Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

У липні 2022 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даною позовною заявою в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 15.11.2019 в розмірі 43 400,00 Євро; за договором позики від 11.04.2020 в розмірі 3020,00 Євро та 250,00 доларів США. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та відповідачем 15.11.2019 укладено договір позики грошових коштів в розмірі 1 193 500,00 грн, що еквівалентно 43 400,00 Євро, які відповідач зобов`язався повернути до 20.01.2020. Також, 11.04.2020 вони уклали договір позики грошових коштів на суму 3 020,00 Євро та 250,00 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 30.04.2020. Вказані обставини підтверджуються розписками. Проте, в передбачений в розписках термін відповідач грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2022 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом направлений запит до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА щодо місця реєстрації відповідача [PERSON] . Згідно відповіді на запит від 07.03.2023, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.03.2023 у справі № 761/14102/22 відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики та справа призначена до розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 12.09.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати закрито підготовче судове засідання та розпочато розгляд справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Сповіщався про розгляд справи належним чином за адресою місця реєстрації, проте повідомлення не було вручено та повернулось до суду за закінченням терміну зберігання. Однак у постановах від 14.08.2020 від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] позичив у [PERSON] 1193500,00 грн, що було еквівалентно в день позики 43 400,00 Євро, які зобов`язався повернути до 20.01.2020. Також, [PERSON] позичив у [PERSON] 11.04.2020 3020,00 Євро та 250,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 30.04.2020. Відповідач в передбачений в договорах строк грошові кошти не повернув. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14 зазначено, що "відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання". Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки". Згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом, з офіційних відомостей НБУ, станом 11.12.2023 встановлено, що офіційний курс гривні до долару США становить 36,7424 гривень за 1 долар США, офіційний курс гривні до Євро становить 39,6010 гривень за 1 євро. З огляду на вказане, станом на 11.12.2023 сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача за договором позики від 15.11.2019 становить 1 838 278,00 грн, що еквівалентно 43400,00 Євро; за договором позики від 11.04.2020 - 119 595,02 грн, що еквівалентно 3020,00 Євро та 9185,60 грн, що еквівалентно 250,00 доларам США. Оскільки судом встановлено, що відповідачем умови договору позики не виконані, в передбачений договором строк грошові кошти в сумі не повернуті, суд вважає вимоги позивача обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача кошти судового збору у сумі 12405,00 грн.

Outcome: approved