Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

Перший заступник керівника\~Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області 07.04.2023\~звернувся до\~суду з\~позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, в якому просив конфіскувати у власність держави в особі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області земельну ділянку, яка належить громадянці Російської Федерації [PERSON] , з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3522281500:02:003:0982, площею 2,5568 га, яка знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. На обгрунтування своїх вимог зазначив, що відповідачка, яка є громадянкою Російської Федерації, в порядку спадкування 13.05.2021 набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3522281500:02:003:0982, площею 2,5568 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. Надалі, між відповідачкою та ТДВ «Колос» 12.11.2021 укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 20.02.2008, відповідно до якої, у зв`язку з переходом права власності на вказану земельну ділянку, змінено сторону договору оренди землі (орендодавця) з [PERSON] на [PERSON] . Згідно з додатковою угодою від 10.10.2017 до договору оренди землі від 20.02.2008 земельна ділянка перебуває в оренді ТДВ «Колос» на строк 13 років. Разом з тим, оскільки відповідачка, будучи іноземним громадянином, всупереч ч.4 ст.81 ЗК України упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужила її, тому, у зв`язку з наявністю підстав для конфіскації вказаної земельної ділянки у власність держави, прокурор звернувся до суду з даним позовом. Прокурор Знам`янської окружної прокуратури Нельга М.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причини неявки\~суду не\~повідомила,заяву про розгляд справи за її відсутності не подала, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, пояснення щодо позову не подав. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є громадянкою Російської Федерації. На підставі посвідки на постійне місце проживання в Україні серії [NUMBER] , виданої 26.02.2012 УМВС України в Кіровограській області, з 17.03.2012 має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом №268 від 13.05.2021 відповідачка успадкувала після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , земельну ділянку з кадастровим номером 3522281500:02:003:0982 площею 2,5568 га в межах згідно з планом, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Знам`янського (нині Кропивницького) району Кіровоградської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі розпорядження голови Знам`янської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 27.06.2002 №239-р, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №314397, виданого 15.08.2002 Знам`янською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №906. Державна реєстрація права власності [PERSON] на вказану земельну ділянку проведена 13.05.2021 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №268 від 13.05.2021, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав. За життя між спадкодавцем [PERSON] (орендодавець) та ТДВ «Колос» (орендар) 20.02.2008 укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Знам`янському міськрайонному відділі Кіровоградської регіональної філії Державного земельного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у книзі реєстрації договорів оренди земель вчинено запис від 09.06.2009 за №040937100145, а також додаткову угоди від 10.10.2017 до вказаного договору оренди землі, яка зареєстрована у Реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.10.2017 за №22833178. Згідно з вказаними договорами орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 3522281500:02:003:0982 площею 2,5568 га, відповідно до державного акту серії Р1 №314397, виданого 15.08.2002, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Знам`янського (нині Кропивницького) району Кіровоградської області. Договір укладено на 13 років. У зв`язку з переходом права власності на вказану земельну ділянку до відповідачки, остання уклала з ТДВ «Колос» додаткову угоду №2 від 12.11.2021 до договору оренди землі від 20.02.2008 (з урахуванням додаткової угоди від 10.10.2017), згідно з якою змінено сторону договору оренди землі (орендодавця) з [PERSON] на відповідачку [PERSON] . Відповідно до листа управління Служби безпеки України в Кіровоградській області від 06.02.2023 №61/5/3/1090/45, адресованим заступнику керівника Кіровоградської обласної прокуратури, управлінням СБУ встановлено ряд земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Кіровоградської області, якими протиправно, в порушення норм ЗК України, володіють громадяни РФ, серед яких земельна ділянка, власником якої є відповідачка. У листі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області за вих.№10-11-0.6-520/2-23 від 16.02.2023 зазначено, що у зв`язку з відсутністю коштів, виділених на сплату судового збору, просить Знам`янську окружну прокуратуру вжити в інтересах Управління як органу, уповноваженого на здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, заходи представницького характеру з метою усунення порушень законодавства. Згідно зі ст.3 ЗК України суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею - земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Стаття 13 Конституції України визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. За приписами ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Частиною 1 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Згідно з ч.1 ст.38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено ЗК України. Відповідно до ч.5 ст.22 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Редакцією вказаної вище норми Закону, чинній на стан розгляду справи, передбачено, що набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст.130 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.130 ЗК України набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава. Суб`єктами права приватної власності на землю відповідно до ст.80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч.2 ст.81 та інших норм ЗК України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Згідно з ч.2 ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини (ч.3 ст.81 ЗК України). Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню (ч.4 ст.81 ЗК України). Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з п.«е» ст.140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до п.«д» ст.143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Частиною 1 ст.148 ЗК України визначено, що земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. За приписами п.10 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі конфіскації. З наведених положень ЗК України випливає, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати лише громадянам України. Іноземці можуть набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення у випадку прийняття спадщини, однак протягом року такі земельні ділянки підлягають відчуженню. У разі невиконання таких вимог закону для іноземця настають наслідки - земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачка, будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, тобто в період з 13.05.2021 до 13.05.2022, не виконала свій обов`язок по її відчуженню, цього вона не зробила і на даний час, тобто порушила визначену ст.13, 14, 41 Конституції України, ст.80, 81, 145 ЗК України процедуру використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, тому суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для конфіскації спірної земельної ділянки у власність держави, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Суд відзначає, що норма ч.4 ст.81 ЗК України є імперативною, що зобов`язує іноземця здійснити відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення, а встановлений річний строк є преклюзивним строком. Враховуючи характер спірних правовідносин, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці Європейського суду з прав людини. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, які [PERSON] незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами, оскільки зазначений спосіб захисту чітко визначений у ч.4 ст.81, ч.ч.1, 2 ст.145 ЗК України. Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення. Разом з цим суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що в силу ч.4 ст.145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, сплачений прокурором судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Підстави скасування заходів забезпечення позову, викладені у ст.158 ЦПК України. Зокрема, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому вжиті ухвалою суду від 10.04.2023 у справі №389/1061/23 (провадження №2-з/389/6/23) заходи забезпечення позову відповідно до положень ч.7 ст.158 ЦПК України продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили, підстави для їх скасування на даний час відсутні.

Outcome: approved