Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Сорочана Єлисея Васильовича, звернувся до Новоодеського районного суду Миколаївської області із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 16.12.2022 року о 09 год. 20 хв. в м. Нова Одеса по вул. Центральній, на перехресті з вул. Петровського, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом Citroen C-Elysee, державний номер [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість, не був уважний та допустив зіткнення з транспортним засобом Skoda Fabia, державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , під керуванням водія [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Настоящого І.А., за фактом вчинення вказаної ДТП, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказав, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», яка виконуючи взяті на себе зобов`язання за договором страхування здійснило позивачу страхову виплату у сумі 60000,00 грн. Проте, посилаючись на те, що відповідно до звіту № 85-22 від 15.02.2023 року про незалежну оцінку майна, вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП власнику транспортного засобу Skoda Fabia, державний номер [NUMBER] , становить 84524,44 грн. + 5000,00 грн. витрат на проведення оцінки майна, а тому просив стягнути з відповідача різницю між завданою шкодою та страховою виплатою, що складає 29524,44 грн., а також понесені позивачем судові витрати. В свою чергу представником відповідача було надано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову, у зв`язку із тим, що відповідно до п. 4 страхового поліса № АР/3516672 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.12.2022 року між власником транспортного засобу Citroen C-Elysee, державний номер [NUMBER] та ТДВ «СК «Гардіан», страхова сума за шкоду заподіяну майну складає 160000,00 грн., а тому відповідачем по справі має бути саме страхова компанія, з якої і має бути стягнута, вказана у позові, сума матеріальних збитків. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав в ньому викладених, просив про його задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та просив відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вивчивши доводи позову, відзиву на позовну заяву, матеріали справи і заслухавши учасників справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 09.01.2023 року, постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, по справі № 473/3944/22, [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в тому, що 16.12.2022 року о 09 год. 20 хв. в м. Нова Одеса по вул. Центральній на перехресті з вул. Петровського, водій [PERSON] керував транспортним засобом Citroen C-Elysee, державний номер [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість, не був уважний та допустив зіткнення з транспортним засобом Skoda Fabia, державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до поліса № АР/3516672 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 10.12.2022 року між ТДВ «СК «Гардіан» та [PERSON] , страховою сумою на одного потерпілого є 160000,00 грн., забезпечений транспортний засіб: Citroen C-Elysee, державний номер [NUMBER] . Згідно виписки з карткового рахунку позивача [PERSON] , 20.01.2023 року ТДВ «СК «Гардіан» сплатила йому 60000,00 грн. за пошкодження т/з Skoda Fabia, державний номер [NUMBER] . Відповідно до звіту № 85-22 про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля Skoda Fabia, реєстраційний номер [NUMBER] , складеного оцінювачем [PERSON] , вартість матеріального збитку становить 84524,44 грн. з урахуванням ПДВ в запчастинах. Крім того позивачем, згідно долучених до позову копій квитанцій, на користь оцінювача [PERSON] було сплачено 5000,00 грн. за надання послуг з оцінювання збитків. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України). За правилом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України "Про страхування". До них, п. 9 ч. 1 вказаної статті, відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 6 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 9.4 ст. 9 Закону, страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до ст. 9 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну. Статтею 28 Закону, встановлено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону). Таким чином, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Саме така правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Крім того, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи відповідно до положень ст. 13 ЦПК України розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правилами ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Згідно з вимогами ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи лише в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, поданих суду учасниками справи. Відповідачі мають рівні з позивачем права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та обов`язок щодо доведення обставин, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Незалучення належного відповідача до участі в розгляді справи, як і залучення в неналежному статусі, позбавляє цих осіб реалізовувати права та обов`язки, гарантовані їм процесуальним законом, щодо предмета спору. З урахуванням наведеного, суд позбавлений можливості ухвалити рішення по суті справи та надати оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам, встановити чи відкинути як недоведені конкретні обставини у справі, права щодо підтвердження або спростування яких не реалізовані не залученими до участі у справі конкретними особами. Оцінка судом обґрунтованості позовних вимог може відбуватися лише в разі залучення усіх належних сторін. Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є виключним правом позивача, обов`язком суду є розгляд справи в межах заявлених позовних вимог на підставі поданих сторонами та третіми особами доказів, оцінка обґрунтованості позовних вимог по суті з урахуванням належності відповідачів у справі. Суд позбавлений можливості ухвалити рішення по суті справи в разі незалучення до участі у справі осіб, не залучених у якості відповідачів. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини справи, суд приходить до висновку, що для розгляду позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди має бути залучене до участі у справі у якості відповідача товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан». Клопотань про залучення ТДВ «СК «Гардіан» до участі у справі, в якості відповідача від позивача та його представника до суду не надходило. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 707/2-1006/2011. Також ВС зауважив, що суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом із тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначенні процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Тому, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , яка застрахована у ТДВ «СК «Гардіан», де страхова сума за шкоду, заподіяну майну, відповідно до поліса № АР/3516672, перевищує фактично оцінені майнові збитки, що завдані [PERSON] , то відповідач [PERSON] не є належним відповідачем у справі, у зв`язку із чим у задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed