Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

5 вересня 2023 року адвокат АО «Галицька правнича група» Боровець М.С. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування. У позовній заяві зазначив, що [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Медведюк З.С. з метою оформити спадщину після смерті сестри, проте нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадщини у зв`язку з пропущеним терміном прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки (оригіналу державного акту на право приватної власності на землю) через його втрату. Неможливість установити юридичні факти: спільного проживання зі Спадкодавцем на момент відкриття спадщини, належність правовстановлюючого документу особі, а також відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, унеможливлює реалізацію майнових прав позивача, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому вона вимушена звернутися з позовом до суду. Отож просить суд ухвалити рішення, яким: установити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем - [PERSON] на час відкриття спадщини; установити факт, що Державний акт про право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011067, виданий на ім`я [PERSON] та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24.01.2001 за №12234, належить [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] , що належали [PERSON] на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011067, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24.01.2001 за №12234, а саме: земельну ділянку, загальною площею 0,6842 гектарів (ріллі); земельну ділянку, загальною площею 0,0944 гектарів (кормових угідь) (а.с.4-9). 31 серпня 2023 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.32). Ухвалою судді від 7 вересня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.1-2). У судовому засіданні 23 листопада 2023 року представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічно викладеним у позовній заяві. 6 грудня 2023 року представник позивача [PERSON] у судове засідання не прибув, проте подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи здійснювати за його відсутності та відсутності позивача, позов підтримали повністю та просили задоволити (а.с.53). Представник відповідача також не прибув у судове засідання, скерував суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без представника Лопатинської селищної ради та справу вирішити відповідно до закону (а.с.37). З урахуванням наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи проведено за відсутності учасників справи, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов потрібно задовольнити з таких міркувань. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд установив, що [INFO] в селі Миколаїв Радехівського району Львівської області померла сестра позивача - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] виданим Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області 12.03.2004 (а.с.10). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00018210872 від 15.06.2017 [PERSON] народилася [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.11, 11-зворот). Як видно з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00028144476 від 13.10.2020 [PERSON] і [PERSON] 16.06.1976 уклали шлюб. Після шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON] (а.с.12, 12-зворот). Із Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 10.07.1951 видно, що [PERSON] народилася [INFO] в селі Миколаїв Лопатинського району Львівської області. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.13). Згідно із Свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 30.09.1977 [PERSON] та [PERSON] 30.09.1977 уклали шлюб. Після шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON] (а.с.14). Таким чином, позивач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] були рідними сестрами. Після смерті [PERSON] окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011067, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за № 12234. З вказаного вище Державного акту на право приватної власності на землю, видно, що [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,7786 гектарів в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до Плану зовнішніх меж земельної ділянки Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011067, [PERSON] було передано у приватну власність такі земельні ділянки: земельну ділянку загальною площею 0,6842 гектарів (ріллі); земельну ділянку загальною площею 0,0944 гектарів (кормових угідь) (а.с.15, 15-зворот). Згідно з витягом з ДЗК про земельну ділянку НВ-7100311492023 від 28.04.2023, земельній ділянці, площею 0,6842 га, яка відповідно до Державного акту, серії ІІІ-ЛВ №011067 від 24.01.2001 належить [PERSON] , присвоєно кадастровий номер 4623983000:05:000:0933 (а.с.16-17). З витягу з ДЗК про земельну ділянку НВ-7300203862023 від 04.05.2023 видно, що земельній ділянці, площею 0,0944 га, яка на підставі Державного акту, серії ІІІ-ЛВ №011067 від 24.01.2001 належить [PERSON] присвоєно кадастровий номер 4623983000:07:000:1180 (а.с.18-19). Відповідно до витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок №НВ-9922698722023 та № НВ-9922699302023 від 19.06.2023 року, загальна вартість земельних ділянок становить - 17139,85 грн (16318,91 грн + 820,94 грн, а.с.20-21) З листа відділу у Радехівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №29-13-0.30-195/114-20 від 23.11.2020, видно, що 1) відповідно до Державного реєстру других примірників державних актів станом на 01.01.2013, Державний акт про право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] по Миколаївській сільській раді не виготовлявся; 2) відповідно до Державного реєстру других примірників державних актів, станом на 01.01.2013, Державний акт про право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011067 на ім`я [PERSON] виготовлений на підставі Рішення XII сесії III скликання Радехівської районної ради від 23.06.2020 на загальну площу 0,7786 га і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №12234 від 24.01.2001 (а.с.22, 23). З огляду на наведене вище, ім`я спадкодавця в різних правовстановлюючих документах неоднакове. Разом з тим, відповідно до Експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України №056/22384-а від 25.11.2020: «З урахуванням зазначеного записи особового імені [PERSON] (свідоцтво про смерть; довідка видана виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, запис [PERSON] ; Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, запис [PERSON] ; Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, запис [PERSON] ) та [PERSON] (Державний акт на право приватної власності на землю, запис [PERSON] ) у документах, наданих для експертизи, а також інших документах зазначеної особи та її родичів є ідентичними» (а.с.24). Відповідно до довідки №348 від 26.06.2023, виданої Старостою сіл Миколаїв, Адамівка, Стирківці Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області: «гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті була зареєстрована і проживала в селі Миколаїв Радехівського району Львівської області. Разом з нею на день її смерті в житловому будинку ніхто не був зареєстрований, проживала без реєстрації [PERSON] » (а.с.25). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №72136252 від 13.04.2023 видно, що за параметрами запиту: « [PERSON] », «дата смерті: [INFO] », у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.26). [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Медведюк З.С., проте нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , зокрема на спірні земельні ділянки, у зв`язку з пропущеним терміном прийняття спадщини, що видно з Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13.04.2023 №129/02-31 (а.с.27, 27-зворот). Факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на момент відкриття спадщини, підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] , не довіряти показам якого у суду немає підстав. Крім цього, повідомив суду, що спадкодавець [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON] , який помер перед спадкодавцем. Від шлюбу у них дітей не було, інших осіб, які б претендували на майно, ні за законом ні за заповітом немає (а.с.45). Інших спадкоємців на спадкове майно судом не встановлено. Чоловік померлої [PERSON] помер [INFO] , що видно з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті №00042437504 від 23 листопада 2023 року (а.с.52). Дітей у подружжя не було, що в судовому засіданні підтвердив свідок [PERSON] . Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому, відповідно до ст. 12, 229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходять усі права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Як видно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Із ч. 3 ст. 1268 ЦК України видно, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За правилами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, [PERSON] прийняла спадщину від своєї сестри, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем, що встановлено в судовому засіданні та підтверджено показами свідка [PERSON] , не довіряти показам якого у суду немає підстав. Проте, в частині оформлення своїх спадкових прав на земельні ділянки, які відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011067 від 24.01.2001, зареєстрованого за №12234, належали [PERSON] , не змогла оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, в тому числі через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу. За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Оскільки у цьому випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013, суд робить висновки, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved