Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Виноградівської міської ради Берегівського району Закарпатської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09 вересня 2006 року позивач одружився з [PERSON] , шлюб зареєстровано у виконкомі Підвиноградівської сільської ради Виноградівськогог району Закарпатської області, актовий запис № 20, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим керівником органу державної реєстрації актів цивільного стану від 09.09.2006року В шлюбі народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя за останні два роки в сторін не ладиться. Причина в тому, що відповідачка втратила інтерес до позивача та до сім`ї. Почастішали безпідставні скандали, сварки. Відповідачка [PERSON] постійно зайнята своїми особистими справами, розмовами з подругами, постійно веде переписку по телефону. У позивача виникли сумніви щодо її подружньої вірності. В кінці червня 2023 року , в черговий раз між сторонами виник скандал. Після вияснення всіх обставин сторони прийшли до переконання, що разом бути не можуть. 28 червня 2023 року припинили шлюбно-сімейні відносини і ведення спільного господарства. Відповідачка [PERSON] залишила позивача з дітьми та перейшла жити до своєї матері. Примирення між сторонами неможливе та збереження сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачкою є недоцільним. Відповідачка має намір вивести дітей за кордон. Позивач категорично заперечую, тому що діти бажають жити із позивачем, вони навчаються у Підвиноградівській ЗОШ-ІІІ ступенів з першого класу. Відповідачка [PERSON] наполягає на тому, щоб діти проживали разом з нею. З таким рішенням відповідачки позивач не згідний по тій причині, що діти виявили бажання проживати разом зі позивачем. Старший син [PERSON] навчається в одинадцятому класі , молодший син в шостому класі, їм добре і комфортно із позивачем. Позивач самостійно їх виховує, матеріально забезпечує, дбає про їхній духовний, фізичний розвиток. Позивач [PERSON] має постійне місце проживання, житлом забезпечений. На даний час у сторін виникло питання пов`язане із подальшим визначенням місцем проживання їх спільної дитини, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи в підготовче судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Дидинська Б.М., подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання заявлених вимог позову, які просила суд задоволити. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не прибула, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, однак надала до суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, при цьому заявлені до неї позовні вимоги визнала повністю. Представник третьої особи без самостійних вимог - органу опіки та піклування Виноградівської міської ради, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що при прийнятті рішення врахувати Висновок органу опіки та піклування Виноградівської міської ради за №02-15/3910 від 29.05.2023 року, згідно до якого визначення місця проживання спільних дітей сторін з позивачем, буде відповідати інтересам дітей. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, визначений законами України. Під час судового слідства встановлено, що сторони уклали шлюб 09.09.2006 року який зареєстровано у виконавчому комітеті Підвиноградівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської за актовим записом № 20. За час спільного проживання у сторін народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На протязі останнього часу сімейне життя між сторонами поступово погіршилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Проживати разом із відповідачкою однією сім`єю позивач не бажає. Стаття 104 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини 2 ст. 112 СК України, - «… Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення…». Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» розірвання шлюбу, здійснене судом після набрання чинності цим Законом, не підлягає державній реєстрації в органі державної реєстрації актів цивільного стану. У таких випадках документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ст.115 ч.3 Сімейного кодексу України). При розгляді питання про розірвання шлюбу в порядку позовного провадження суд приймає рішення, в резолютивній частині якого зазначає висновок по суті заявлених позивачем вимог (ст.215 ЦПК України). У зв`язку із чим позовні вимоги щодо розірванню шлюбу між сторонами підлягають до задоволення. В судовому засіданні також встановлено, що відповідачка [PERSON] самоусунулась від виховання та утримання своїх дітей, їх життям не цікавиться, зв`язків не підтримує. Позивач являється єдиним піклувальником своїх дітей, здійснює за ними постійний догляд, якого вони потребують, самостійно здійснює їх утримання та виховання.. Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно з ч.2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.3 ст. Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Крім того, суд звертає увагу обох сторін на те, що для гармонійного та повноцінного розвитку дитини участь обох батьків у вихованні дітей є важливим, та, останніми, як батьками дітей, в свою чергу, слід налагодити відносини між собою з метою досягнення належного спільного виховання дитини. При прийнятті рішення судом також враховано Висновок органу опіки та піклування Виноградівської міської ради за №02-15/3910 від 29.05.2023 року, згідно до якого визначення місця проживання спільних дітей сторін з позивачем, буде відповідати інтересам дітей. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та визначення місця проживання дитини із її батьком [PERSON] .

Outcome: approved