Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] померла її, позивачки, мати [PERSON] , яка була зареєстрована та постійно проживала за адресою [ADDRESS] , яка стала єдиним власником даної квартири після смерті її, позивачки, батька [PERSON] 03.03.1979р. між нею, позивачкою, та [PERSON] укладено шлюб, у зв`язку з чим її прізвище було змінено, що підтверджується відміткою у паспорті. Згідно відміток паспорта та довідки технічного паспорта, вона, позивачка, вважається такою, що постійно проживала зі своїми батьками - [PERSON] та [PERSON] . Мати позивачки за свого життя заповіт не складала. Тобто, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із квартири [ADDRESS] , загальною площею 52,10 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., загальна інвентаризаційна вартість якої становить 30 000 грн. Зазначає, що вона, позивачка, не прийняла спадщину після смерті матері, оскільки будучи єдиним спадкоємцем після смерті матері, постійно проживала із матір`ю, доглядала за нею і здійснила поховання, а відтак вважала, що прийняла спадщину за фактом спільного проживання із спадкодавцем. Окрім того, враховуючи те, що в Україні з 24.02.2022р. введено воєнний стан, що вплинуло на роботу нотаріусів та доступу до реєстрів, позивачка керувалась тим, що відповідно до п.3 постанови КМУ № 164 "Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" від 28.02.2022 на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Для оформлення спадкових прав на квартиру матері вона, позивачка, звернулась до Другої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області, але їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру у зв`язку з тим, що на день звернення позивачка вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті матері. З огляду на вказане, у неї, позивачки, виникла необхідність звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 17.08.2023р. провадження у справі відкрито та справу призначено до підготовчого засідання. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.10.2023р. закрито підготовче\~провадження та\~призначено до\~судового розгляду\~по суті\~цивільну справу. Учасники судового процесу не прибули, хоча повідомлялися належним чином про дату, час та ісце розгляду справи. Представниця позивачки та представниця відповідача, кожна окремо, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, представниця позивачки просить позов задоволити. В матеріалах справи міститься лист завідувача Другої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області про розгляд справи без участв представника нотаріальної контори. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.10.1957р., позивачка [PERSON] , народилася [INFO] у місті Львові, її батьками значаться [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 03.03.1979р., позивачка 03 березня 1979 року уклала шлюб з гр. [PERSON] , та після укладення шлюбу їй присвоєне прізвище - [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04.11.2021р., батько позивачки [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.09.2022р., мати позивачки [PERSON] померла [INFO] . Після смерті батьків позивачки залишилася квартира [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва № [NUMBER] про право власності на квартиру, виданого 01 серпня 1996 року Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів, квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належала [PERSON] та членам його сім"ї - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно копії листа завідувача Другої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Г.В. Палажій №679/02-14 від 27.06.2023р., спадкоємцем до майна померлих [PERSON] та [PERSON] - квартири [ADDRESS] , є донька - [PERSON] (позивач у справі). Листом від 05 29 червня 2023 року №693/02-14 завідувачем Другої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Г.В. Палажій повідомлено [PERSON] про пропуск строку для прийняття спадщини та про вирішення даного питання в судовому порядку. У\~статті 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ст. 1216 ЦК України, визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з цього моменту виникає право на спадкування, а місцем відкриття спадщини - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України, сп адкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Ст.1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно вимог ст.1268 ЦК України, спад коємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається\~прийняття спадщини\~з умовою\~чи із\~застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою\~згодою спадкоємців,\~які прийняли\~спадщину,\~спадкоємець,\~який пропустив\~строк для\~прийняття спадщини,\~може подати\~заяву про\~прийняття спадщини\~нотаріусу або\~в сільських\~населених пунктах\~-\~уповноваженій на\~це посадовій\~особі відповідного\~органу місцевого\~самоврядування за\~місцем відкриття\~спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивачка несвоєчасно звернулася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Позивачка просить встановити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батьків. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Позивачкою доведено, а відповідачем не спростовано обґрунтованість заявлених позовних вимог. Для спростування доводів позову відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не надав. Згідно з частинами 1, 2\~статті 2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Для спростування доводів позову відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2\~Постанови пленуму\~Верховного суду\~України №\~14\~від 18\~грудня 2009\~року «Про судове рішення у цивільній справі»\~встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~може бути\~визначено тільки\~у світлі\~конкретних обставин\~справи (рішення\~ЄСПЛ від\~18\~липня 2006\~року №\~63566/00\~«Проніна проти\~України (Pronina\~v.\~Ukraine)»,\~§ 23). На підставі наведеного,

Outcome: partial