Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач [PERSON] звернувся із позовом до суду, який обґрунтовує тим, що 31 жовтня 2006 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики на суму 3 800 доларів США, згідно умов якого позикодавець передає відповідачеві у власність кошти в сумі 3 800 доларів США строком на один рік, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений договором строк не пізніше 31 жовтня 2007 року з правом часткового дострокового повернення коштів умов. Вказані обставини підтверджуються власноруч написаною відповідачем розпискою. Однак, до визначеної дати сторонами у договорі позики відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, і позичених коштів у визначений договором строк не повернув. Просить стягнути борг за договором позики та три відсотки річних в сумі 1 824 доларів США. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просить його задовольнити та стягнути суму боргу в повному обсязі. Суду пояснив, що вважав розписку втраченою, тому звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про час і місце розгляду справи у визначеному законом порядку. Його представник заявленого позову не визнав, посилається на те, що [PERSON] боргові зобов`язання виконані в повному обсязі, подав заяву про застосування строку позовної давності. Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 03 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її до судового розгляду 29.11.2023 року ухвалено рішення по справі. Заслухавши доводи позивача, викладені у позовній заяві, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що згідно розписки, датованої 31 жовтня 2006 року відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 3 800 доларів США, котрі зобов`язався повернути до 31 жовтня 2007 року. Вказані обставини підтверджуються борговою розпискою від 31 жовтня 2006 року. Позивач посилається, що умов договору позики щодо повернення боргу в сумі 3 800 доларів США відповідач [PERSON] не виконав та у визначений договором позики строк позичених коштів не повернув, що підтверджується копією боргової розписки наданої позивачем. Представник відповідача покликається на те, що боргових зобов`язань відповідача перед позивачем не існує, оскільки виконані повністю. На вимогу суду позикодавець надав інший екземпляр розписки, іменований оригіналом та виконаної чорним чорнилом, як пояснив у судовому засіданні. Проте наданий документ викликає сумнів у його оригінальності, однак представником відповідача не оспорюється. Натомість ним подана заява про застосування судом строку позовної давності до цих правовідносин. Відповідно за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Позичальник просить стягнути борг в розмірі позичених коштів в сумі 3 800 доларів США та відповідно до частини 2 статті 625 К України три відсотки річних за невиконання грошового зобов`язання. Відповідач не довів, а суд відповідно не встановив, що позика повернута, однак згідно положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно положень частини 4 статті 267 ЦК України визначено сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки, строк виконання зобов`язання сторони визначили 31 жовтня 2007 року, однак позивач звернувся до суду з пропуском строку трирічного строку позовної давності. Суд вважає, що не можуть застосовуватись положення пункту 19 Прикінцевих та Перехідних положень у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, оскільки такий строк пропущено позивачем задовго до початку надзвичайного стану в Україні. Тому, суд відмовляє у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду. Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог, тому в разі відмови у задоволенні позову судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed