Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

представник позивачки адвокат Валько В.С. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивачки пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 26\~210,84 гривень. Позов обґрунтовує тим, що 18.07.2022 Ленінським районним судом міста Запоріжжя видано судовий наказ № 334/2581/22, яким стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 липня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. 25.07.2023 державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зуб Д.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 72332362. У зв`язку із наявною заборгованості по аліментам загальна сума заборгованості по аліментам станом на 31.08.2023 становить 26\~210,84 гривень. 20.09.2023 вказана заборгованість повністю погашена боржником у загальній сумі 29\~884,66 гривні. Загальна сума заборгованості за пенею становить 74\~170,77 гривень. В той же час позивач враховує положення частини першої статті 196 СК України, згідно з якою розмір неустойки (пені) не може перевищувати загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів у зв`язку із чим сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів має становити 26\~210,84 гривень, що відповідає загальному розміру заборгованості по аліментам станом на серпень 2023 рік, визначеного державним виконавцем у розрахунку заборгованості від 07.09.2023. Представник [PERSON] адвокат Черкашин І.І. подав відзив на позов, в якому зазначив, що згідно змісту позовної заяви позивачка просить стягнути з відповідача пеню в сумі 26\~210,84 гривень за наявну у нього станом на 31.08.2023 заборгованість перед позивачкою зі сплати аліментів на утримання доньки. При цьому пеня розрахована позивачкою за період з 01.07.2022 по 01.08.2023. За твердженням останнього у вказаний проміжок часу відповідач начебто ухилявся від сплати аліментів, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів на загальну суму 26\~210, 84 гривень. Судовий наказ № 334/2581/22 від 18.07.2022 про стягнення з відповідача аліментів був виданий Ленінським районним судом міста Запоріжжя в той час, коли він був поза межами України, і жодних процесуальних документів щодо вирішення судом питання про стягнення з нього аліментів не отримував, обізнаний з цього приводу не був. Так, після укладення сторонами в 2013 році шлюбу, подружжя тривалий час (приблизно на протязі 6 років ) проживало разом з малолітньою донькою в Іспанії, наприкінці 2020 року позивачка, забравши доньку, самостійно пішла від відповідача повернулась разом з дитиною в Україну, а відповідач лишився за кордоном. Відповідач весь час намагався встановити контакт дитиною, але позивачка перешкоджала цьому. Після повернення в Україну позивачка неодноразово змінювала своє місце проживання разом з дитиною. З серпня 2022 року на розгляді Заводського районного суду м. Запоріжжя перебуває справа № 332/1748/22 за позовом відповідача до позивачки про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у її вихованні та спілкуванні. Позивачка була належним чином проінформована про місце фактичного знаходження відповідача поза межами України, як на час видачі Ленінським районним судом міста Запоріжжя судового наказу про стягнення аліментів, так і на час подальшого виконання цього наказу. Натомість позивачка не повідомила ані суд, ані державного виконавця про відсутність відповідача за місцем його реєстрації в м. Запоріжжя. Виконавче провадження № 72332362 з приводу примусового виконання судового наказу було відкрито лише 25.07.2023, тобто майже через рік після його видачі. Наприкінці липня 2023 року, коли раптово заблокували картковий рахунок відповідача, він дізнався про відкрите виконавче провадження, і самостійно направив державному виконавцю електронного листа з запитом. В переписці з державним виконавцем відповідач з`ясував як щомісячний розмір стягнутих з нього судом аліментів, так і нараховану до сплати загальну суму. Після цього відповідач запросив у виконавця рахунок для переказу коштів та в вересні 2023 самостійно сплатив всю заборгованість в сумі 26\~210,93 гривень, і зараз продовжує регулярно щомісячно переказувати аліменти. Відповідно до розрахунку заборгованості від 03.10.2023, станом на 30.09.2023 відповідач заборгованості зі сплати аліментів не має. До того, як відповідач дізнався про наявне судове рішення про стягнення аліментів, він за власною ініціативою намагався переказувати грошові кошти на адресу позивачки. Неустойка (пеня) за прострочення виконання зобов`язання має визначатись з урахуванням моменту пред`явлення відповідного виконавчого документа до виконання. А за змістом позовної заяви та обставинами справи - пеня нарахована за період, коли судовий наказ взагалі не пред`являвся позивачкою до виконання. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що у такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. За обставинами справи, пеня була нарахована за період, коли судовий наказ № 334/2581/22 від 18.07.2022 взагалі не пред`являвся позивачкою до виконанні при цьому відповідач своєчасно не був обізнаний про існування зазначеного судової рішення. Одночасно в цей період він добровільно самостійно перераховував кошти позивачу на утримання дитини. А дізнавшись наприкінці липня 2023 року від державної виконавця про існуючу заборгованість по аліментам - одразу доклав всіх зусиль для погашення. Таким чином відповідач не ухилявся від сплати аліментів, заборгованість була нарахована лише в липні 2023 за минулий рік «заднім числом» та виникла не з вини останнього. Представник позивачки адвокат Чеченко К.О. подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач помилково зазначає про відсутність його вини у простроченні зобов`язання через його необізнаність про наявність судового наказу № 334/2581/22, винесеного 18.07.2022 Ленінським районним судом міста Запоріжжя. Підтвердженням обізнаності відповідача про наявність судового наказу є посилання про це в його позовній заяві про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у її вихованні та спілкуванні, в якій зазначається про нібито готовність та бажання його як батька добровільно нести витрати по утриманню дитини, які він не здійснює через вимагання [PERSON] перераховувати грошові кошти на її рахунок, бажаючи розпоряджатися ними самостійно, на власний розсуд. Така позиція відповідача та особиста неприязнь до позивачки через їх сварки, відсутності порозуміння у способах виховання дитини, визначенні місця її проживання, призвели до того, що відповідач вирішив взагалі не надсилати гроші на утримання дитини, яка потребує щоденного харчування, задоволення її потреб у одязі, розвитку, навчанні, відпочинку. Саме через відсутність добровільної участі відповідача у матеріальному забезпеченні їх спільної неповнолітньої дитини позивачка була вимушена звернутися до суду за захистом порушених прав дитини. Твердження відповідача стосовно неповідомлення його належним чином про зобов`язання щодо сплати аліментів є невірним, так само як і те, що він самостійно перераховував кошти на утримання дитини, що спростовується відсутністю доказів, які б підтверджували перерахування грошових коштів на утримання дитини. Адже фактично виконувати свій обов`язок з матеріального утримання доньки відповідач почав лише з грудня 2022 року, коли вже був обізнаний про наявність судового наказу про стягнення аліментів, яким ним не було скасовано, проте й не було досягнуто домовленості із [PERSON] щодо утримання дитини. Натомість [PERSON] вирішив замість належного утримання дитини почати судову тяганину щодо звинувачення [PERSON] у нібито її перешкоджанні йому у спілкуванні з дитиною. Задля уникнення судової тяганини, позивачка неодноразово намагалася добровільно домовитися з відповідачем про матеріальне утримання дитини, натомість він постійно порушував усні зобов`язання перераховувати кошти, про що свідчить недоведеність ним належного виконання свого обов`язку як батька утримувати дитину, оскільки відповідачем не надано доказів щомісячного матеріального забезпечення доньки. Він вирішив, що його власні образи на колишню дружину є причиною для утримання доньки лише тоді, коли у нього буде на це бажання та можливість, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від свого батьківського обов`язку та порушення ним інтересів своєї рідної дитини. Власне через що, позивачка була вимушена звернутися до суду із позовною заявою про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. З огляду на викладене, у відповідача наявна вина щодо свідомого ухилення від виконання зобов`язання утримувати свою неповнолітню дитину, а дата фактичного пред`явлення судового наказу до виконання не має вирішального значення для нарахування та стягнення пені за простроченим сплати аліментів, враховуючи обізнаність відповідача у серпні 2022 року про наявність судового наказу № 334/2581/22 від 18.07.2022. Ухвалою від 18.10.2023 відкрите провадження у справі та її призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Причини неявки суду не повідомила. Заяву про розгляд справи без її участі не подала. Представник позивачки адвокат Чеченко К.О. в судовому засіданні позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримала. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Заяву про розгляд справи без його участі не подав. Представник відповідача адвокат Надворна О.С. позов не визнала з підстав вказаних в відзиві. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників позивачки та відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 18.07.2022 Ленінським районним судом міста Запоріжжя виданий судовий наказ у справі № 334/2581/22 про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 липня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. 25.07.2023 державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зуб Д.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 72332362 з примусового виконання судового наказу № 334/2581/22, виданого 18.07.2022 Ленінським районним судом міста Запоріжжя. Відповідно до розрахунку заборгованості від 07.09.2023 станом на 31.08.2023 включно заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим документом становить 26\~210,84 гривень. 19.09.2023 відповідачем [PERSON] перераховані на адресу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) грошові кошти в сумі 32\~505,75 гривень як оплата боргу у виконавчому провадженні № 72332362 та сплата аліментів за вересень 2023 року. 20.09.2023 заборгованість зі сплати аліментів в сумі 29\~884,66 гривень у виконавчому провадженні № 72332362 були перераховані державним виконавцем позивачці [PERSON] , що підтверджується витягом з мобільного додатку банку. В період з грудня 2022 року по серпень 2023 року [PERSON] щомісячно здійснювалася сплата аліментів на утримання доньки [PERSON] в сумі 2\~500 гривень, що підтверджується копіями квитанцій. Всього відповідачем сплачено 22\~500 гривень. Вжиття відповідачем заходів зі сплати заборгованості по аліментам у виконавчому провадженню № 72332362 підтверджується листуваннями між [PERSON] та державним виконавцем. Відповідно до розрахунку заборгованості від 03.10.2023 станом на 30.09.2023 включно у [PERSON] відсутня заборгованість по аліментам. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України, наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Таким чином, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Аналогічний висновок містить постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19. Судом встановлено, що судовий наказ № 334/2581/22, виданий 18.07.2022 Ленінським районним судом міста Запоріжжя, позивачкою був пред`явлений до виконання лише 25.07.2023. Відповідно державним виконавцем заборгованість по аліментам нарахована за минулий час. Одразу після того, як відповідач дізнався про примусове виконання судового наказу, він звернувся до державного виконавця з метою сплати заборгованості по аліментам. В подальшому, 19.09.2023 заборгованість по аліментам була сплачена відповідачем. При цьому, суд бере до уваги те, що з грудня 2022 року до серпня 2023 року відповідач добровільно сплатив позивачці аліменти на утримання дитини в сумі 22\~500 гривень. Вказані обставини свідчать про відсутність у відповідача [PERSON] умислу на ухилення від сплати аліментів, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Суд відхиляє аргументи представника відповідача про те, що державний виконавець не мав права вчиняти виконавчі дії з примусового виконання судового наказу, не впевнившись в отриманні постанови про відкриття виконавчого провадження, в якій встановлений строк для добровільного виконання рішення, боржником. Згідно з частиною першою статті 28 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Крім цього, Закон № 1404-VIII не передбачає надання виконавцем боржнику строку для самостійного виконання рішення. Вимога до зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження строку для самостійного виконання рішення боржником містилась в частині другій статті 28 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі Закон № 606-XIV), який втратив чинність 05.01.2017. За таких обставин, суд не враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31 липня 2019 року у справі № 554/13475/15-ц та від 07 травня 2018 року у справі № 916/1605/15-г, на які посилався представник відповідача, оскільки обставини у вказаних справах не є релевантними обставинам цієї справи. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed