Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та просить: стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірір 40272, 72 грн. Позов мотивований тим, що позивач з 17.09.2020 року по теперішній час, перебуває у трудових відносинах з ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», да є охоронником відділу господарського забезпечення. Під час перебування у трудових відносинах за період з січня 2023 року по червень 2023 року відповідачем нараховано, але не виплачено заробітну плату у розмірір 40272, 72 грн. Листом відповідач повідомив, що утворилась заборгованість по заробітній платі перед позивачем у сумі 42201, 05 грн., у тому числі за 2022 рік у сумі 5233.60 грн., яка буде скорочуватись у разі надходження коштів на рахунок підприємства, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.11.2023 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 29.11.2023 року від директора ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» до суду надійшов відзив в якому просить відмовити в повному обсязі посилаючись на обставини зазначені у відзиві. Суд, з`ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Статтею 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цимКодексом,Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки , але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Судом встановлено, що [PERSON] працює на посаді охоронника відділу господарського забезпечення в ДП «Науково-дослідний та проекутний інститут землеустрою» з 17.09.2020 року (а.с. 5). Як вбачається з довідки НДІ 00000028 від 07.08.2023 року, [PERSON] нараховано заробітну плату за 1 півріччя 2023 року: - січень 6846, 80 грн., лютий 5450,41 грн., березень 6846, 80 грн., квітень 6846, 80 грн., травень 6846, 80 грн., червень 7435, 11 грн. (а.с. 4). З відповіді ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 25.07.2023 року №31-0.20-206/23, вбачається, що станом на 01.07.2023 року утворилась заборгованість по заробітній платі перед позивачем у сумі 45201, 05 грн., у тому числі за 2022 рік у сумі 5233, 60 грн. (а.с. 6). Проте, свого обов`язку з оплати праці позивача відповідач не виконав. Розмір заявленої позивачем до стягнення суми невиплаченої заробітної плати не спростував. Суд відхиляє доводи відповідача щодо причин припинення нарахування заробітної плати позивач, оскільки конституційне право позивача на одержання винагороди за працю має бути захищено. З огляду на викладене, з урахуванням відповіді підприємства про заборгованість по заробітній платі, суд дійшов висновку, що заборгованість по заробітній платі складає 40272, 72 грн. та на час розгляду справи зазначену суму заборгованості не сплачено, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заробітної плати, то з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір. На підставі ст.ст. 94,95,97,115 КЗпП,

Outcome: approved