Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

ТОВ "Вера Фінанс" звернулось до суду із вищевказаним позовом. В обгрунтування своїх вимог позивач послався на те що, 25.06.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 014/1581/81/03103. Виконання зобов`язань за договором забезпечено договором іпотеки, предметом якого є квартира за адресою [ADDRESS] . 29.04.2013 року ПАТ "Фідокомбанк" став правонаступником за всіма правами та обов`язками ПАТ "Ерсте Банк", яке в свою чергу є правонаступником ВАТ "Ерсте Банк". Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2013 року на користь ПАТ "Фідокомбанк" з [PERSON] стягнута заборгованість за спірним кредитним договором. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.04.2021 року заяву замінена сторона виконавчого провадження по виконанню вищевказаного рішення суду на ТОВ "ВЕРРА ФІНАНС". Так, позивач стверджував, що невиконання відповідачем рішення суду надає новому стягувачу право задоволення своїх вимог шляхом звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення всіх мешканців спірного приміщення. Позивач в процесі розгляду справи позов підтримав, надавши відповідну заяву. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Третя особа [PERSON] пояснень по суті спору не надала. Дослідивши матеріали справи, доводи сторін, докази, на які вони послались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 25.06.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 014/1581/81/03103. За договором відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 94\~000 дол. США. Термін погашення кредиту - 24.06.2027 року зі платою 12,5% річних. Виконання зобов`язань за спірним кредитним договором забезпечено укладенням між банком та позичальником 25.06.2007 року договору іпотеки. Предметом іпотеки є квартира за адресою [ADDRESS] . 12.06.2012 року банк направив відповідачу вимогу вих. №32.10.0.06/54 про дострокове у тридцятиденний строк погашення кредитної заборгованості та повідомив, що в іншому випадку банк набуде право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки. Вказана вимога відповідачем не виконана. АТ «Ерсте Банк» звернулось до Малиновського районного суду м. Одеси, обравши способом захисту порушеного права - стягнення кредитної заборгованості (справа № 1519/19992/2012). В подальшому право вимоги за спірним кредитним договором від АТ "Ерсте Банк", яке в свою чергу є правонаступником ВАТ "Ерсте Банк", перейшло до ПАТ "Фідокомбанк" (статут, протокол N 3б-3/2013 від 29.04.2013 року). Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2013 року на користь ПАТ "Фідокомбанк" з відповідача стягнута заборгованість за кредитним договором в розмірі 109 208 (сто дев`ять тисяч двісті вісім) доларів США 23 центи. в гривневому еквіваленті за курсом НБУ. Рішення суду набрало законної сили. 15.04.2021 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси замінено сторону виконавчого провадження по виконанню рішення суду на позивача ТОВ "ВЕРРА ФІНАНС". На час вирішення спору рішення суду про стягнення кредитної заборгованості фактично не виконано. Разом із тим, відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Питання щодо застосування строків позовної давності по аналогічних правовідносинах розглядалось Великою Палатою Верховного Суду, яка у своїй постанові від 14.06.2023 року по справі №755/13805/16-ц зазначила наступне: « слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). \~ \~ \~ \~Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки». \~ \~ \~ \~Так, 13.07.2012 року (на 31-й день після направлення банком вимоги відповідачу про дострокове погашення всієї заборгованості) у кредитора розпочався строк позовної давності за двома, незалежними одна від іншої вимогами, а саме: про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem) та стягнення боргу (actio in personam). Право на вимогу про стягнення боргу кредитор реалізував в рамках справи цивільної справи №1519/19992/2012. Поряд із тим, з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem), яка є предметом розгляду цієї справи, позивач як кредитор звернувся лише 31.12.2021 року, у той час як строк позовної давності за цією вимогою сплив ще 13.07.2015 року. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений такий обов`язок позичальника, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Використовуючи своє право згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення позову про стягнення усього розміру заборгованості за договором до кінцевого терміну, банк змінив строк виконання зобов`язання. Цим банк як кредитор одночасно також змінив момент початку перебігу позовної давності за його вимогами. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 3.06.2020року у справі №2-3258/2008 (провадження № 61-46814св18). Як встановлено ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи викладене, суд погоджується із доводами відповідача, що на момент переходу прав до позивача банк (первісний кредитор) вже реалізував своє право на стягнення кредитної заборгованості за спірним договором за судовим рішенням. Оскільки позовна вимога ТОВ "Вера Фінанс" про виселення є похідною від первісної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, така вимога є безпідставною, не відповідає меті судочинства.

Outcome: dismissed