Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~\~«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ\~\~З ПОВЕРНЕННЯ\~\~БОРГІВ» від\~імені \~якої діє\~Грибанов Денис\~В`ячеславович звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за договором від 10.09.2019 №348461267 в сумі 38223,92 грн (в т.ч.: 14950,00 грн. основний борг, 23273,92 грн. заборгованість по відсоткам). Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що він є військовослужбовцем, учасником бойових дій, а тому на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом не повинні йому нараховуватися. Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки договір №348461267 від 10.09.2019 року укладався строком на 30 днів, тобто до 10.10.2019 року. Отже, станом на жовтень місяць 2023 року строк позовної давності сплив. У зв`язку з цим, відповідач просить суд застосувати положення ст. 267 Цивільного кодексу України та у задоволенні позову відмовити. 16 листопада 2023 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якій він просив долучити до матеріалів справи копії розрахунків заборгованості за договором №348461267 від 10.09.2019, виданих ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», а також квитанції як докази переказу коштів відповідачу. Представник позивача звертає увагу на те, що [PERSON] не надав первісному кредитору доказів на підтвердження факту відносно того, що в нього є пільги у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», хоча був зобов`язаний звернутись до відділення відповідної фінансової установи та надати підтверджуючі документи для призупинення нарахування штрафних санкцій. Крім того, на думку уповноваженого представника позивача, строк позовної давності починає відраховуватись з моменту відступлення права вимоги, а саме після підписання договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, бо саме з цього моменту позивач довідався про порушення відповідачем кредитних зобов`язань. Поряд з цим, строк дії договору №348461267 від 10.09.2019 року вказаний у п. 1.2 продовжується на весь період потягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки, та визначається як період від дати отримання Позичальником кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів за дисконтною та/або базовою процентними ставками, компенсації, яка має бути сплачена у разі невиконання умов Кредитного договору (пені) та інших нарахувань. Відповідач подав до суду заперечення, в яких висловив свою незгоду з доводами наведеними у відповіді на відзив, та зауважив, що вважає хибною позицію представника позивача відносно того, що перебіг позовної давності починається з часу укладення договору факторингу, оскільки заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебіг позовної давності. Від представника позивача надійшли додаткові пояснення, суть яких зводиться до аргументів, які вже були викладені раніше у відповіді на відзив. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. 10 вересня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (надалі - Первісний кредитор) та [PERSON] (надалі Позичальник) було укладено договір від 10.09.2019 №348461267 (надалі Договір), згідно з яким товариство надало відповідачу кредит без конкретної споживчої мети в сумі 7000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 0,72% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку, визначеного в п. 1.3 Договору (262,80 % річних). Пунктом 4.1 Договору передбачалось, що його невід`ємною частиною є «Правила надання грошових коштів у позику в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Уклавши цей Договір, Позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил текст яких розміщений на сайті товариства. В подальшому, між сторонами були укладені додаткові угоди до Договору, згідно з умовами яких, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» збільшувало суму кредиту на 2000,00 грн (додаткова угода від 12.09.2019), 2550,00 грн.(додаткова угода від 12.09.2019), 1500,00 грн. (додаткова угода від 15.09.2019), 1000,00 грн. (додаткова угода від 18.09.2019), 600,00 грн. (додаткова угода від 27.09.2019), 300,00 грн. (додаткова угода від 27.09.2019). Факт переказу коштів відповідачу за Договором підтверджується квитанціями від 10.09.2019, 12.09.2019, 15.09.2019, 18.09.2019, 27.09.2019 (а.с. 83- 89). 31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 та викладено його у новій редакції, внаслідок чого Первісний кредитор відступив право грошової вимоги до відповідача ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». В свою чергу, на підставі договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступило, а ТОВ «ФК «ЄРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОРНЕННЯ БОРГІВ набуло право вимоги до [PERSON] , що підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги №2 (а.с.19). По відношенню до вищевказаних фактичних обставин справи суд наводить наступні норми права та мотиви їх застосування. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У відповідності з ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями статей 1077, 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, судом встановлено, що до позивача на підставі договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 перейшло право грошової вимоги за Договором до [PERSON] . Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент звернення позивача до суду, зобов`язання за Договором, відповідачем не виконані. Разом з тим, відповідач не заперечував факту отримання коштів від Первісного кредитора. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, відповідач здійснив один платіж Первісному кредитору 01.11.2019 року в сумі 1899,00 грн. (а.с.78-80). Поряд з цим, сторони у Договорі погодили, що проценти нараховані згідно з п. 4.2 Договору після закінчення строку кредиту (30 днів), визначеного в п. 1.3 цього Договору, є процентами що нараховуються за понадстрокове користування грошовим коштами, в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, згідно з умовами Договору, відповідачу після 10.10.2019 мали нараховуватись тільки проценти за понадстрокове користування грошовим коштами, в розумінні частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України (інфляційні втрати та 3% річних). З наданого позивачем розрахунку за Договором вбачається, що заявлені до стягнення відсотки за користування кредитом, нараховані після спливу визначеного договором строку кредитного договору, що є недопустимим. Водночас, пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час виникнення зобов`язання) встановлені пільги, відповідно до яких військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. З поданої відповідачем довідки від 07.11.2023 №4767 вбачається, що він проходить військову службу за контрактом осіб офіцерського складу строком до оголошення демобілізації з 23.06.2016 року (а.с. 48). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 09.09.2016 [PERSON] має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни та учасників бойових дій (а. с. 51). В матеріалах справи також є довідки про безпосередню участь відповідача в антитерористичній операції в районах її проведення, а також посвідчення офіцера. Таким чином, відповідач як військовослужбовець та учасник бойових дій у відповідності до наведених вище положень законодавства, міг звернутися до Первісного кредитора, чи в подальшому до його правонаступників з метою інформування їх про свій статус військовослужбовця та надати відповідні підтверджуючі документи для уникнення нарахування процентів та можливих штрафних санкцій за кредитом. Доказів такого звернення відповідачем не надано. Поряд з цим, відповідач вважає, що строк позовної давності сплив, оскільки Договір укладався строком на 30 днів, тобто до 10.10.2019 року, а тому просить суд застосувати положення ст. 267 Цивільного кодексу України та у задоволенні позову відмовити. Уповноважений представник позивача заперечує щодо таких доводів та вважає, що строк позовної давності починає відраховуватись з моменту відступлення позивачу права вимоги, а саме після підписання договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, бо саме з цього моменту позивач довідався про порушення відповідачем кредитних зобов`язань. Аналізуючи доводи та заперечення сторін на предмет їх відповідності положенням законодавства, слід зазначити наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 Цивільний кодекс України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2\~ст.258 Цивільного кодексу України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 Цивільного кодексу України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта стаття 267 Цивільного Кодексу України). У постанові від 14.06.2023 року по справі № 755/13805/16-ц Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129). Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року по справі № 523/10225/15-ц виснувала, що заміна сторін\~у зобов`язанні,\~відповідно до\~статті 262\~ЦК України,\~не змінює\~порядку обчислення\~та перебігу\~позовної давності, тобто після укладення первісним і новим кредиторами договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами строки звернення до суду підлягають обчисленню так само. Аналогічна за змістом правова позиція також в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року по справі № 640/10523/16-ц, де було зроблено висновок про те, що твердження щодо виникнення права примусового стягнення боргу після укладення договору відступлення прав вимоги, є безпідставним, оскільки зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Таким чином, суд відхиляє доводи представника позивача, що строк позовної давності починає відраховуватись з моменту відступлення позивачу права вимоги, а саме після підписання договору факторингу №20102022 від 20.10.2022. Статтею 514 Цивільного кодексу України\~встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір факторингу зумовлює перехід до фактора вже існуючого у клієнта права, а не утворює нового, а отже до фактора переходять і усі правові наслідки дій чи бездіяльності клієнта щодо захисту права грошової вимоги, що була предметом договору факторингу. В свою чергу, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (стаття 264 Цивільного кодексу України). Враховуючи наведене, а також той факт, що відповідач здійснив платіж щодо погашення заборгованості 01.11.2019 року (а.с.78-80), трьохрічний строк позовної давності мав сплинути 01.11.2022. Натомість позивач звернувся до суду з позовом 20.10.2023, тобто поза межами трьохрічного строку позовної давності. Разом з тим, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже, законодавцем з метою забезпечення визначеного\~Конституцією України\~права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів. Тобто, загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. 24 лютого 2022\~року Указом Президента України № 64/2022\~в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено. Оскільки з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви (20 жовтня 2023 року) про стягнення заборгованості в Україні діяв правовий режим воєнного стану, то відповідно до пункту 19\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~позивач не пропустив позовну давність, визначену\~статтею 257 Цивільного кодексу України, а тому підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з її пропуском нема. Натомість,\~позивач надав\~суду належні\~докази на\~підтвердження свого\~статусу \~військовослужбовця,\~ який\~проходить військову\~службу,\~ у\~зв`язку з\~чим,\~на нього\~поширюються пільги\~встановлені пунктом\~15\~статті 14\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~ та\~членів їх\~сімей»,\~ відповідно до яких штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Враховуючи той факт, що в п. 4.9 Договору відповідач підтвердив, що отримав кредит не на споживчі цілі, а також те, що ним було здійснено платіж для погашення заборгованості у сумі 1899,00 грн., суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за предметом позову у сумі 13051,00 гривень (тіло кредиту), яка підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.ст. 76-81 Цивільного процесуального кодексу України. По відношенню до цього, суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до частини першої\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України\~з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 916,41 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved