Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі по тексту - позивач, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося до Сквирського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.04.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір №4004373 про надання споживчого кредиту (далі по тексту - кредитний договір). Вказаний кредитний договір було укладено відповідно до правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020 (далі по тексту - правила) та розміщених їх на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Умовами кредитного договору сторони погодили: загальний розмір кредиту - 17 000,00 грн; строк кредитування - 30 днів; дату повернення кредиту - 16.05.2021; знижену процентну ставку - 0,19% в день; стандартну процентну ставку - 1,90%. Так, ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало в повному обсязі шляхом зарахування кредитних коштів в сумі 17 000,00 грн. на платіжну картку відповідача. 25.05.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №25-05/2022, за умовами якого до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №4004373. Враховуючи те, що відповідач свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором порушив позивач був змушений звернутись з даним позовом до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 72 706,67 грн., з урахуванням штрафних санкцій. Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 10.07.2023 дану справу направлено за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2023, дану справу визначено за суддею Каліушком Ф.А. Ухвалою суду від 26 вересня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, а саме за адресою: [ADDRESS] , направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись на адресу суду з вказівкою у довідці про причини повернення/досилання «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України). За п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, судом було здійснено усі передбачені Цивільно процесуальним кодексом України дії щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи. Однак, відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд даної справи, не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, заперечень чи клопотань з процесуальних питань, а також не скористався своїм правом подання до суду заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від позивача також не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 54 410,00 грн., суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 16.04.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено кредитний договір №4004373. Умовами кредитного договору сторони погодили: - суму кредиту (загальний розмір) - 17 000,00 грн. (п. 1.3.); - строк кредиту - 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до даного договору (п. 1.4.). Вказаний графік наявний в матеріалах справи (а.с. 10); - стандартну процентну ставку - 1,90% (п. 1.5.); - знижену процентну ставку - 0,19% (п.п. 1.5.1.); - мету отримання кредиту: споживчі (особисті потреби) ( п. 1.6.). У розділі 4 кредитного договору сторони погодили умови пролонгації кредиту, а у розділі 7 погодили відповідальність сторін за невиконання умов кредитного договору. У розділі 10 кредитного договору сторони зазначили свої дані та здійснили підписання кредитного договору, зокрема відповідач здійснив електронний підпис одноразовим ідентифікатором «А120308» 16.04.2021 11:41:04. Після підписання кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 17 000,00 грн. шляхом перерахування позивачем вказаної суми на платіжну картку останнього, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім», копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 12). 25.05.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25-05/2022, за умовами якого до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №4004373. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України). Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Первісний кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, відповідно до умов договору. Позичальник - відповідач скористався кредитними ресурсами та свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частина 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За нормою ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами стст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до розрахунку, наданого позивачем та перевіреного судом, станом на 19.04.2023 заборгованість відповідача перед позивачем за договором по тілу кредиту становить 17 000,00 грн., а заборгованість за відсотками за користування кредитом становить 37 410,00 грн. За приписом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення заборгованості за договором порушує право позивача на своєчасне отримання плати за надані послуги. Оскільки, відповідач припинив виконання зобов`язань в односторонньому порядку, що потягло в цілому невиконання умов кредитного договору, то позивач має всі правові підстави вимагати стягнення заборгованості в судовому порядку, у відповідності до 514 ЦК України. На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 54 410,00 грн. Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредитних коштів, суд зазначає наступне. Як було зазначено вище, 16.04.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено кредитний договір №4004373, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 17 000,00 грн. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] порушив умови кредитного договору, у зв`язку із чим позивач прохає суд стягнути з останнього суму нарахованих штрафних санкцій, які згідно розрахунку заборгованості складають 18 296,67 грн., з яких 16 105,36 грн. - інфляційні втрати, 2 191,31 грн. - 3 % річних. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року й діє на цей час. 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Суд зазначає, що позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з 2022 року по березень 2023 та 3% річних за період з 15.12.2021 по 19.04.2023, тобто у період введеного в Україні воєнного стану, а відтак суд дійшов висновку про протиправність нарахування позивачем штрафних санкцій, яка з урахуванням вищевказаного законодавства України підлягає списанню позикодавцем, а відтак в цій частині заявлені вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. представником позивача надано до суду: копію договору про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022; копію звіту про надання правової допомоги від 19.04.2023 згідно договору №07/07-2022 від 07.07.2022; копію платіжної інструкції №372 від 19.04.2023 про оплату наданих представником позивача юридичних послуг в рамках розгляду даної справи; копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Так, суд зазначає, що наявні в матеріалах справи вищевказані документи не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулось до адвоката Крюкової М.В. та згідно звіту про надання правової допомоги від 19.04.2023 згідно договору №07/07-2022 від 07.07.2022 отримало такі послуги: - збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] - 2 000,00 грн. (2 год.); - складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] - 5 000,00 грн. (5 год.); - подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта - 1 000,00 грн. (1 год.). Однак, вищезазначені надані послуги не є складними за своєю суттю. За таких обставин суд приходить до висновку, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципам співмірності та розумності розподілу судових витрат. Враховуючи наведене, складність справи та виконані роботи, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача суму судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 2 008,44 грн.

Outcome: partial