Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

17.11.2023 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов [PERSON] , поданий представником адвокатом Оленич Р.А., до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначає про те, що вона є дочкою [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] . Також вказує, що у неї був рідний брат [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Інших рідних братів або сестер у позивачки не було. Також позивачка зазначає, що після реєстрації шлюбу вона змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04.07.2014 року. Зазначає, що у власності її матері був житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (до перенумерації будинків - [ADDRESS] ). Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,25 га. Даний житловий будинок побудований у 1951 році і складається із власне самого будинку та господарських (присадибних) будівель та споруд (сарай, вбиральня), що підтверджується технічним паспортом від 25.11.2022 року, виданим КП "Міжгірське бюро технічної інвентаризації" Міжгірської селищної ради. На день смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , у вищевказаному житловому будинку проживала матір позивачки [PERSON] . На день смерті матері позивачки [PERSON] у даному будинку ніхто не проживав. Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18.09.2023 позивачці визначено додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . 19.10.2023 року позивачка прийняла спадщину, яка належала її матері, подавши відповідну заяву до Міжгірської державної нотаріальної контори. Однак, постановою державного нотаріуса Міжгірської державної нотаріальної контори від 31.10.2023 року за №120/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а тому позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею, [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими (присадибними) будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22.11.2023відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.35). В підготовче судове засідання позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Оленич Р.А. не з`явилися, про день та час проведення підготовчого судового розгляду були повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду 11.12.2023 року подано письмові заяви позивачки та її представника в особі адвоката Оленича Р.А. з проханням розглянути справу без їх участі, за наявними у справі матеріалами. Заявлені позовні вимоги [PERSON] підтримують у повному обсязі та просять позов задовольнити за підставами, викладеними у позовній заяві. Представник відповідача Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області в підготовче судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомлено, відзив на позов [PERSON] , заперечень проти заявлених нею позовних вимог на адресу суду не подано. Проте, до суду надано заяву відповідача Міжгірської селищної ради, в якій останні просять розглянути справу без участі уповноваженої особи селищної ради за наявними у справі матеріалами, проти заявлених позивачкою [PERSON] позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно не заперечують (а.с.40). З врахуванням положень ч.1 ст.198, ч.3 ст.211 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Дослідивши у повному обсязі матеріали цивільної справи № 302/2018/23, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цієї справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] народилася [INFO] в селі Новоселиця Міжгірського району Закарпатської області, батьком якої є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про її народження, копія якого є в матеріалах справи (а.с.7) та шлюб між батьками позивачки був зареєстрований 30.01.1955 року виконавчим комітетом Новоселицької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, актовий запис №3, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а.с.6). Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04.07.1914 року (видане повторно), [PERSON] уклала з [PERSON] шлюб, який був зареєстрований 21 травня 1979 року виконавчим комітетом Синевирської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області. Та з вказаного свідоцтва вбачається, що після укладення шлюбу дошлюбне прізвище дружини було змінено з « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] » (а.с.12). Батько позивачки [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , у віці 59 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Новоселицької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 17.05.1993 року, за актовим записом № 5, та копія якого є в матеріалах справи (а.с.8). Згідно довідки Новоселицького старостинського округу Міжгірської селищної ради за вих.№ 300 від 04.08.2023 року, на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] проживала та була зареєстрована дружина - [PERSON] , [INFO] (а.с.19). Мати позивачки [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , у віці 69 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконачим комітетом Новоселицької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 25.07.2006 року, за актовим записом № 7, та копія якого є в матеріалах справи (а.с.9). Згідно довідки Новоселицького старостинського округу Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області за вих.№ 301 від 04.08.2023 року, на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у будинку [ADDRESS] ніхто не проживав і не був зареєстрований (а.с.18). З Виписки з погосподарської книги, виданої Новоселицьким старостинським округом Міжгірської селищної ради, вбачається, що згідно погосподарської книги № 4 за померлою [INFO] [PERSON] в [ADDRESS] закріплений особовий рахунок [NUMBER] . У відповідності до перенумерації будинків, проведеного в селі Новоселиця, старий № [NUMBER] житлового будинку було змінено на діючий № [NUMBER] . Померла [PERSON] дійсно є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] і розташований на земельній ділянці площею 0,25 га в с. Новоселиця. Зазначений житловий будинок побудований у 1951 році, свідоцтво на право власності на даний житловий будинок сільською радою не видавалось (а.с.13). Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та виготовленого КП «Міжгірське бюро технічної інвентаризації» станом на 05.10.2023 року на замовлення [PERSON] вбачається, що вказаний будинок складається з: кухні площею 10,39 кв.м., житлової кімнати площею 15,75 кв.м., кладової площею 10,56 кв.м., кладової 6,8 кв.м., житлової кімнати площею 19,35 кв.м., згідно технічного паспорту, копії якого є в матеріалах справи (а.с.14-17). Як вбачається із Звіту про оцінку майна № 23-221106-011 - житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складеного оцінювачем ПП «Експерт-Сервіс» [PERSON] , зазначено, що станом на дату оцінки -15.11.2023 року вартість вказаного об`єкту нерухомого майна становить - 132667,00 гривні (а.с.25-31). Як вбачається з рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18.09.2023 року, яке набрало законної сили 19.10.2023 року, позиваці [PERSON] визначено додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.21-22). З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 74407500 від 19.10.2023 року, виданого Міжгірською державною нотаріальною конторою вбачається, що державним нотаріусом Дунаєвою О.І. заведена спадкова справа № 95/2023 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.23). Постановою державного нотаріуса Міжгірської державної нотаріальної контори за вих. № 120/02-31 від 31.10.2023 року відмовлено [PERSON] , позивачці у справі, у видачі Свідоцтва про право на спадщину за майном померлої матері [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з тих підстав, що відповідно до п.4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про право власності на майно, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, на вищевказаний житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи та відсутня інформація в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо зазначеного вище нерухомого майна. Також у вказаній постанові нотаріуса зазначається про те, що спадщину за майном померлої [PERSON] прийняла позивачка [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини. Зазначено, що ніхто інший не проживав, із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався (а.с.24). Згідно витребуваної судом спадкової справи № 95/2023, заведеної 19.10.2023 державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори за майном померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що 19.10.2023 року до вказаного нотаріуса звернулася [PERSON] , позивачка у даній справі, із заявою про прийняття спадщини за законом та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , та в якій вказує, що вона спадщину прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини за законом (а.с.39). Положеннями статті 1217 Цивільного кодексу Україна встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до приписів статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Частиною першою статті 1221 ЦК України встановлено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п.11 ч.1 ст.346 ЦК України). Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.05.2013). В свою чергу, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відмова нотаріуса не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини, а його право в такому випадку підлягає судовому захисту. Згідно з п.п.1,2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у зв`язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України та враховувати, що заповідач, зокрема, має право: призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК); без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом, крім тих, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року зазначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань. Відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже, оскільки позивачка [PERSON] спадщину за майном після померлої матері [PERSON] прийняла в позасудовому порядку шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом, не має можливості оформити свої спадкові права на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок, тому вона змушена звертатися до суду за захистом своїх прав та охороняємих законом інтересів, обираючи передбачений пунктом першим частини 2 статті 16 ЦК України спосіб захисту свого права у вигляді - визнання права та питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Встановлені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини підтверджуються сукупністю вивчених судом фактичних даних за наданими документами, що дає суду підстави для ухвалення рішення на користь позивачки [PERSON] . Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем та ті обставини, що прийняттям спадщини позивачем, з огляду на положення статей 1258 і 1265 ЦК України, права інших осіб не порушуються, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та оцінивши у сукупності наявні у справі докази, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. Приймаючи ті обставини, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] , позивачка по справі, у тому числі щодо спадкового майна у виді житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , первинна реєстрація вказаного об`єкту нерухомого майна за померлою [PERSON] своєчасно не проведена та правовстановлюючі документи на вищевказаний житловий будинок відсутні. Крім того, заявлені [PERSON] позовні вимоги відповідачем не оспорені, відзив, письмові заперечення проти позову ним не подані, іншій спадкоємці відсутні, а тому на підставі викладеного суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги про визнання за нею права власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачкою при зверненні до суду в загальній сумі 1326,70 грн. /а.с.1/. Натомість, враховуючи що стороною позивача не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат за рахунок відповідача, тому на підставі ст.13 ЦПК України суд не розглядає зазначене питання.

Outcome: approved