагу в постанові Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.08.2017 року. Тому перші дві позовні вимоги підлягають задоволенню. У постанові Верховного Суду у складі у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.05.2020 року в справі № 910/1310/19, на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що «передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Правовий висновок такого змісту викладено у постановах Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 915/1279/17, від 20.03.2018 року у справі № 910/1016/17, від 17.04.2018 року у справі № 914/1521/17». Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення права власності в нотаріальному порядку (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.05.2022 року у справі № 450/3258/17 (провадження № 61-13688св21). Належним відповідачем у спорах про визнання права власності на майно у порядку спадкування є спадкоємці, тобто особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.02.2022 року в справі № 752/3435/16 (провадження № 61-231св20). Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. Згідно із частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Стаття 40 ЗК України передбачає, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Згідно з пунктом «г» частини першої ст.\~81\~ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами перебачений у ст. 118 ЗК України. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання (ч. 6 ст. 118 ЗК України). Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення (ч. 7 ст. 118 ЗК України). Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін (ч. 8 ст. 118 ЗК України). Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування (ч. 9 ст. 118 ЗК України). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність (ч. 10 ст. 118 ЗК України). У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (ч. 11 ст. 118 ЗК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 350/67/15-ц та постановах Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 30.062020 року у справі № 623/633/17, від 25.03.2020 року у справі № 158/1672/17, від 17.04.2019 року у справі № 723/1061/17, від 29.08.2019 року у справі № 554/1195/17, від 04.11.2020 року у справі № 545/1631/19 та від 24.12.2021 року у справі № 343/1341/20, що свідчить про сталість судової практики у вирішенні питання права на завершення приватизації земельної ділянки. Згідноз ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] за життя розпочала приватизацію земельної ділянки із земель комунальної власності, орієнтовною площею 980 кв.м., розташованої по [ADDRESS] . Особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця. Суд звертає увагу, що предметом цього спору є визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок та права на одержання свідоцтва на право власності на земельні ділянки, приватизація яких була розпочата, проте не завершена за життя\~спадкодавця. Оскільки [PERSON] є спадкоємцем за закном після смерті матері, то вважається, що позивач набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали [PERSON] , на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України. Таким чином, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За наведених обставин, суд вважає, що право позивача підлягає судовому захисту, а обраний ним спосіб є правильними, з урахуванням наявності встановлених обставин такого спору. Щодо третьої вимоги позивача, то вона підлягає задоволенню частково, оскільки «…шляхом здійснення [PERSON] всіх дій, пов`язаних з приватизацією земельної ділянки, в тому числі право на державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку та одержання документів на ім`я [PERSON] , що посвідчують право власності на земельну ділянку» стосується порядку та волевиявлення позивача щодо реалізації визнаного за ним права на завершення розпочатої приватизації. Тобто [PERSON] обрано неналежний спосіб захисту прав. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про те, що наявні правові підстави для визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом права на завершення приватизації спірної земельної ділянки. Тому, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.ст. 13, 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: partial