Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

04.08.2023р. позивач [PERSON] в особі свого представника - адвоката Кузнецова П.М. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 17.01.2022р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., реєстровий № 5702, стягнути з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на його користь безпідставно набуті за виконавчим написом грошові кошти в розмірі 25 830,00грн., а також судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу. Позов мотивує тим, що вказаний виконавчий напис в порушення вимог чинного законодавства було вчинено на кредитному договорі, який не було посвідчено нотаріально, без первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували факт виникнення та безспірність заборгованості. Зокрема, він не заперечує, що в 2021р. скористався сервісом для отримання кредиту та шляхом надсилання смс-запиту отримав на свою банківську картку 8400,00грн. При цьому, жодного письмового документу він не підписував. Після початку повномасштабного вторгнення рф в Україну він був призваний на військову службу. До цього він намагався добровільно врегулювати питання із заборгованістю, однак відповідач відмовився погоджувати його пропозицію. Виконавчим написом нотаріуса з нього стягнута заборгованість за кредитом в загальній сумі 25200,00грн., яка складається із тіла кредиту в сумі 8400,00грн., процентів в сумі 16800,00грн. Він не згоден із сумою боргу за відсотками, оскільки перебував в лавах ЗСУ, тому вона не є безспірною. Крім того, виконавчий напис було вчинено нотаріусом на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений. Вказане є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Крім того, 15.02.2022р. приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Коцинян М.О. за заявою відповідача було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса про стягнення з нього грошових коштів в загальній сумі 25830,00грн. В червні 2023р. з його карткового рахунку було примусово списано вказані грошові кошти і 20.06.2023р. виконавче провадження було закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за яким відбулось повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави. Відповідно до ст.1212 ЦК України у такому разі позивач набуває право повернути безпідставно стягнуті з нього грошові кошти в сумі 25830,00грн. Ухвалою суду від 04.08.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні. 04.09.2023р. до суду надійшов зустрічний позов відповідача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в якому він просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №0735-3623 від 27.06.2021р. в загальному розмірі 25200,00грн. Позов мотивує тим, що 27.06.2021р. між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» було укладено договір про відкриття кредитної лінії №0735-3623, відповідно до якого останній отримав в кредит грошові кошти в сумі 8400,00грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 2,5% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування, на строк 99 календарних днів. Однак відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальній сумі 25200,00грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 8400,00грн., заборгованості за відсотками - 16800,00грн. Вказана сума заборгованості була стягнута з боржника виконавчим написом нотаріуса. Звертаючись до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач намагається уникнути повернення кредиту, тому вони звернулись до суду із зустрічним позовом,в якому зазначають суму вимог без урахування коштів, що надійшли за виконавчим провадженням, оскільки позивач за первісним позовом вимагає їх повернення. Крім того, 04.09.2023р. до суду надійшли письмові пояснення відповідача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в яких він вказав на відсутність підстав для стягнення з нього у випадку задоволення позову витрат на правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі, оскільки докази здійснення позивачем таких витрат відсутні, визначений розмір не відповідає критеріям розумності, є завищеним, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 1000,00грн. Ухвалою суду від 20.09.2023р. зустрічний позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» прийнято до судового розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] , здійснено перехід до розгляду справи в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання. 10.10.2023р. до суду надійшов відзив представника позивача [PERSON] - адвоката Кузнецова П.М. на зустрічний позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в якому позивач зустрічні позовні вимоги визнав частково та зазначив, що не заперечує факту отримання кредиту в сумі 8400,00грн. і не заперечує проти стягнення цієї суми. Разом з тим, підстав для стягнення з нього процентів в сумі 16800,00грн. немає, оскільки згідно з п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти звільняються від сплати відсотків по своїх кредитних зобов`язаннях на час дії особливого періоду, який розпочався в Україні з 18.03.2014р. і триває до цього часу. Він перебуває на військовій службі з 30.05.2019р. по т.ч., що підтверджується відповідною довідкою. Тобто проценти не повинні йому нараховуватись. Просить відмовити ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в стягненні з нього процентів за користування кредитом в сумі 16800,00грн. Ухвалою суду від 20.11.2023р. підготовче провадження закрито і справа призначена до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання представник позивача - адвокат Кузнецов П.М. не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, первісний позов підтримує повністю, просить його задовольнити, зустрічний позов визнає частково. Представник відповідача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в задоволенні первісного позову просить відмовити, зустрічний позов - задовольнити. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що 27.06.2021р. між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії №0735-3623, відповідно до якого останній отримав в кредит грошові кошти в сумі 8400,00грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 2,5% від непогашеної суми кредиту за кожний день користування, на строк 99 календарних днів. Вказаний кредитний договір укладений у письмовій формі, за допомогою електронного сервісу та підписаний позивачем [PERSON] електронним підписом одноразового ідентифікатора. Згідно з довідкою ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» станом на 17.03.2022р. заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором становить в загальній сумі 25200,00грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту - 8400,00грн., заборгованості за відсотками - 16800,00грн. 17.01.2022р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинено виконавчий напис, реєстровий №5702, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» грошових коштів в загальному розмірі 25 830,00грн., з яких 25200,00грн - заборгованість за кредитним договором №0735-3623 від 27.06.2021р. (прострочена заборгованість за тілом кредиту - 8400,00грн, прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 16800,00грн); 630,00грн. - витрати за вчинення виконавчого напису. Постановами приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Коцинян М.О. від 15.02.2022р. було відкрито виконавче провадження ВП №68641631 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса та накладено арешт на грошові кошти на рахунках боржника [PERSON] .. Постановою приватного виконавця від 20.06.2023р. виконавче провадження було закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням. Також судом встановлено, що позивач [PERSON] проходить військову службу в складі військової частини [NUMBER] Південного ОТО Національної гвардії України з 30.05.2019р. до теперішнього часу. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87,88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Аналогічні положення містяться в Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5. Згідно з п.1.1 глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно з п.2.2 глави 16 Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Згідно з п.3.1 глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, було затверджено постановою КМУ №1172 від 29.06.1999р. Згідно з п.1 Переліку для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою КМУ №622 від 26.11.2014р. (набрала чинності 10.12.2014р.) цей Перелік документів доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включений п.2 в редакції: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. (справа №826/20084/14), яка набрала законної сили з 22.02.2017р., постанова КМУ №662 від 26.11.2014р. визнана незаконною та нечинною з моменту прийняття. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає первісний позов [PERSON] таким, що підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» задоволенню не підлягає. В даному випадку суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд, через електронний сервіс уклали кредитний договір. Вказаний договір оформлений письмовим документом, містить усі істотні умови і підписаний позивачем [PERSON] електронним підписом одноразового ідентифікатора, що відповідає ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст.207,1055 ЦК України. Отже, вказаний договір є чинним та обов`язковим для виконання. Згідно з вказаним кредитним договором відповідач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надало позивачу [PERSON] в кредит грошові кошти в сумі 8400,00грн., а він зобов`язувався їх повернути через 99 календарних днів та сплати проценти за користування кредитом в розмірі 2,5% за кожний день користування. Однак позивач [PERSON] не виконав взятих на себе зобов`язань за цим кредитним договором і згідно з розрахунком відповідача станом на 17.03.2022р. його заборгованість становить за тілом кредиту 8400,00грн, за процентами 16800,00грн., усього 25200,00грн. Суд враховує, що позивач [PERSON] факту укладання вказаного кредитного договору та отримання в кредит грошових коштів в розмірі 8400,00грн. не оспорював, у зв`язку з чим ця обставина відповідно до ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Неналежне виконання позивачем [PERSON] зобов`язань за кредитним договором є порушенням прав відповідача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», захисту яких він має право вимагати шляхом стягнення суми боргу в установленому законом порядку. Відповідач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» первісно в позасудовому порядку звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису і 17.01.2022р. приватним нотаріусом КМНО Бригіда В.О. було вчинено виконавчий напис, реєстровий №5702, про стягнення з позивача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №0735-3623 від 27.06.2021р. в загальному розмірі 25200,00грн. Також цим виконавчим написом з позивача [PERSON] стягнути витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 630,00грн. Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів ст.15,16,18 ЦК України, ст.50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.03.2019р. у справі №137/1666/16-ц та постанові від 15.01.2020р у справі №305/2082/14-ц. Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної заборгованості. Безспірною є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі (постанова Верховного Суду від 05.03.2018р. у справі № 756/11960/15-ц). В цій справі суд встановив, що при вчиненні 17.01.2022р. виконавчого напису щодо [PERSON] приватний нотаріус КМНО Бригіда В.О. керувався ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. В той же час, вказаний Перелік документів у редакції, чинній станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів у простій письмовій формі, оскільки п.2 Переліку документів з 22.02.2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови суду. Разом з тим, в матеріалах справи знаходиться копія кредитного договору №0735-3623 від 27.06.2021р., з якої достовірно вбачається, що він був укладений в простій письмовій формі і жодних домовленостей сторін про його нотаріальне посвідчення ним не зафіксовано. Вказана обставина фактично обома сторонами не заперечувалась, у зв`язку з чим на підставі ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Крім того, стягнуту за вказаним виконавчим написом нотаріуса заборгованість не можна вважати безспірною, оскільки, по-перше, в матеріалах справи відсутні докази подання нотаріусу разом з заявою про вчинення виконавчого напису документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, а також підтвердження надіслання кредитором боржнику письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання, беручи до уваги, що виконавчий напис вчиняється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання кредитором боржнику такої вимоги. Відповідач доказів на підтвердження вказаних обставин суду не подав. По-друге, з обставин справи вбачається, що позивач [PERSON] не погоджується з нарахованими та стягнутими процентами за користування кредитом в розмірі 16800,00грн., посилаючись на те, що він з 2019р. є військовослужбовцем і під час особливого періоду проценти за користування кредитом йому не нараховуються. Таким чином, оцінивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом з порушенням вимог законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів, тому він є незаконним і його слід визнати таким, що не підлягає виконанню, задовольнивши тим самим відповідні позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом. Вирішуючи справу в частині первісних позовних вимог [PERSON] про повернення безпідставно набутих грошових коштів та зустрічних позовних вимог ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходить з такого. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15, від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц, від 23 січня 2020 року у справі №910/3395/19. Як вбачається з матеріалів справи, правовою підставою для набуття відповідачем грошових коштів в розмірі 25830,00грн. став виконавчий напис нотаріуса, який цим судовим рішенням визнано таким, що не підлягає виконанню, а й відтак відпала правова підстава для отримання відповідачем таких коштів і вони підлягають поверненню позивачу [PERSON] на підставі ст.1212 ЦК України. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм ст.1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18. Разом з тим, суд вважає, що поверненню позивачу підлягає не вся стягнута виконавчим написом нотаріуса сума грошових коштів - 25830,00грн., а лише сума заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 16800,00грн та витрати за вчинення виконавчого напису в розмірі 630,00грн, усього 17430,00грн. При цьому, суд враховує, що, незважаючи на те, що сторонами в кредитному договорі було погоджено умови щодо сплати позивачем відсотків за користування кредитом, їх нарахування та стягнення з позивача суперечить положенням ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» (в редакції Законів №1275-VII від 20.05.2014; №1357-IX від 30.03.2021; №2459-IX від 27.07.2022), відповідно до яких військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (абз.5 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). Особливий період діє в Україні з 18.03.2014р., тобто з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17.03.2014р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України №1126-VII від 17.03.2014р., і до теперішнього часу. Як встановлено судом, позивач є військовослужбовцем з 2019р. по теперішній час. Це підтверджується наданими позивачем довідками та витягом з наказу командира військової частини, які суд вважає належними та допустимими доказами. До того ж вказана обставина відповідачем належними доказами не спростована. Отже, законних підстав для нарахування позивачу процентів за користування кредитними коштами за період з 27.06.2021р. по 19.09.2021р. включно в сумі 16800,00грн., їх стягнення за виконавчим написом нотаріуса не було і вони набуті відповідачем безпідставно, тому підлягають поверненню позивачу відповідно до ст.1212 ЦК України. З цих же підстав вони не підлягають стягненню з позивача на користь відповідача за зустрічним позовом. Щодо заборгованості за тілом кредиту в сумі 8400,00грн., то суд вважає, що, незважаючи на визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, вказані кошти були стягнуті з позивача фактично на виконання кредитного договору №0735-3623 від 27.06.2021р., який є чинним, факту отримання кредиту та свого обов`язку щодо повернення відповідачу вказаної суми заборгованості позивач не оспорював, тому підстав для їх стягнення з відповідача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь позивача [PERSON] як безпідставно набутих суд не знаходить, у зв`язку з чим в цій частині первісних позовних вимог слід відмовити. Також судом встановлено і це не оспорюється обома сторонами, що вказана сума заборгованості за тілом кредиту фактично отримана відповідачем в порядку примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, підстав для її стягнення з відповідача на користь позивача як безпідставно набутої суд не знайшов, тому стягнення цих коштів з позивача цим судовим рішенням буде подвійним, що суперечить положенням ст.61 Конституції України. Отже, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити повністю. На підставі вищевикладеного, первісний позов [PERSON] слід задовольнити частково, в задоволенні зустрічного позову ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» слід відмовити повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь держави судовий збір за немайнову вимогу про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в розмірі 1073,60грн. Крім того, з відповідача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за майнову вимогу про стягнення безпідставно набутих грошових коштів пропорційно задоволеним вимогам на суму 17430,00грн., що становить 67,48% від первісно заявлених: 17430,00грн х 100% /25830,00грн, а саме, 724,47грн (1073,60грн х 67,48%/100%). Також відповідно до ст.137,141 ЦПК України з відповідача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам витрати на правничу допомогу. Так, в межах цієї справи позивач користувався правової допомогою адвоката Кузнецова П.М., на що згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, доданим до первісного позову, планував витратити 10750,00грн. На підтвердження здійснення таких витрат до позовної заяви були додані ордер на надання правничої допомоги АР №1079889 від 27.07.2023р., договір про надання правової (правничої) допомоги б/н від 14.07.2023р., акт приймання-передачі наданих послуг до цього договору б/н від 14.07.2023р., квитанція до прибуткового касового ордеру №5 від 26.07.2023р., які суд вважає належними та допустимими доказами на витрат позивача на правничу допомогу адвоката Кузнецова П.М. в розмірі 6250,00грн. Крім того, вже під час судового розгляду цієї справи представником позивача - адвокатом Кузнецовим П.М. 29.11.2023р. до суду було подано клопотання про долучення додаткових доказів щодо витрат позивача на правничу допомогу - акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги б/н від 14.07.2023р. та квитанції до прибуткового касового ордеру №7 від 28.11.2023р., відповідно до яких позивач здійснив витрати на правничу допомогу адвоката ще на суму 6750,00грн. Разом з тим, суд не бере до уваги ці докази та залишає вказане клопотання без розгляду відповідно до ч.9 ст.83, ч.4 ст.183 ЦПК України, оскільки до нього не додані докази його надіслання (надання) відповідачу. В той же час, докази здійснення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 6250,00грн., які визнані судом належними та допустимими, не є безумовною підставою для відшкодування витрат у визначеному розмірі, адже цей розмір відповідно до ст.137 ЦПК України має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. В даному випадку суд частково погоджується з доводами представника відповідача та приходить до висновку про те, що визначений адвокатом розмір витрат на професійну правничу допомогу позивачу є завищеним та неспівмірним із складністю справи, складністю та обсягом наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом. Так, згідно з Актом б/н від 14.07.2023р. адвокатом Кузнецовим П.М. надані позивачу [PERSON] такі послуги, витрачений на них час та вартість: 1) консультація з питання можливості оскарження виконавчого напису нотаріуса та повернення стягнутих коштів - 1 година, 1500,00грн.; 2) ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження - 40 хвилин, 1000,00грн.; 3) складання позовної заяви - 2 години 40 хвилин, 3750,00грн, усього 6250,00грн. Разом з тим, рівень складності справи не вимагав такого обсягу правничої допомоги. Зокрема, проведення консультації з питання можливого оскарження виконавчого напису, складання позовної заяви з витрачанням вказаного в Акті часу та визначеної вартості, беручи до уваги кваліфікацію та досвід адвоката, не можна вважати достатньо обґрунтованими та пропорційними предмету спору. З аналізу змісту позовної заяви вбачається, що суть спору викладена фактично на одній сторінці, більша частина позовної заяви стосується цитування норм права та судової практики зі спірного питання, яка є усталеною. Таким чином, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, характер та складність виконаної адвокатом роботи, з урахуванням конкретних обставин справи,

Outcome: partial