Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

13 листопада 2023 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи - приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталія Володимирівна, приватний нотаріус Івано - Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає примусовому виконанню. Вказує, що 24.05.2021 року приватний нотаріус Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна вчинила виконавчий напис № 49106 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості у розмірі 27216,01 грн. На даний час приватний нотаріус припинила свою діяльність і відсутня в реєстрі нотаріусів України. 25.06.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. відкрила виконавче провадження № [NUMBER] із примусового виконання вказаного вище виконавчого напису. 23.03.2021 року приватний нотаріус Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано - Франківської області Личук Тарас Володимирович вчинив виконавчий напис № 3804 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості у розмірі 22540,08 грн. 28.07.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. відкрила виконавче провадження № [NUMBER] із примусового виконання вказаного вище виконавчого напису. Постановою приватного виконавця Гречин Н.В. від 28.07.2021 року вищевказані виконавчі провадження об`єднані в зведене виконавче провадження № [NUMBER]. Вважає, що вказані виконавчі написи не підлягають виконанню з огляду на відсутність доказів безспірності заборгованості , а також вчинення виконавчих написів на нотаріально не посвідченому договорі. В зв`язку з викладеним, прохає: - визнати виконавчий напис, вчинений 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 49106 про стягнення з [PERSON] на користь акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 27216,01 грн таким, що не підлягає виконанню; - визнати виконавчий напис, вчинений 23 березня 2021 року приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано - Франківської області Личук Тарасом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за № 3804 про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором в сумі 22540,08 грн таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, представник позивача направив заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримали. Представники відповідача: акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталія Володимирівна, приватний нотаріус Івано - Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, будучи повідомленими про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися. Від представника ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» надійшла заява про визнання позову та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.05.2021 року приватний нотаріус Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна вчинила виконавчий напис № 49106 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , який є боржником за кредитним договором 26251018023093 від 14.07.2016 року, укладеним з АТ «Банк ренесанс капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «Перший український міжнародний банк», заборгованості у розмірі 27216,01 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період з 17.03.2020 року по 17.03.2021 року. На даний час приватний нотаріус припинила свою діяльність і відсутня в реєстрі нотаріусів України. 25.06.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. відкрила виконавче провадження № [NUMBER] із примусового виконання вказаного вище виконавчого напису. 23.03.2021 року приватний нотаріус Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано - Франківської області Личук Тарас Володимирович вчинив виконавчий напис № 3804 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 630970695 від 18.07.2018 року у розмірі 22540,08 грн. Стягнення заборгованості за період з 18.07.2018 року по 19.03.2021 року. 28.07.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. відкрила виконавче провадження № [NUMBER] із примусового виконання вказаного вище виконавчого напису. Постановою приватного виконавця Гречин Н.В. від 28.07.2021 року вищевказані виконавчі провадження об`єднані в зведене виконавче провадження № [NUMBER]. Згідно ч.1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 не передбачає можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме така правова позиція сформульована в постанові ВСУ від 05 липня 2017 року за результатами касаційного перегляду цивільної справи №754/9711/14-ц. Як встановлено в судовому засіданні, кредитний договір 26251018023093 від 14.07.2016 року та кредитний договір № 630970695 від 18.07.2018 року не посвідчувалися нотаріально. Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем [PERSON] заперечується безспірність заборгованості за вищевказаними кредитними договорами. Проаналізувавши надані суду письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач довів суду факт вчинення нотаріусами оскаржуваних виконавчих написів з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та всупереч чинній редакції Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до частин 1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладають у разі задоволення позову - на відповідача. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч.1 ст.142 ЦПК). В даному випадку судовий збір за подання позовної заяви становить 2147 гривень 20 копійок (дві позовні вимоги немайнового характеру), за подання заяви про забезпечення позову 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок. Як встановлено в судовому засіданні, позивач звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь держави. Тобто, з відповідачів підлягає стягненню на рахунок держави по 1342 грн судового збору з кожного. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з позовом звільнена від сплати судового збору, відповідач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» визнав позов, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь держави 50 відсотків від суми судового збору, яка підлягала б сплаті при зверненні до суду, що становить 671 грн (1342*50%). Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Ч. 3 ст. 141 ЦПК закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень підтверджуються: договором від 10.11.2023 року про надання правничої допомоги; актом прийому - передачі наданих послуг від 10.11.2023 року; квитанцією до прибуткового касового ордеру № 30 від 10.11.2023 року на суму 5000 грн. Суд звертає увагу, що позивачем подано до суду лише позовну заяву, як заяву по суті спору та заяву про забезпечення позову, які судячи з їх змісту не вимагали значних витрат та часу витраченого на їх складення, адже категорія цієї справи не є складною, а відповідач позов визнав. Крім того, справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачем направлено до суду клопотання від 08.12.2023 року про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень є неспівмірними з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та не відповідають критеріям реальності. З урахуванням клопотання відповідача про зменшення витрат, враховуючи критерії розумності розміру витрат на правову допомогу адвоката у цій справі, беручи до уваги її складність,

Outcome: approved