Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

представник позивача звернулася до суду із позовом до відповідачів про визнання за [PERSON] права власності на частину земельної ділянки площею 0,0631 га, кадастровий номер: 46010137200:07:006:0063, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що [PERSON] є власником (одної другої) частки житлового будинку [ADDRESS] ) загальною площею 102,4 кв.м. по [ADDRESS] . Житловий будинок по [ADDRESS] розташований на земельній ділянці загальною - площею 0,0631 га, кадастровий номер земельної ділянки: 4610137200:07:006:0063, призначення: для обслуговування житлового будинку, яка згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві спільної сумісної власності зареєстрована за дідом Позивача - [PERSON] , який помер [INFO] , та Відповідачами - [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 21.03.2014 року. Таким чином, Позивач - [PERSON] є власником житлового будинку, проте не є власником відповідної частини земельної ділянки, на якій такий будинок розташований і яка призначена для його обслуговування, що суперечить закону та порушує права Позивача. Власником відповідної частини земельної ділянки, яка призначена для обслуговування частки житлового будинку [ADDRESS] , що належить Позивачу, залишається її дідо - [PERSON] , який помер [INFO] і спадкова справа після смерті такого не заводилася. На час отримання свідоцтва та реєстрації права власності за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,0631 га, кадастровий номер 610137200:07:006:0063, яка призначена для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , зазначені особи були співвласниками даного будинку і розмірі їхніх часток у будинку становили , та відповідно, а відтак розміри їх часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку були пропорційними часткам у будинку та становили частка земельної ділянки належала [PERSON] , і по частці земельної ділянки - [PERSON] та [PERSON] , [INFO] [PERSON] подарував частку житлового будинку [ADDRESS] своєму сину (батьку Позивача) [PERSON] , який, в свою чергу, подарував частину відповідного будинку Позивачу. У зазначених вище договорах вказано про те, що відповідний будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0631 га кадастровий номер 610137200:07:006:0063, проте правочинів щодо розпоряджання відповідною частиною земельної ділянки, на які розташований будинок, вчинено не було. Таким чином, разом з переходом права власності на відповідну частину будинку на підставі укладених 26.06.2015 року договорів дарування між [PERSON] і [PERSON] та між [PERSON] і [PERSON] , до обдарованих осіб перейшло і право власності на відповідну частину земельної ділянки, яка призначена для обслуговування будинку, проте таке право власності на відповідну частину земельної ділянки не було за ними зареєстроване. Таким чином, змушена звернутись до суду із позовом. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2022 року відкрито провадженні у справі та розпочато підготовче провадження у справі. Від відповідачів [PERSON] , [PERSON] до суду надійшло «заперечення на позовну заяву». Проти позову заперечують, оскільки площа земельної ділянки Березова 44 належала [PERSON] . На цій ділянці будувався будинок, який мав належати тільки [PERSON] і [PERSON] . Фундамент цього будинку був зроблений батьком і дідусем. По проханню сина [PERSON] , який на цей час проживав за адресою своєї дружини, [PERSON] віддав частину земельної ділянки вже з фундаментом під забудову 1/2 будинку і розділив землю між сином і зятем (батьком відповідачів) огорожею, межі якої збережені по даний час. З 1963 року їх батьки вже проживали за адресою [ADDRESS] , і по даний час жодних суперечок за землю ніколи не було до нової претендентки [PERSON] . Також, до суду поступив відзив на позовну заяву відповідачів [PERSON] , [PERSON] . В такому зазначають, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.03.2014 р. спірна земельна ділянка належала відповідачам - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (діду позивачки, який помер [INFO] ) на праві спільної сумісної власності. Інших співвласників вказаної земельної ділянки (загальною площею 0,0631 га, кадастровий номер: 4610137200:07:006:0063) на той час не існувало. Таким чином, розмір частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку становив саме 1/3, пропорційно до кількості співвласників зазначеної земельної ділянки та у відповідності до їх волевиявлення, оскільки жодних правочинів щодо зміни їх часток вчинено не було, що визнає в своїй позовній заяві сама позивачка. За загальним правилом, закріпленим у частині першій ст. 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Жодних документів щодо реєстрації права власності на належну позивачці частину спірної земельної ділянки вона не надає, а також не наводить обґрунтованих правових підстав, чому на протязі такого тривалого часу право власності на відповідну частину земельної ділянки не було за нею зареєстровано. Крім цього, долучені до позовної заяви документи - Договір дарування від 26.06.2015 року, згідно якого позивачка отримала в дар від свого батька частину вказаного житлового будинку, та свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.09.2022 року, згідно якого по спадщині після смерті батька позивачка отримала частину вказаного житлового будинку, не містять жодних застережень щодо набуття позивачкою прав власності саме на частину спірної земельної ділянки. Таким чином, з набуттям позивачкою права власності на частину вказаного житлового будинку, який розташований на спірній земельній ділянці, до неї, як до нової власниці цього нерухомого майна, в силу положень статтей 120 ЗК України та 377 ЦК України, не перейшло право власності на частину спірної земельної ділянки, оскільки попередній власник не мав такої частки на момент її відчуження. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні, наведеним в позові. Відповідачі та їх представник проти позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з Наказом Управління комунальної власності ЛМР від 18.07.2011 року, було вирішено оформити право спільної часткової власності на житловий будинок на [ADDRESS] : гр. [PERSON] (батько відповідачів) - на 1/2 ідеальну частину житлового будинку; гр. [PERSON] (дідо позивача) - на 1/2 ідеальну частину житлового будинку. Станом на день подання позову [PERSON] є власником (одної другої) частки житлового будинку [ADDRESS] . Так, частину зазначеного вище житлового будинку [PERSON] отримала в дар від свого батька - [PERSON] на підставі договору дарування. В свою чергу, батько Позивача - [PERSON] став власником частини будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 26.06.2015 року, укладеного між ним та його батьком - [PERSON] (дарувальник). [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на (одну четверту) частку житлового будинку [ADDRESS] і яку прийняла Позивач - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Онищак Н.М. 06 вересня 2022 року. Станом на сьогодні співвласниками житлового будинку [ADDRESS] є позивач - [PERSON] , якій на праві власності належить такого будинку, відповідачі - [PERSON] , якій належить (одна четверта) частка житлового будинку, та [PERSON] , якій на праві власності також належить (одна четверта) частка будинку. Житловий будинок по [ADDRESS] розташований на земельній ділянці загальною - площею 0,0631 га, кадастровий номер земельної ділянки: 4610137200:07:006:0063, призначення: для обслуговування житлового будинку, яка згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві спільної сумісної власності зареєстрована за дідом Позивача - [PERSON] , який помер [INFO] , та Відповідачами - [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 21.03.2014 року. У відповідності до ст.125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.03.2014 р. (індексний номер: 19375582) - копія якого долучена самою позивачкою до позовної заяви та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.03.2014 р., спірна земельна ділянка належала відповідачам - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Інших співвласників вказаної земельної ділянки (загальною площею 0,0631 га, кадастровий номер: 4610137200:07:006:0063) на той час не існувало. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги та претендуючи на частину спірної, позивач посилається на положення ч.6 ст.120 ЗК України , та вважає, що з переходом права власності на відповідну частину будинку на підставі укладених 26.06.2015 року договорів дарування між [PERSON] і [PERSON] та між [PERSON] і [PERSON] , до обдарованих осіб перейшло і право власності на відповідну частину земельної ділянки, яка призначена для обслуговування будинку, тобто на частину. Суд з такими доводами позивача не погоджується із таких підстав. Як уже зазначено судом, спірна земельна ділянка була передана власникам будинку [ADDRESS] у процесі приватизації за зверненням трьох співвласників будинку у спільну сумісну власність. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.03.2014 р. (індексний номер: 19375582) спірна земельна ділянка загальною площею 0,0631 га, кадастровий номер: 4610137200:07:006:0063 належала відповідачам - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. У відповідності до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ч.2 ст.370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Як встановлено у судовому засіданні відповідно до договору дарування від 26.06.2015 року [PERSON] подарував [PERSON] частину будинку [ADDRESS] . При цьому частка у земельній ділянці не була предметом цього договору дарування. Як вбачається із копії договору дарування від 26.06.20215 року (а.с.13) [PERSON] подарував частину будинку [ADDRESS] позивачці. При цьому частка у земельній ділянці також не була предметом цього договору дарування. З копії свідоцтва про право на спадщину від 06.09.2022 року (а.с.20) після смерті батька [PERSON] позивачка стала власником ще частини будинку [ADDRESS] . Суд вважає, що виходячи із положень ч.2 ст.370 ЦК України, оскільки спірна земельна ділянка передавалася трьом співвласникам у спільну сумісну власність і домовленістю між ними, законом чи рішенням суду не визначено конкретні частки співвласників, тому всіх власників частки були рівними, тобто, кожному із співвласників належало по 1/3 частині спірної земельної ділянки. Окрім цього, у відповідності до ст.89 ЗК України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку становив саме 1/3, пропорційно до кількості співвласників зазначеної земельної ділянки та у відповідності до їх волевиявлення, оскільки жодних правочинів щодо зміни їх часток вчинено не було. Згідно ст.377 ЦК України (відповідно до чинної редакції) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). Згідно з ч.1 ст.120 ЗК України (відповідно до чинної редакції) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій ст.120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Суд погоджується із доводами представника відповідачів, що долучені до позовної заяви документи - Договір дарування від 26.06.2015 року (згідно якого позивачка отримала в дар від свого батька частину вказаного житлового будинку) та Свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.09.2022 року (згідно якого по спадщині після смерті батька позивачка отримала частину вказаного житлового будинку) не містять жодних застережень щодо набуття позивачкою прав власності саме на частину спірної земельної ділянки, оскільки вона стала власником земельної ділянки, яка належала [PERSON] , тому їй належить 1/3 частина спірної ділянки, а не частина, як вважає позивач. Відповідно до положень ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст. 77-79 ЦПК України. Таким чином, слід прийти до обґрунтованого висновку про те, що з набуттям позивачкою права власності на частину вказаного житлового будинку, який розташований на спірній земельній ділянці, до неї, як до нової власниці цього нерухомого майна, в силу положень статтей 120 ЗК України та 377 ЦК України, не перейшло право власності на частину спірної земельної ділянки, оскільки попередній власник не мав такої частки на момент її відчуження. Натомість позивач має право на 1/3 частину спірної земельної ділянки, оскільки саме такою ідеальною частку у праві спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку володів сам [PERSON] - пропорційно до кількості співвласників зазначеної земельної ділянки та у відповідності до їх волевиявлення, оскільки жодних правочинів щодо зміни їх часток вчинено не було. Таким чином, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково і слід визнати за позивачем право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0631 га, кадастровий номер: 46010137200:07:006:0063, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Окрім цього, з врахуванням часткового задоволення позову, слід стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог, а саме судовий збір в розмірі по 405,23 грн, а в решті - залишити за позивачем.

Outcome: approved