Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Позивач, яка діє через свого представника адвоката Жигареву М.В., звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, посилаючись на те, що з відповідачем по справі [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з 21.10.2010 року, від шлюбу мають двох малолітніх дітей, які наразі проживають разом з матір`ю за межами України. Між сторонами погіршилися подружні відносини, відсутнє взаєморозуміння, виникають конфлікти, сторони проживають окремо, а тому позивач просить суд розірвати шлюб та визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] і сина [PERSON] , [INFO] , з позивачем, оскільки діти і так проживають разом з матір`ю, яка опікується життям та здоров`ям дітей. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, а також надав письмово викладену заяву про взнання позову. Представник третьої особи, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, подано заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника. 20.10.2023 року ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду було прийнято позов [PERSON] та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с.115). 27.10.2023 року відповідач направив суду клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.121-123). 13.11.2023 року третя особа по справі направила до суду Висновок органу опіки та піклування з вирішення даного спору (а.с.128-129). 16.11.2023 року представник позивача направила суду зауваження на рішення Білоцерківської міської ради від 07.11.2023 р. №898 (а.с.131-133). 17.11.2023 року представник позивача подала суду зауваження на рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради (а.с.134-137). 05.12.2023 року третя особа по справі подала заяву про розгляд справи без участі їхнього представника (а.с.147). Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони з 21.10.2010 року перебувають в шлюбі, який було зареєстровано в відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського МУЮ Київської області, актовий запис № 1410 (а.с.19). Встановленим є те, що сторони є батьками дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджено копіями свідоцтва про народження дітей (а.с.20,21). В судовому засіданні встановлено, що місце проживання дітей сторін зареєстроване разом з батьками за адресом : [ADDRESS] . Зазначене житло перебуває у власності відповідача (а.с.23-28). Встановлено, що до лютого 2022 року, діти сторін проживали разом з батьками за місцем своєї реєстрації, відвідували навчальні заклади в м. Біла Церква. За місцем навчання діти характеризуються виключно позитивно. Обоє батьків цікавляться життям, навчанням своїх дітей, в повній мірі виконують свої батьківські обов`язки. Наведене підтверджено зібраними матеріалами справи. Встановлено, що з початком повномасштабного вторгнення РФ на територію України, позивач разом з дітьми виїхала на тимчасове проживання до Нідерландів де проживають в [ADDRESS] . Житло та умови проживання дітей задовільні, що підтверджено зібраними матеріалами справи (а.с.53-70). Встановленим є те, що діти сторін відвідують навчальні заклади в Нідерландах, позивач працевлаштована за контрактом в Нідерландах, має дохід (а.с.71-96). Згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 07.11.2023 року за № 898 щодо вирішення спору про визначення місця проживання дітей, орган опіки та піклування вважає неможливим надати висновок з даного питання, оскільки діти разом з матір`ю мешкають за кордоном (а.с.129). З пояснень учасників судового процесу слідує, що між сторонами мав місце конфлікт з приводу визначення місця проживання дітей, відповідач відмовився надати нотаріально посвідчену згоду на визначення місця проживання дітей з матір`ю, хоча, в судовому засіданні, [PERSON] повністю визнав позовні вимоги та зазначив, що безумовно погоджується на визначення місця проживання своїх дітей разом з матір`ю. Відповідач неодноразово навідував своїх дітей за місцем проживання в Нідерландах, відносини з позивачем та дітьми доброзичливі. Між сторонами існує згода щодо виховання і утримання дітей. Також, відповідач погодився на розірвання шлюбу з [PERSON] , зазначивши, що це в інтересах обох сторін, наразі примирення неможливе. Представник позивача вказала на основну причину розірвання шлюбу сторін - втрата позивачем почуттів до чоловіка та відсутність взаєморозуміння. При вирішенні вказаної справи суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить їхнім інтересам. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Одночасно з позовною вимогою про розірвання шлюбу, позивач поставила вимогу про визначення місця проживання дітей сторін з матір`ю. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У ч. 1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ст.141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини. В ст.150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. У вказаній статті зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. (ч.4-6 ст. 19 СК України) Висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. Подібний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19. В даному випадку, при вирішенні спору щодо місця проживання дітей суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, згоду обох батьків на те, щоб на період війни діти проживали за межами України задля їхньої безпеки та, фактичну згоду батьків на визначення місця проживання дітей з матір`ю. Як було зазначено вище, на даний час опікується дітьми переважно матір, оскільки виїхала з дітьми за кордон де більше року разом проживають. [PERSON] піклується про дітей, цікавиться їх навчанням, розвитком, створює всі умови для їх виховання та проживання, розвиває здібності дітей, офіційно працевлаштована, отримує заробітну плату. Батько дітей постійно проживає в м. Біла Церква, декілька раз навідував дітей за місцем їх проживання в Нідерландах, спілкується з дітьми, займається їх вихованням. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою забезпечення саме інтересів дітей, необхідно визначити їхнє місце проживання з матір`ю, оскільки наразі позивач найбільш оптимально може забезпечити спокійні та належні умови проживання і виховання дітей, крім того, діти ніколи не розлучалися з матір`ю, успішно адаптувалися в іншій країні і батьки дітей вважають, що на даний час, не потрібна зміна місця проживання чи навчання дітей та саме в інтересах малолітніх визначити їхнє місце проживання з матір`ю. Позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved