Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 29 квітня 2014 року, Виконавчим комітетом Новенської селищної ради м. Кіровоград Кіровоградської області, актовий запис №25; залишити проживати малолітню [PERSON] , [INFO] разом з нею. В обґрунтування поданого позову вказувала, що 29 квітня 2014 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] . Позивач зазначала, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, подружні стосунки припинено, вони проживають окремо, причиною розпаду сім`ї є несумісність характерів та взаємне непорозуміння, різні погляди на шлюб та сім`ю, подальше перебування у шлюбі буде суперечити їхнім інтересам. Зазначала, що відповідач не заперечує проти залишення дитини з нею, адже має безперешкодне спілкування з нею. Залишаючи дитину з матір`ю, суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання, оскілки після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишається проживати разом з матір`ю. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2022 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 серпня 2023 року залучено по справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Кропивницької міської ради. 30 листопада 2023 року представником відповідача, адвокатом Пантелеєвим О.М. подано до суду відзив на позовну заяву. Вказано, що шлюбні відносини між сторонами припинені. Дружина вивезла до республіки Польщі їх спільну дитину, без дозволу відповідача. Він тривалий час служить в ЗСУ та знаходиться в зоні бойових дій, тому не може бути присутнім в судових засіданнях. Наполягав на розірванні шлюбу та заперечував проти того, щоб дитина проживала закордоном. Представник позивача, адвокат Калінка-Бондар О.Б. надала в судове засідання заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Зазначала, що органом опіки та піклування було відмовлено у наданні висновку щодо доцільності визначення місця проживання дитини із одним із батьків (в даному випадку із матір`ю), адже між батьками відсутній спір про місце проживання, та батько дитини не просить визначити місце проживання доньки з ним. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб сторін зареєстрований 29 квітня 2014 року у Виконавчому комітеті Новенської селищної ради м. Кіровограда Кіровоградської області, актовий запис № 25, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від даного шлюбу подружжя має неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Нормами ст.51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Ст. 112 СК України вказує на те, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, одного з дітей. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. В силу ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їх спільне сімейне життя не склалося, шлюбно-сімейні стосунки не підтримуються, відповідач не заперечує проти позову, тому суд дійшов висновку, що шлюб необхідно розірвати. Крім цього судом встановлено, що сторони дійшли згоди щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини після розірвання шлюбу з матір`ю, батько дитини не просив визначити місце проживання дитини з ним. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Згідно ст. 11 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При визначенні місця проживання дитини необхідно врахувати найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Згідно статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. А тому, вирішуючи заяву позивача щодо залишення проживання дитини після розірвання шлюбу з нею, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року. Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, втім позивачем заявлено вимогу про залишення проживання спільної доньки разом із нею після розірвання шлюбу, то у розрізі заявлених вимог в межах розгляду даної цивільної справи судом не вирішується питання про визначення місця проживання спільної дитини, судом вирішується лише питання про залишення проживання дитини з тим із батьків після розірвання шлюбу, з ким наразі вона проживає, відтак суд дійшов висновку про залишення дитини проживати разом із матір`ю. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved