Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Позивач\~07.09.2023 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 25.03.2019 у розмірі 162\~712,96 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 25.03.2019 [PERSON] звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Відповідач отримав кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 110 000 грн. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), що має відображення у Розрахунку заборгованості за Договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.09.2023 справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Справа 26.09.2023 надійшла до Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.09.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 20.11.2023. До суду 26.10.2023 від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву вказано, що позивачем не надано документів, які б підтверджували факт відкриття рахунку, надання коштів та розмір боргу відповідача, наданий позивачем розрахунок заборгованості містить велику кількість суттєвих недоліків, зокрема з нього вбачається, що сплата відповідачем коштів не впливала на зменшення розміру заборгованості, хоча повинна була та в колонці нарахованих відсотків стоїть 0, тоді як зарахування відсотків відбувалося. Розмір заборгованості перевищує встановлений кредитний ліміт. Сторонами не погоджено розмір процентів, а позивач включає відсотки в тіло кредиту. З розрахунку відповідача, який вказаний з приміткою, якщо б інформація наведена у розрахунку підтверджувалася, позивач мав би прав на стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 51\~523,34 грн. У судовому засіданні 20.11.2023 було прийнято відзив до справи, представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову, просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 30\~000 грн, судом було оголошено до 27.11.2023, внаслідок задоволення клопотання представника відповідача, який просив надати час для надання власного розрахунку. До суду 23.11.2023 надійшли додаткові пояснення представника відповідача [PERSON] разом з випискою по рахунку [PERSON] . Позивач та відповідач у судове засідання призначене на 23.11.2023 не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Позивач у позові вказує, що не заперечує щодо розгляду справи за відсутності представника Банку. Представник відповідача [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, заперечує проти позову. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 30 листопада 2023 року. Суд, дослідивши\~ та проаналізувавши\~ матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 23 березня 2019 року [PERSON] звернувся до Акціонерного товариства «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, згідно якого просить відкрити поточний рахунок № [NUMBER] у гривня на ім`я [PERSON] та встановити кредитний ліміт на суму вказану у додатку. [PERSON] погодився з тим, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого відповідач підтвердив і зобов`язався його виконувати (а.с.14). Після підписання Анкети-Заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжних карток згідно Тарифів та повернути кредит. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Позивач виконав вимоги укладеного між ним та відповідачем кредитного договору та надав Відповідачу кредитні кошти у розмірі ліміту на поточний рахунок (спеціальний платіжний засіб платіжна картка), що підтверджується випискою про рух коштів по картці. Відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Позивач зазначив, що у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості у відповідача станом на 03.07.2023 існує заборгованість у розмірі 162\~712,96 грн за наданим кредитом (тілом кредиту). Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та виписці про рух коштів по картці. [PERSON] заперечуючи розмір заборгованості надав власний розрахунок у відзиві, згідно якого тіло кредиту становить 51\~523,34 грн та у додаткових поясненнях 50\~528,35 грн. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ст.617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Обґрунтовуючи даний розмір заборгованості банк посилався на те, що Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. Також відповідно позовної заяви, Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Факт виконання позивачем своїх зобов`язань за правочином та Анкетою-заявою до Договору про надання банківських послуг, підтверджується, зокрема, поясненнями представника позивача, наданими у позові, випискою про рух коштів та не спростовані відповідачем. Банком наданий розрахунок заборгованості станом на 03.07.2023, відповідно до якого загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 162\~712,96 грн. Розрахунок заборгованості містить відомості, що заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами, пені та комісії, штрафам [PERSON] не має. Додана відповідачем виписка по рахунку містить зазначення про встановлений 06.04.2019 кредитний ліміт у розмірі 15\~000 грн, підвищення кредитного ліміту 26.05.2016 до суми 18\~000 грн, підвищення кредитного ліміту 07.11.2019 до 25\~000 грн, підвищення кредитного ліміту 20.01.2020 до 50\~000 грн, підвищення кредитного ліміту 27.02.2020 до 80\~000 грн, підвищення кредитного ліміту 15.06.2020 до 110\~000 грн, А ні розрахунок заборгованості, а ні виписка по рахунку не містять відомостей, які ідентифікуються як збільшення банком кредитного ліміту до розміру який просить стягнути позивач. З наданого позивачем витягу з Умов обслуговування рахунків фізичної особи наведено терміни за яким Кредит (кредитна лінія) - сума грошових коштів, наданих Банком Клієнту на термін, обумовлений в Договорі, на умовах платності і зворотності. До Кредиту відносяться в тому числі суми, списані за рахунок кредитного ліміту на погашення заборгованості із сплати відсотків за користування Кредитним лімітом та шрафів за прострочені платежі згідно Тарифів. Кредитний ліміт (зобов`язання Банку з кредитування) розмір грошових коштів, зобов`язання з надання яких Клієнту бере на себе Банк з момент укладання Договору. До Кредитного ліміту відносяться в тому числі суми коштів, що можуть бути отримані Клієнтом за рахунок Кредитного ліміту з метою погашення заборгованості із сплати відсотків за користування Кредитним лімітом та штрафів за прострочені платежі згідно Тарифів. Відповідач вказує, що позивач вводить суд в оману щодо відсутності відсотків, однак відсотки закладені позивачем як складова кредиту, про що свідчать Умови обслуговування наведені вище. Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду (у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, провадження №14-131 цс19) зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, не доведення банком надання кредиту (кредитного ліміту) у сумі, яка перевищує 110 000 грн, унеможливлює стягнення заборгованості по тілу кредиту у сумі, яка перевищує наведений розмір. За наведених обставин, наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення нарахованої банком заборгованості за тілом кредиту в сумі 110 000 грн. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту\~ ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за подання даного позову Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі\~2 684 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням на зазначену суму. Дійсно, з виписки по рахунку вбачається, що сума судового збору вже списана з відповідача, а саме 10.08.2023 відбулося нарахування судового збору та розмір заборгованості відповідача збільшився на 2\~684 грн, проте нарахування позивачем судового збору не передбачене умова кредитного договору. Крім того, заборгованість позивачем розрахована станом на 03.07.2023, тобто раніше списання судового збору. Суд вирішує питання розподілу судових витрат, при цьому, розцінює дії банку як подвійне стягнення, адже Банк вже зарахував судовий збір то витрат відповідача при тому просить суд стягнути сплачений судовий збір з відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги банку були задоволенні частково, то суд стягує судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам на суму 1\~814,38 грн (67,6 % задоволених позовних вимог). Щодо стягнення правової допомоги. Згідно\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами, разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI). 09 жовтня 2023 року між Адвокатським об`єднанням «Лєгіст» в особі учасника Мурашкіна Івана Сергійовича та [PERSON] , який діє від імені та в інтересах [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги №09/10/23. Згідно п.4.1 Договору, вартість послуг Адвокатського об`єднання встановлюється додатковою угодою до цього Договору. Згідно додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги №09/10/23 від 11.10.2023, вартість послуг (гонорар) Адвокатського об`єднання у суді першої інстанції становить 30\~000 грн. При тому, розрахунок встановлений протягом шести місяців після набрання законної сили остаточного судового рішення. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено на 67,6 %, тобто у позові відмовлено на 32,4 %. Позивачем не надавалися заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу, тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 9\~720 грн (32,4% від 30\~000 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial