Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача, в якому просили визнати неправомірною відмову відповідача у приватизації позивачами квартири [ADDRESS] , та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про оформлення передачі в приватну спільну часткову власність позивачів квартири [ADDRESS] , на підставі поданих раніше документів. В обґрунтування позову зазначили, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 26 листопада 2014 року №24/58 «Про надання дозволу на передачу з балансу ДП «ВО «ПМЗ ім. О.М. Макарова» на баланс КП «Жилсервіс-1» житлового будинку по [ADDRESS] , вирішено надати дозвіл на передачу з балансу ДП «ВО «ПМЗ ім. О.М. Макарова» на баланс КП «Жилсервіс-1» ДМР житлового будинку по [ADDRESS] за винятком квартир №№42, [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 26 січня 2017 року №12 прийнято у комунальну власність територіальної громади міста від ДП «ВО «ПМЗ ім. О.М. Макарова» житловий будинок по [ADDRESS] за винятком квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 232,7 м?. На підставі рішення державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №41958200 від 09 липня 2018 року житловий будинок по [ADDRESS] був зареєстрований на праві комунальної власності за територіальною громадою міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради. 03 листопада 2021 року позивачі звернулися до органу приватизації із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] , що знаходиться за вищезазначеною адресою, у якій просили передати в приватну спільну часткову власність зазначену квартиру. Листом від 11 листопада 2021 року №3116-5444 відповідач відмовив заявникам у приватизації квартири, оскільки заявником подано пакет документів на ізольовану квартиру [ADDRESS] , що суперечить ордеру в частині статусу займаного приміщення. При цьому відповідач не пояснює, в чому полягає вказана ним суперечність, не уточнює яка саме інформація з наданого пакету документів суперечить ордеру на вселення у квартиру в частині статусу жилого приміщення та не зазначає, що мається на увазі під «статусом жилого приміщення». Також посилання відповідача на ст.58 ЖК України у даному випадку є безпідставними, так як на момент видачі позивачам ордера на вселення до житла будинок за вказаною адресою, а відповідно і квартира [ADDRESS] були у власності Держави і мали статус відомчого житлового фонду. Позивачі, при зверненні до відповідача із заявою про приватизацію, додали до заяви усі необхідні документи для приватизації нерухомого майна, в тому числі копію ордера, а тому відмова у приватизації позивачами квартири є неправомірною та порушує їх право на приватизацію житла, у зв`язку з чим вони вимушені звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Верховну Раду України до розгляду цивільної справи. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2022 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2023 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Дніпровську міську раду. 08 лютого 2022 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи, у яких представник Верховної Ради України Осядла М.В. зазначила, що Верховна Рада України, як єдиний орган законодавчої влади, при здійсненні своїх повноважень не є суб`єктом спірних правовідносин, а нормами чинного законодавства України не передбачено повноважень Верховної Ради України щодо реалізації права на приватизацію займаної позивачами квартири. Управління об`єктами державної власності не належить до законотворення, а є виконавчо-розпорядчою дією. Верховна Рада України у Конституції України та Законом України «Про управління об`єктами державної власності» закріпила за органами виконавчої влади право здійснення повноважень щодо реалізації прав держави як власника зазначених об`єктів, а отже й представляти інтереси держави в зазначеній сфері, у тому числі представництва інтересів держави в сфері судочинства, беручи до уваги те, що на спірний об`єкт нерухомості не поширюється дія Закону України «Про правовий режим майна, що забезпечує діяльність Верховної Ради України». У задоволенні позову просила відмовити. 22 червня 2022 року до суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому представник відповідача Гущина М.С. , з урахуванням уточненого відзиву, просить вирішити питання по даній справі у відповідності до вимог чинного законодавства. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача Гущина М.С. зазначає, що орган приватизації дійсно відмовив позивачам у розгляді заяви на приватизацію, на підставі того, що заявниками не були надані всі необхідні документи в повному обсязі, а саме пакет документів для приватизації мав наступні недоліки: заявниками надано копію ордеру, виданого ДП «ВО Південний машинобудівний завод» ім. Макарова №000029 на відокремлене жиле приміщення без зазначення статусу займаного ними приміщення (квартира (будинок), жиле приміщення у гуртожитку або кімната у комунальній квартирі). Разом з цим, представник відповідача Гущина М.С. зазначає, що позивачі не повинні нести відповідальність за недоліки, які має зазначений ордер №000029, оскільки зазначена відповідальність лежить саме на особі, яка видавала ордер. Зауважила, що позовна вимога про зобов`язання департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради вчинити дії по передачі у приватну власність квартири [ADDRESS] , з передачею у власність позивачам визнається нічим іншим, як незаконною вимогою до суду втрутитися у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, виходячи за межі визначених законодавцем повноважень суду. Позивачі в судовому засіданні підтримали позовну заяву та просили її задовольнити. Представник відповідача та третьої особи Дніпровської міської ради Гущина М.С. підтримала відзив на позовну заяву. Представник третьої особи Верховної Ради України належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Представник третьої особи Регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області, Запорізькій та Кіровоградській областях, належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Суд, вислухавши позивачів, представника відповідача та третьої особи Дніпровської міської ради Гущину М.С., дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську раді №360 від 17 листопада 2006 року вирішено зареєструвати будинок [ADDRESS] як гуртожиток у складі квартир [ADDRESS] , а ткож провести заселення в установленому порядку (а.с.123). На підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 20 травня 2010 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано за Державою в особі Верховної Ради України (а.с.18, 27-28). 08 лютого 2011 року на ім`я позивача [PERSON] був виданий ордер № 000029 на право заняття відокремленого житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до відміток у паспорті громадянина України, місце проживання позивачів зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-12). З відповіді відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №10/5-2751 вбачається, що відповідно до даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб за адресою: [ADDRESS] , станом на 13 грудня 2018 року зареєстровані дві особи: [PERSON] , зареєстрований тимчасово з 03 грудня 2007 року по 03 грудня 2008 року, постійно з 07 жовтня 2010 року по теперішній час; [PERSON] , зареєстрована 17 лютого 2011 року по теперішній час (а.с.16). Згідно Довідки КП «ЖИЛСЕРВІС-2» ДМР про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинка) та займані приміщення, у квартирі [ADDRESS] , прописані позивачі [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). На замовлення позивача [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , станом на 16 січня 2016 року (а.с.19-23). 03 листопада 2021 року позивач [PERSON] звернувся до органу приватизації із заявою, в якій просив оформити передачу в приватну спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] , яку займає разом з членами сім`ї на умовах найму. При оформленні квартири розподіл частки власності між членами сім`ї просив передбачити у рівних частках (а.с.13). Листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №3116-5444 від 11 листопада 2021 року позивачу [PERSON] повідомлено, що його заява на приватизацію квартири не підлягає задоволенню та зазначено, що надано копію ордеру, виданого ДП «ВО Південний машинобудівний завод» ім. Макарова від 08 лютого 2011 року №000029 на відокремлене жиле приміщення на підставі листа з місця роботи на строк дії договору від 11 січня 2007 року №25; заявником подано пакет документів на ізольовану квартиру [ADDRESS] , що суперечить зазначеному ордеру в частині статусу займаного приміщення (а.с.24). Станом на 10 грудня 2021 року квартира [ADDRESS] , перебувала у власності держави в особі Верховної Ради України (а.с.27-28). Станом на 30 листопада 2023 року квартира [ADDRESS] , перебуває у власності Дніпровської міської ради (а.с.226-227). Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. У частині третій статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Згідно із частиною одинадцятою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. У частині десятій статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків"), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", частина друга статті 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року N 396 (далі - Положення N 396 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення N 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Така правова позиція, зокрема, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі N 200/18858/16-ц (провадження N 14-165цс18). В судовому засіданні встановлено, що позивачі проживають у спірній квартирі на законних підставах. Підставою відмови у здійсненні приватизації, відповідач зазначив, що позивачем [PERSON] надано копію ордеру, виданого ДП «ВО Південний машинобудівний завод» ім. Макарова від 08 лютого 2011 року №000029 на відокремлене жиле приміщення на підставі листа з місця роботи на строк дії договору від 11 січня 2007 року №25; заявником подано пакет документів на ізольовану квартиру [ADDRESS] , що суперечить зазначеному ордеру в частині статусу займаного приміщення (а.с.24). Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" саме на органи приватизації покладено обов`язок дотримуватись виконання законодавства під час проведення приватизації громадянами житла. Представник відповідача Гущина М.С. у відзиві на позов та в судовому засіданні визнала, що позивачі не повинні нести відповідальність за недоліки, які має зазначений ордер №000029, оскільки зазначена відповідальність лежить саме на особі, яка видавала ордер. Проте, всупереч вказаним вимогам закону, відповідач у своєму рішенні не зазначив, якою саме правовою нормою передбачено підставу для відмови мешканцям квартири у приватизації займаного ними житла з вказаної вище підстави. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що рішення відповідача від 11 листопада 2021 року за вих.N43-1048 про відмову у приватизації позивачам спірної квартири прийняте без урахування норм законодавства, а тому є неправомірним. Способом захисту, необхідним для поновлення прав позивачів, є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачів про оформлення передачі в приватну спільну часткову власність спірної квартири. Інші, можливі, підстави для відмови позивачам у приватизації спірної квартири судом у межах розгляду пред`явлених позовних вимог не оцінюються. Таким чином, пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved