Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

До Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 11 грудня 2020 року між сторонами було укладено кредитний договір №631544842, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, зобов`язавшись сплатити проценти за користування кредитними коштами та повернути кредит у встановлений договором строк, а також сплатити інші обов`язкові платежі. Посилаючись на те, що відповідач не виконала свої договірні зобов`язання, внаслідок чого станом на 22 січня 2023 року утворилась кредитна заборгованості в загальному розмірі 38851,91 гривень, позивач просив суд стягнути з відповідача означену заборгованість, а також покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача про закриття провадження у цивільній справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів. Відповідачем подано суду заперечення до позовної заяви, а також доповнення до них, в яких відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність у підписанта позовної заяви повноважень для подання даного позову до суду, не подання належних та допустимих доказів на підтвердження як укладення між сторонами кредитного договору, так і розміру до стягнення кредитної заборгованості, неналежну якість та посвідчення поданих суду копій документів, необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 грудня 2020 року між АТ «Альфа-Банк», як кредитодавцем, правонаступником якого є позивач, та відповідачем, як позичальником, укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631544842 (далі кредитний договір №631544842 від 11 грудня 2020 року), яка складається із анкети-заяви та акцептованої оферти на укладення зазначеної угоди. За умовами даного кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати відповідачу кредиту у вигляді кредитного ліміту (максимальний розмір 200000 гривень, на момент укладення договору 27500 гривень) на кредитну картку зі строком дії 5 років, а відповідач зобов`язалась повернути такий кредит зі сплатою обов`язкових мінімальних платежів 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, сплативши 39,99% річних за користування кредитом. Дані обставини підтверджуються копіями зазначених документів, що складають кредитний договір, а також відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо позивача. Як слідує з виписки по картковому рахунку відповідача за період з 11 грудня 2020 року по 28 лютого 2023 року, відповідач отримала від кредитодавця обумовлені укладеним між сторонами кредитним договором кредитні кошти в повному обсязі шляхом встановлення кредитного ліміту та користувалась ними протягом зазначеного періоду. Дана виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, а також є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована, що підтверджується і змістом п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. Із матеріалів справи встановлено, що кредитодавець свої договірні зобов`язання виконав в повному обсязі. В той же час, відповідач не виконує належним чином взяті на себе договірні зобов`язання із своєчасного повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач своєю досудового вимогою просив відповідача погасити в повному обсязі, що відповідачем здійснено також не було, а розмір кредитної заборгованості станом на 28 лютого 2023 року склав 38851,91 гривень, з яких: 37194,2 гривень заборгованість за тілом кредиту, 1657,71 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом. Викладене підтверджується розрахунком заборгованості, а також випискою по особовому рахунку позичальника. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про банки та банківську діяльність». Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.ст.6, 627, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ст.ст.633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Нормою ст.1054 ЦК України визначено за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що банківський кредит будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ст.ст.202, 207, 626 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №631544842 від 11 грудня 2020 року, приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи знайшов підтвердження факт укладення даного кредитного договору із дотриманням вимог діючого законодавства щодо його змісту та форми, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від кредитодавця, своїх зобов`язань за даним кредитним договором, що зумовило виникнення у відповідача заборгованості за кредитом у вказаному в позові розмірі, а у позивача права вимагати від відповідача повернення кредиту, в тому числі в достроковому порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Правомірність висновків суду щодо отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними, а відтак і наявність підстав для їх стягнення у випадку неповернення кредитору підтверджується правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 вересня 2020 року по справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року по справі №760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року по справі №278/2177/15-ц. Разом з тим, суд критично оцінює та не приймає до уваги заперечення відповідача проти задоволення позову, оскільки такі заперечення не знайшли свого підтвердження в ході розгляд справи, спростовуються наявними у справі доказами та встановленими судом фактичними обставинами правовідносин сторін. Зокрема, твердження відповідача про відсутність повноважень у представника позивача на підписання та подання до суду даного позову спростовуються наявною в матеріалах справи копією довіреності, строк дії якої сплив лише 10 серпня 2023 року, в той час як позовну заяву було здано на пошту ще 02 серпня 2023 року (копія конверту та довідка щодо перевірки статусу поштового відправлення наявні в матеріалах справи), що відповідає положенню ст.124 ч.6 ЦПК України. Докази ж відкликання довіреності вказаного представника в матеріалах справи відсутні. Крім того, підстави припинення представництва, передбачені ст.248 ЦК України, судом не встановлені, а стороною відповідача не доведені. Неспроможними є посилання відповідача на припинення АТ «Альфа-Банк», як первісного кредитора, оскільки фактично відбулась зміна найменування кредитора з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», що не є припиненням юридичної особи. Помилковими є твердження відповідача про те невжиття стороною кредитодавця заходів досудового врегулювання спору, оскільки матеріли справи містять копію досудового вимоги та докази її направлення відповідачу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved