Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Представник позивачки, посилаючись на те, що: -позивачка з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 8 вересня 2007 року, від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою; -вже більше року ведення сторонами спільного господарства та сумісного проживання припинено; -крім того, позивачкою до суду подано заяву про розірвання шлюбу; -після розірвання шлюбу донька сторін знаходиться на повному утриманні матері; -відповідач жодним чином не допомагає утримувати їхню з позивачкою доньку, хоча обіцяв надавати матеріальну допомогу на її утримання; -з віком потреби дитини зростають, що в своє чергу тягне за собою постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина та перебуває на її повному утриманні, на забезпечення належної освіти дитині, гармонійного розвитку, медичного огляду та відпочинку; -відповідач інших утриманців не має, є підприємцем, що говорить про його стабільний високий дохід, а тому має можливість утримувати свою доньку, звернулася до суду з позовом та просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000грн. щомісячно, але не менше 1/2 всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позову до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися. Представник позивачки [PERSON] подав до суду заяви /а.с.4,24,29/, згідно яких позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та просив розглянути справу без його участі та участі позивачки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву /а.с.19/, в якій позов визнав частково та просив розглянути справу в його відсутність, та додаткові пояснення на позовну заяву /а.с.25-26/, в яких позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні та просив розглянути справу без його участі. Крім того, у поданному відзиві /а.с.15-16/ зазначив, що: -позов визнає частково - згідний сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 2000грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття; -він є безробітним та підприємницькою діяльністю ніколи не займався, постійного доходу не має; -отримує допомогу держави, оскільки \\ інвалідом 3-ої групи. 18 жовтня 2023 року відповідач подав додаткові пояснення на позовну заяву /а.с.25-26/, в яких позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні тому, що його донька [PERSON] не проживає спільно зі своєю матір`ю - позивачкою у справі [PERSON] , оскільки навчається в Ужгородському інституті культури і мистецтв на першому курсі, а тому проживає самостійно у м.Ужгороді, окремо від позивачки, яка перебуває на сезонних роботах на території Чеської Республіки. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити в відсутність позивачки, представника позивачки та відповідача, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 8 вересня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Хустського районного суду від 10 жовтня 2023 року, від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження дитини та рішенням Хустського районного суду від 10 жовтня 2023 року /а.с.7-8,35/. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України: обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Хустського районного суду від 10 жовтня 2023 року встановлено, що неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю - [PERSON] . Відповідач [PERSON] визнав позов про розірвання шлюбу та не оскаржував тієї обставини, що неповнолітня дитина проживає не з ним, а з матір`ю - [PERSON] /а.с.35/. Відповідач є інвалідом 3-ої групи з загальним захворюванням /а.с.17/. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку /доходу/ платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток /дохід/, і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як зазначила позивачка у своєму позові: відповідач інших утриманців не має, є підприємцем, що говорить про його стабільний високий дохід, а тому в змозі сплачувати аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 5000грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але ніяких доказів цих обставин суду не надала. Відповідач у додаткових поясненнях на позовну заяву вказав, що його донька [PERSON] не проживає спільно зі своєю матір`ю - позивачкою у справі [PERSON] , оскільки навчається в Ужгородському інституті культури і мистецтв на першому курсі, а тому проживає самостійно у м.Ужгороді, окремо від позивачки, яка перебуває на сезонних роботах на території Чеської Республіки, але ніяких доказів цих обставин суду не надав. Крім того, ні позивачка, ні відповідач взагалі не вказали про інші обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; матеріальне становище платника аліментів; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи зі змісту ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року: батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Тобто, саме на батьках дитини лежить обов`язок забезпечувати дитину фінансово, тим самим створивши їй умови для забезпечення достатнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як вбачається зі ст.43 Конституції України: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для забезпечення її гармонійного розвитку, суд прийшов до висновку, що позивачка обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивачку; -позивачка не надала суду ніяких доказів свого заробітку /доходу/; -відповідач є інвалідом 3-ої групи з загальним захворюванням; -сторони мають неповнолітню дитину віком 15 років; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2023 року - 2833 грн.; -мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 січня 2023 року - не може бути меншим, ніж 1416грн.50коп.; -мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /тобто на теперішній час - 2833грн./ і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів; -позивачкою не надано суду жодних доказів того, що відповідач має достатній заробіток для того, щоб сплачувати аліменти в розмірі по 5000грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття /як вона просить стягнути з відповідача на свою користь/; -відповідачем не надано суду належних доказів недостатності /достатності/ свого заробітку /доходу/, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково - у твердій грошовій сумі - в розмірі 2500грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На думку суду ніяких причин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати на користь позивачки аліменти в розмірі 2500грн. щомісячно, не встановлено. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1073грн.60коп., від сплати якого позивачка звільнена. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial