Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивач вказала, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є вона та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 25 лютого 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис №107. Донька народилася в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Невдовзі після народження дитини рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області 22 серпня 2012 року шлюб було розірвано, сім?я припинила своє існування. Після розірвання шлюбу донька залишилася жити з позивачем. З того часу відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?язків, будь-якої участі у вихованні та розвитку нашої доньки не приймає, не цікавиться потребами та долею нашої дитини, не піклується про її стан здоров?я. Оскільки відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надавав, позивач звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини. Так, Лозівським міськрайонним судом Харківської області 29 жовтня 2014 року було видано судовий наказ, за змістом якого з [PERSON] , [INFO] , на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду - 01 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною віку повноліття, але з першого дня видачі судового наказу про стягнення аліментів на дітей відповідач жодного разу матеріальну допомогу на дитину не сплачував. Тому 07.06 2018 року [PERSON] звернулася із заявою до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та у місті Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про повернення виконавчого документа. Наразі позивач створила нову сім?ю, 08 червня 2022 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] . Від вказаного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Разом з дітьми та своїм чоловіком позивач проживає за адресою: [ADDRESS] . У свою чергу чоловік позивача з перших днів турбується про дружину та мою старшу доньку, сприймає її як свою рідну дитину, не обмежуючи в увазі та турботі. Відповідач, покладених законом на батьків обов?язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються без участі та підтримки з боку Відповідача. 27 грудня 2022 року рішенням №954 Лозівської міської ради Харківської області виконавчого комітету визначено місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , з мамою [PERSON] . Позивач вказала, що ніколи не перешкоджала і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню батька з дитиною. З урахуванням вище викладеного, зважаючи на ухилення відповідача від виконання батьківських обов"язків, позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою суду провадження у справі було відкрито у порядку загального позовного провадження, сторонам надано час для подання заяв по суті. 03.10.2023 року на адресу суду надійшов висновок виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області як органу опіки та піклування. 07.11.2023 року ухвалою суду призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, адвокат надала телефонограму, в якій наполягала на задоволенні позову та просила розглянути справу за відсутності її та довірителя. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини не явки не повідомив, відзиву не надав. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області у судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Представник Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області у судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з викладеного, зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши докази, надані сторонами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є вона та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 25 лютого 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис №107(а.с.13). Донька народилася в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області 22 серпня 2012 року шлюб було розірвано(а.с.18). Після розірвання шлюбу донька залишилася жити з позивачем. Як зазначила позивач, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?язків, будь-якої участі у вихованні та розвитку нашої доньки не приймає, не цікавиться потребами та долею нашої дитини, не піклується про її стан здоров?я, матеріальну допомогу на утримання доньки не надавав. [PERSON] вказав також, що у зв"язку з вище вказаним, вона звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини. Лозівським міськрайонним судом Харківської області 29 жовтня 2014 року було видано судовий наказ, за змістом якого з [PERSON] , [INFO] , на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду - 01 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною віку повноліття, але з першого дня видачі судового наказу про стягнення аліментів на дітей відповідач жодного разу матеріальну допомогу на дитину не сплачував. Тому 07.06 2018 року [PERSON] звернулася із заявою до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та у місті Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про повернення виконавчого документа. Позивач створила нову сім?ю, 08 червня 2022 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Від вказаного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с.15). З витягів та довідки вбачається, що позивач разом з дітьми та своїм чоловіком проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.12, 32-34). Відповідач, покладених законом на батьків обов?язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються без участі та підтримки з боку Відповідача. 27 грудня 2022 року рішенням №954 Лозівської міської ради Харківської області виконавчого комітету визначено місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , з мамою [PERSON] (а.с.17). З урахуванням вище викладеного, зважаючи на ухилення відповідача від виконання батьківських обов"язків, позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Мати з новим чоловіком приймають активну участь у житті дитини, турбуються про стан здоров"я, про що свідчать долучені до матеріалів справи копія медичної довідки(а.с.31), а також висновок органу опіки та піклування(а.с.45-46). Викладеним у висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області як органу опіки та піклування підтверджується ухилення відповідача від батьківських обов"язків, орган опіки та піклування визнав позбавлення батьківських права батька доцільним. Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При дослідженні матеріалів, що були надані позивачем, судом встановлено факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов"язків, таких як виховання та утримання доньки. Згідно з ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вищезазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові по справі №631/2406/15-ц від 13 березня 2019 р. Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, беручи до уваги відсутність відзиву, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно дитини, з тих підстав, що батько свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не спілкується з дитиною, не піклуються про стан її здоров`я. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.07.2016 № 760/18209/15-ц та від 14.09.2016 № 216/2914/14-ц). Суд звертає увагу відповідача на те, що згідно п.1 ч.1 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання. Крім того, відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України). Згідно з ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи те, що [PERSON] вже були стягнуті аліменти з відповідача, беручи до уваги, що в позовній заяві позивача відсутня вимога стосовно стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, суд вирішувати дане питання не буде. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір на користь позивача.

Outcome: approved