Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

18.01.2023 року до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості (здана до відділення зв`язку 17.01.2023 року). На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.05.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №239, за яким відповідач отримав кредит в сумі 15000 доларів США, з умовою сплати процентів в розмірі 12,9 % річних, строком з 25.05.2007 року по 25.05.2010 року. В забезпечення виконання умов кредитного договору позивачу у заставу був переданий автомобіль пасажирський мікроавтобус Mercedes-Benz 110D 2002 року випуску, сірого кольору, № шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі договору застави від 25.05.2007 року, про що до Державного реєстру обтяжень рухомого майна був внесений запис про обтяження №5049723, строк дії обтяження до 05.04.2027 року. Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 12.05.2011 року по справі №2-284/2011 з відповідача [PERSON] на користь позивача була стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 19384,65 доларів США та 65327,02 грн. і судові витрати по справі. Рішення набрало законної сили та було звернене до примусового виконання та виконавче провадження на час звернення до суду з даним позовом триває та боржник не сплатив стягнуту з нього заборгованість. Крім того без згоди позивача переданий у заставу автомобіль був переоформлений із заставодавця на відповідача [PERSON] та був змінений реєстраційний номер даного автомобіля. У зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] нараховані на вказану заборгованість передбачені ст. 625 ЦК України суми, а саме: 3% річних, нараховані за період з 12.01.2020 року по 23.02.2022 року на заборгованість по кредиту в сумі 1231,64 доларів США; 3% річних, нараховані за період з 12.01.2020 року по 23.02.2022 року на заборгованість по пені в сумі 4150,66 грн.; втрати від інфляції, нараховані за період з 12.01.2020 року по 23.02.2022 року на заборгованість по пені в сумі 12334,66 грн. А загалом - 1231,64 доларів США та 16485,32 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 20616,29 доларів США (з яких 14583 доларів США прострочена заборгованість за кредитом; 4801,65 доларів США проценти за користування кредитом; 1231,64 доларів США 3 % річних нараховані на заборгованість за кредитом) та 81812,34 грн. (з яких 65327,02 грн. - пеня; 4150,66 грн. 3 % річних нараховані на пеню; 12334,66 грн. - втрати від інфляції, нараховані на заборгованість по пені), шляхом звернення стягнення на предмет застави - пасажирський мікроавтобус Mercedes-Benz 110D 2002 року випуску, сірого кольору, № шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер станом на січень 2022 року [NUMBER] , зареєстрований на ім`я [PERSON] , [INFO] , шляхом продажу предмета застави на публічних торгах з початковою ціною предмету застави, визначеною суб`єктом оціночної діяльності в рамках виконавчого провадження. Процесуальні дії у справі та заяви сторін: Позов надійшов до суду 18.01.2023 року (зданий до відділення зв`язку 17.01.2023 року). 23.01.2023 року позовна заява була залишена без руху. 10.02.2023 року відкрите провадження у справі. 16.03.2023 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду та за клопотанням позивача витребувані докази. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позову та просив до вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості та про звернення стягнення на автомобіль відповідача [PERSON] застосувати наслідки пропуску строків позовної давності. Представник відповідача [PERSON] заявив клопотання про участь у судовому розгляді в режимі відео конференції із використанням власних засобів, але на визначені дату та час судового засідання до відео конференції не підключився. У зв`язку з чим суд ухвалив про розгляд справи за відсутності належним чином повідомленого відповідача [PERSON] та його представника. Поданий до суду 22.09.2022 року відзив [PERSON] суд ухвалою, постановленою в судовому засіданні без видалення до нарадчої кімнати, залишив без розгляду відповідно до ст. 126 ЦПК України, як такий, що був поданий з порушенням визначених процесуальних строків без заявлення клопотання про його поновлення та обґрунтування поважності причин його пропуску. 20.10.2023 року від представника відповідача [PERSON] надійшла письмова заява про застосування до вимог позивача про звернення стягнення на автомобіль відповідача наслідків пропуску строків позовної давності, оскільки з часу винесення судом рішення в 2011 році про стягнення з [PERSON] заборгованості за відповідним кредитним договором позивач не вживав заходів щодо звернення стягнення на заставлений автомобіль, крім того з 2012 року відповідач [PERSON] придбав вказаний автомобіль та відкрито ним володів. Вислухавши сторони, дослідивши наявні у справі матеріали (копію постанови про повернення виконавчого документа від 30.10.2015 року; копію постанови про повернення виконавчого документа від 18.09.2014 року; копію постанови про повернення виконавчого документа від 07.11.2017 року; копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.01.2019 року; копію постанови про повернення виконавчого документа від 23.12.2019 року; копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.05.2020 року; копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.01.2012 року; копію постанови про повернення виконавчого документа від 18.09.2014 року; копію постанови про повернення виконавчого документа від 30.10.2015 року; копію постанови про повернення виконавчого документа від 07.11.2017 року; копію постанови про повернення виконавчого документа від 23.12.2019 року; копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.01.2019 року; копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.05.2020 року; копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.12.2021 року; копію інформації про виконавче провадження №62039353 від 11.01.2023 року; копію кредитного договору №239 від 25.05.2007 року; копію договору застави від 25.05.2007 року; копію витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 31.05.2007 року; копію витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 31.05.2012 року; копію витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 12.04.2017 року; копію витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 05.04.2022 року; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 12.05.2011 року по справі №2-284/2011; виписки по рахункам; копію повідомлення Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Херсонській області від 14.12.2021 року; копію повідомлення Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області від 23.03.2023 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. В судовому\~засіданні встановлено,\~що 25.05.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №239, за яким відповідач отримав кредит в сумі 15000 доларів США, з умовою сплати процентів в розмірі 12,9 % річних, строком з 25.05.2007 року по 25.05.2010 року. В забезпечення виконання умов кредитного договору позивачу у заставу був переданий автомобіль пасажирський мікроавтобус Mercedes-Benz 110D 2002 року випуску, сірого кольору, № шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі договору застави від 25.05.2007 року, про що до Державного реєстру обтяжень рухомого майна був внесений запис про обтяження №5049723, строк дії обтяження неодноразово продовжувався та востаннє - до 05.04.2027 року. Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 12.05.2011 року по справі №2-284/2011 з відповідача [PERSON] на користь позивача була стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 19384,65 доларів США та 65327,02 грн. і судові витрати по справі. Рішення набрало законної сили та було звернене до примусового виконання та виконавче провадження на час звернення до суду з даним позовом триває та боржник не сплатив стягнуту з нього заборгованість. Переданий у заставу пасажирський мікроавтобус Mercedes-Benz 110D 14.12.2011 року без згоди заставодержателя був знятий з обліку для реалізації та кілька разів був перереєстрований на нових власників, востаннє 18.05.2012 року на [PERSON] та даному автомобілю був присвоєний новий реєстраційний номер [NUMBER] . Вирішуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] нарахованої відповідно до ст. 625 ЦК України заборгованості, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року №202/4494/16-ц право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з постановою Верховного Суду від 26.09.2018 року №639/3156/16-ц якщо за рішенням суду стягнуто заборгованість за кредитним договором у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. За такого, у зв`язку з тим, що судове рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача не виконане, то позивач має право на отримання гарантій належного виконання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. Позивач розрахував вказані суми за період з 12.01.2020 року по 23.02.2022 року в сумі 1231,64 доларів США - 3% річних, нараховані на заборгованість по кредиту; та в сумі 16485,32 грн. (з яких 4150,66 грн. - 3% річних, нараховані на заборгованість по пені; 12334,66 грн. - втрати від інфляції, нараховані на заборгованість по пені). Представник відповідача [PERSON] просив застосувати до вимог позивача про стягнення заборгованості наслідки пропуску строків позовної давності. \~ \~ \~ \~За ст. 256-257 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (при цьому, позивачем не надано на розгляд суду даних щодо збільшення строків позовної давності за відповідним письмовим договором, підписаним сторонами). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. \~ \~ \~ \~За ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Натомість з наведеного позивачем в тексті позову розрахунку боргу, про стягнення якого з відповідача на користь позивача він просить, слідує, що відповідна заборгованість розрахована починаючи з 12.01.2020 року. При цьому, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259 ЦК України продовжуються на строк його дії. Отже, оскільки з вказаної вище дати початку розрахунку заборгованості і до введення на території України воєнного стану визначений законом трирічний строк позовної давності не сплив, а в подальшому він продовжений, то за всією сумою вимог позову АТ «УКРГАЗБАНК» до позичальника [PERSON] строк позовної давності не сплив, тому розрахована відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України заборгованість в сумі 1231,64 доларів США - 3% річних, нараховані на заборгованість по кредиту; та в сумі 16485,32 грн. (з яких 4150,66 грн. - 3% річних, нараховані на заборгованість по пені; 12334,66 грн. - втрати від інфляції, нараховані на заборгованість по пені) підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. Вирішуючи вимоги позивача про звернення стягнення на належний відповідачу [PERSON] автомобіль, який 25.05.2007 року був переданий у заставу в забезпечення виконання умов кредитного договору, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно з ч.1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч.1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно зі ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Представник відповідача [PERSON] просив застосувати до вимог позивача про звернення на заставлений автомобіль наслідки пропуску строків позовної давності. Позивач вказує, що про порушення своїх прав він дізнався лише в січні 2022 року, коли встановив, що без його згоди переданий у заставу автомобіль був переоформлений із заставодавця на інших осіб та востаннє на відповідача [PERSON] . Суд не може погодитись з тим, що позивач міг дізнатись про порушення своїх прав на звернення стягнення на предмет застави лише в січні 2022 року. Так, як вказано вище, застава є способом забезпечення виконання основного зобов`язання, а даному випадку зобов`язання з повернення кредиту. Тому порушенням прав заставодержателя на отримання задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави є саме порушення виконання основного зобов`язання, а не те, що заставодержатель дізнався про відчуження без його згоди предмету застави (способом захисту якого є можливість визнання відповідних правочинів щодо відчуження недійсними). Внаслідок цього про порушення своїх прав на звернення стягнення на предмет застави заставодержатель міг та повинен був дізнатись після спливу строку виконання основного зобов`язання (строку кредитування, кінцевого строку повернення кредиту) при наявності на цей момент непогашеної заборгованості, оскільки в цей момент заставодержатель набув право на звернення стягнення на предмет застави, а не задовго після цього, коли заставодержатель дізнався про відчуження предмету застави, оскільки звернення стягнення на заставлене майно пов`язується не з продажем заставленого майна іншій особі без дозволу заставодержателя, а саме з невиконанням основного зобов`язання, яке забезпечене заставою. При цьому, суд не погоджується з позицією представника позивача щодо того, що строк позовної давності не сплив, оскільки у зв`язку з тим, що заборгованість за кредитом до цього часу не погашена, то і кредитний договір, і договір застави до цього часу діють. Так відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду №444/9519/12 від 28.03.2018 року поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України\~мають різний зміст. \~ \~ \~ \~Тому строк позовної давності відраховується не від строку дії договору, а від строку виконання зобов`язання (строку кредитування). Натомість відповідно до п. 1.1, 3.3.1 кредитного договору строк остаточного повернення кредиту був визначений до 25.05.2010 року. Згідно з п. 4.4 договору застави строк позовної давності за цим договором встановлений сторонами в три роки. За такого, з часу закінчення строку кредитування (25.05.2010 року) до часу звернення позивача з позовом про звернення стягнення на предмет застави минуло значно більше ніж три роки. При цьому, звернення позивача у 2011 році до суду з позовом про стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором на перебіг строку позовної давності до вимог про звернення стягнення на предмет застави жодним чином не впливає, оскільки відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду №755/13805/16-ц від 14.06.2023 року Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи виключну правову проблему, пов`язану із застосуванням позовної давності до основної та додаткової вимог, вважає, що переривання позовної давності\~за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності\~за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вказано вище, про порушення своїх прав позивач мав дізнатись з 25.05.2010 року, проте до суду позов про звернення стягнення на предмет застави подав 17.01.2023 року, тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності. Описані вище обставини вказують також і на те, що відсутні поважні причини пропуску позивачем строку позовної давності. У зв`язку з цим в задоволенні позову в частині вимог позивача про звернення стягнення на належний відповідачу [PERSON] автомобіль, який 25.05.2007 року був переданий у заставу в забезпечення виконання умов кредитного договору належить відмовити. Виходячи із практики ЄСПЛ, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами при розгляді справ та є джерелом права, суд не вбачає підстав для надання відповіді на кожен аргумент сторін по справі. Так, згідно з позицією ЄСПЛ, викладеною у п. 58 Рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.05.2011 року «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя». \~ \~ \~ \~За такого, суд зазначає, що ним достатньо та належним чином обґрунтовано підстави прийняття рішення та наведено відповідні мотиви, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для надання більш детальної відповіді на кожен аргумент сторін. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню розрахована відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України заборгованість за кредитним договором №239 від 25.05.2007 року в сумі 1231,64 доларів США - 3% річних, нараховані на заборгованість по кредиту; та в сумі 16485,32 грн. (з яких 4150,66 грн. - 3% річних, нараховані на заборгованість по пені; 12334,66 грн. - втрати від інфляції, нараховані на заборгованість по пені). В задоволенні позову до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави пасажирський мікроавтобус Mercedes-Benz 110D 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] належить відмовити. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині вимог до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за ч.2 ст. 625 ЦК України, тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору за подання позову. В даному випадку, виходячи з курсу НБУ на час подачі позову, відповідно до якого 1 долар США коштує 36,57 грн. загальна ціна позову становила 897 276,46 грн., з яких 835 750,07 грн. розмір вимог про звернення стягнення на заставлене майно (20 616,29 доларів США х 36,57 грн. = 753 937,73 грн. + 81 812,34 грн. = 835 750,07 грн.) та 61 526,39 грн. нараховані за ч.2 ст. 625 ЦК України суми на стягнуту за рішенням суду заборгованість (1231,64 доларів США х 36,57 грн. = 45 041,07 грн. + 16 485,32 грн. = 61 526,39 грн.). У зв`язку з цим позивачем сплачений судовий збір в загальному розмірі 13459,15 грн. При цьому, задоволенню підлягають вимоги лише щодо відповідача [PERSON] на суму, яка на час подачі позову була еквівалента 61 526,39 грн., що становить 7 % від ціни позову, то з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути 942,14 грн. в рахунок відшкодування судових витрат (13459,15 грн. х 7%). На підставі викладеного та

Outcome: partial