Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як Орган опіки та піклування, в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради, в якій просить: відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , [INFO] без позбавлення батьківських прав; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , на користь установи чи фізичної особи - опікуна (піклувальника), на утриманні кого буде знаходитися дитина у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову і до досягнення малолітнім [PERSON] повноліття або до повернення [PERSON] , [INFO] , до матері [PERSON] , [INFO] ; судові витрати покласти на відповідачку. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 27.06.2023 о 16:45 годині спеціалісту Служби у справах дітей Одеської міської ради в телефонному режимі надійшло повідомлення від інспектора Ювенальної превенції відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області. З повідомлення стало відомо про те, що за адресою: [ADDRESS] , знаходиться жінка у невідкладеному стані разом з малолітньою дитиною. Спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради спільно з інспекторами Ювенальної превенції відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, було здійснено негайний виїзд за адресою вказаною у телефонному повідомлені поліції для з`ясування обставин. За результатами комісійного виїзду за адресою: [ADDRESS] , була виявлена жінка у невідкладеному стані з наявними ознаками небезпечної поведінки (не контактна) від спілкування та надання будь-яких письмових пояснень відмовилася, спостерігалися напади агресії. В квартирі порушені санітарно-гігієнічні умови, безлад, кімнати захаращені брудними речами, квартира потребує косметичного ремонту, низький рівень гігієни дитини, присутній неприємний запах. Відповідно до п. п. 5, 9 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 року № 585, 27.06.2023 було проведено оцінку рівня безпеки малолітнього [PERSON] та складено відповідний акт. Відповідно до акту було встановлено, що проживання дитини разом з матір`ю [PERSON] , загрожує життю та здоров`ю малолітнього [PERSON] . В акті проведення оцінки рівня безпеки дитини спеціалістами, медичним лікарем, зазначено, що мати [PERSON] продуктивному контакту непридатна. Висновок щодо рівня безпеки - дуже небезпечно. Після чого, було негайно відібрано малолітнього від матері. З метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безпеки дитини, малолітнього [PERSON] було доставлено до КНП «Міська дитяча лікарня № 2» Одеської міської ради. На підставі клопотання Служби у справах дітей Одеської міської ради від 28.06.2023 року № 07/6376, про невідкладене відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , [INFO] , Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було видано Розпорядження від 28.06.2023 року № 223. Зазначили, що умови проживання дитини з відповідачкою дійсно є небезпечним для її життя та здоров`я, оскільки відповідачка не здійснює належного догляду за дитиною. У зв`язку з викладеним звернулися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2023 року закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні позов не визнали та просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Відповідачка, зокрема зазначила, що 26.06.2023 їй повідомили про смерть її цивільного чоловіка, у зв`язку з чим вона перебувала у шоковому стані та не маючі поряд рідних та близьких людей зініціювала виклик наряду поліції задля захисту його психічного здоров`я. Представник третьої особи Служба у справах дітей Одеської міської ради в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , яке видано Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 06 квітня 2018 року (а.с. 13). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відомості про батька до актового запису про народження малолітнього [PERSON] , [INFO] внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради спільно з інспекторами Ювенальної превенції відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, 27.06.2023 було здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] від 27.06.2023 було встановлено, що на момент огляду дитина візуально практично здорова. Мати [PERSON] продуктивному контакту непридатна, знаходиться у невідкладеному стані у зв`язку зі смертю чоловіка; спостерігаються напади агресії. Дитина одягнута в брудний одяг, низький рівень гігієни дитини. В квартирі безлад, квартира потребує прибирання та косметичного ремонту. Висновок щодо рівня безпеки дитини - дуже небезпечно (а.с. 17 - 25). 28.06.2023 Служба у справах дітей Одеської міської ради направила на адресу Приморської районної адміністрації Одеської міської ради клопотання № 07/6376 про невідкладне відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , [INFO] (а.с. 10 - 12) 28.06.2023 Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було прийнято розпорядження № 223, відповідно до якого вирішено: невідкладно відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , [INFO] без позбавлення батьківських прав (а.с. 8 - 9). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органу опіки та піклування. За роз`ясненнями, які містяться в п.п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» відібрання дитини є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2009 року в справі «Савіни проти України», пропонується з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та моральної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Так судом установлено, що відповідно до довідки КНП «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради № 325 25.09.2023 було проведено огляд [PERSON] , [INFO] , результати огляду: без проявів психічних розладів. Відповідно до довідки КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради від 27.09.2023 № 290 [PERSON] , [INFO] на психіатричному обліку не значиться. Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 11.07.2023 [PERSON] на «Д» обліку не значиться. Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї/особи № 455/2ос/1.13 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , основні доходи сім`ї задовільні, борги відсутні, помешкання та його стан задовільні. Випадок класифіковано як середньої складності. За місцем мешкання [PERSON] характеризується позитивно, про що надано відповідну характеристику. Також з матеріалів справи слідує, що відповідачка піклується про здоров`я та виховання дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними медичними документами, а саме: - декларацією № 0001-7Е4Т-6Н00 від 30.11.2018 Пацієнт [PERSON] , [INFO] , надавач ПМД КНП «Дитяча міська поліклініка № 6» Одеської міської ради, законний представник пацієнта [PERSON] ; - листом профілактичних щеплень [PERSON] , [INFO] ; - довідкою Одеського закладу дошкільної освіти «Ясла-Садок» № 211 за № 01-14/115, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] відвідував заклад дошкільної освіти з 10.09.2021 по 24.02.2022. - характеристикою Одеського закладу дошкільної освіти «Ясла-Садок» № 211, відповідно до якої [PERSON] характеризується позитивно. У відповідності до ч. 1 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи доводи позивача, якими обґрунтовуються позовні вимоги, щодо підстав відібрання дитини [PERSON] від матері [PERSON] в частині наявності загрози здоров`ю та життю малолітньої дитини у випадку залишення останнього з матір`ю, судом встановлено, що зазначені обставини, які описані в Акті станом на час розгляду справи відсутні. З наданих учасниками справи та досліджених в судовому засіданні доказів суд встановив, що станом на день вирішення питання про відібрання малолітньої дитини [PERSON] від матері, відсутні підстави для відібрання дитини. При цьому, суд виходить з того, що найкращим для малолітньої дитини є її проживання в рідній сім`ї, більш того, відібрання дитини у матері при встановлених під час судового розгляду конкретних обставин, не буде відповідати інтересам дитини. Судом встановлено, що відповідачка після того, як її дитина [PERSON] , [INFO] був доставлений до КНП «Міська дитяча лікарня № 2» Одеської міської ради регулярно навідувала дитину, піклується про її стан здоров`я, також відповідачкою створені всі необхідні умови для проживання, навчання та відпочинку дитини. Зважаючи на те, що відібрання дитини без позбавлення батьківських прав можливе у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи слід відмовити в задоволенні позову про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Так само не підлягає задоволенню й вимога позивача про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини, оскільки зазначена вимога є похідною від попередньої вимоги про відібрання малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав, в задоволенні, якої позивачу було відмовлено.

Outcome: dismissed