Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

У січні 2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" (далі - позивач) до [PERSON] (далі-відповідач) у якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості розмірі 12 550 грн. 00 коп. та витрат з оплати судового збору у розмірі 2 270 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 18.06.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем був укладений договір про надання кредиту № 374664063 на підставі якого відповідачем був отриманий кредит у розмірі 10 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк 30 днів. Позивач своє зобов`язання по перерахуванню кредитних коштів виконав, але відповідачем кредит не погашається, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом, за захистом свого порушеного права. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.06.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами відкрито провадження та роз`яснено відповідачу право надати у десятиденний строк з дня вручення даної ухвали надати відзив на позовну заяву. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.09.2023 року розгляд цивільної справи № 757/6650/21-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» до [PERSON] про стягнення заборгованості, ухвалено провести за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, разом з тим, на адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача, вимоги підтримали, просили задовольнити, крім того, а прохальній частині позовної заяви не заперечували проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, в порядку встановленому ст.128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 18.06.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем був укладений договір про надання кредиту № 374664063 на підставі якого відповідачем був отриманий кредит у розмірі 10 000 грн.00 коп. строком на 30 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,85 % від суми кредиту за кожний день користування. Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 10 000,00 грн. відповідачеві (позичальнику) підтверджується листом вих. № 01004-53-б/б від 06.01.2021 року наявним в матеріалах справи. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, встановлено, що сторони дійсно уклали кредитний договір, в письмовій формі, тобто з додержанням вимог закону. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено ст.526 ЦК України. 18.07.2020 року строк платежу за Договором закінчився, а відповідач не виконав своїх зобов`язань, а саме:не повернув кредит, не сплатив проценти. Оскільки відповідач не виконує умови договору в добровільному порядку, сума отриманого кредиту, відсотки за користування ним підлягають примусовому стягненню. Згідно розрахунку заборгованості, наданому представником позивача, станом на 11.01.2021 сума заборгованості складає 12 550 грн. 00 коп., з яких: сума кредиту складає 10 000 грн. 00 коп., сума заборгованості по процентам за кредитом в розмірі 2 550 грн. 00 коп. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, на підтвердження погашення заборгованості, відповідачем не надано. За таких підстав, коли встановлено, що з вини відповідача зобов`язання перед позивачем не виконано, відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов`язання щодо погашення кредиту та відсотків, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 2270 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved