Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

05.09.2023 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті дружини [PERSON] , померлої [INFO] , шляхом володіння та управління спадковим майном; визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті діда [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфіменко М.Д., позивачу було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що заява про прийняття спадщини не оформлена належним чином. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримала позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за їх відсутністю не направляли, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить: - 1/2 частина квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право приватної власності № [NUMBER] , виданого 15.02.1993 року Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації, що також підтверджено довідкою № 620 від 15.05.2023 року та відповіддю на запит № 688 від 02.10.2023 року, наданими КП «Ізмаїльське МБТІ». Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.07.1999 року відділом державної реєстрації актів громадського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, [PERSON] померла [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 69123936 від 06.06.2022 року, наданого приватним нотаріусом Єфіменко М.Д., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлої [INFO] - відсутня. Згідно ч. 1. ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являється: - чоловік - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10.11.1957 року Ізмаїльським міським бюро РАЦС. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини [PERSON] отримав оригінали правовстановлюючих документів та продовжував проживати у спадковій квартирі, тобто вважається таким, що фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] належить: - квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право приватної власності № [NUMBER] , виданого 15.02.1993 року Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації (1/2 частка та 1/2 частку фактично прийняв після смерті дружини [PERSON] , але юридично не оформив), що також підтверджено довідкою № 620 від 15.05.2023 року та відповіддю на запит № 688 від 02.10.2023 року, наданими КП «Ізмаїльське МБТІ». Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 05.03.2022 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищевказане спадкове майно. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 12.06.2021 року приватним нотаріусом Єфимовою Т.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1136, [PERSON] заповів все майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що за законом на день смерті він матиме право, онучці - [PERSON] , [INFO] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 69124018 від 06.06.2022 року, наданої приватним нотаріусом Єфіменко М.Д., заповіт [PERSON] від 12.06.2021 року, зареєстрований за № 1136 не змінювався та не скасовувався. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом № 172 від 27.06.2022 року (спадкова справа № 76/2022), тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфіменко М.Д., позивачу було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що заява про прийняття спадщини не оформлена належним чином. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved