Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

У серпні 2018 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про витребування земельних ділянок. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року у справі № 372/1335/16-ц визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07 квітня 2008 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, визнано недійсним державний акт на право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,12 га, та витребувано на користь держави. Під час виконання вказаного судового рішення стало відомо, що зазначена земельна ділянка поділена на дві земельні ділянки, видано нові державні акти, а на підставі договору купівлі-продажу ці земельні ділянки відчужені на користь [PERSON] , яка в подальшому на підставі договору дарування відчужила їх на користь [PERSON] . У зв`язку з тим, що вказані земельні ділянки розташовані в прибережній захисній смузі, є землями водного фонду, рішення про їх передачу у приватну власність скасоване, прокурор з урахування уточнених позовних вимог просив усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду, площею 0,06 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0088 та площею 0,06 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0089, шляхом їх повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння [PERSON] , які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області. 12 квітня 2023 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного суду цивільного складу рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 березня 2021 року та Постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2022 року скасовано справу передано на новий розгляд. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 26 травня 2023 року справу прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання. 20 червня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позов не підлягає задоволенню з підстав того, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року у справі №372/1335/16-ц, на яке позивач посилається як на підставу пред`явлення позову, скасовано Постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року, що в свою чергу підтверджує відсутність правових підстав у позивача для звернення до суду з позовом про витребування земельних ділянок, а відтак і відсутній предмет позову; відповідно до наданих відповідачем доказів, в т.ч. Висновку експерта за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою №11/10.20/2021 від 01 грудня 2021 року, спірні земельні ділянки до земель водного фонду (прибережної захисної смуги р. Стугна) не належать; відповідач є добросовісним власником земельних ділянок, а у позивача відсутні правові підстави звертатися до суду із позовом про витребування цих земельних ділянок оскільки держава в особі Київської обласної державної адміністрації ані на дату подання позову, ані нині не є власником спірних земельних ділянок, рівно як і не здійснює щодо цих земельних ділянок будь-яких прав щодо користування, розпорядження, володіння. Крім того, представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності. 03 липня 2023 року Заступником керівника Київської обласної прокуратури подана заява про зміну предмета позову, яка обгрунтовувалась тим, що відповідно до заяви про зміну предмету позову, під час розгляду даної справи №372/2425/18 встановлено, що спірна земельна ділянка площею 0,600 га з кадастровим номером 322315100:06:014:0088 на підставі заяви власниці від 05 березня 2021 року поділена на дві земельні ділянки площею 0,0300 га кожна з кадастровими номерами 3223151000:06:014:0113 та 3223151000:06:014:0114. Спірна земельна ділянка площею 0,0600 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0089 на підставі заяви власниці від 05 березня 2021 року поділена на дві земельні ділянки площею 0,0300 га кожна з кадастровими номерами 3223151000:06:014:0115 та 3223151000:06:014:0116. Враховуючи вищезазначене прокурор просив усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду площею 0,0300 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0113, площею 0,0300 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0114, площею 0,0300 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0115 та площею 0,0300 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0116 шляхом їх повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації від [PERSON] , які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району. 26 липня 2023 року від відповідача надійшов відзив на заяву про зміну предмету позову, де зазначено, що заява про зміну предмету позову (позов) не підлягає задоволенню через безпідставність та необгрунтованість. Прокурор Курінний С.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві з урахуванням зміненого в липні 2023 року предмету позову, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, наведениху відзивах на позовну заяву, заяву про зміну предмета позову, звертала увагу на безпідставність вимог прокурора. Позивач, треті особи до суду не з`явились, про час розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, вислухавши прокурора, представника відповідача, дослідивши письмові докази та матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1-3\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] видано державний акт серії ЯМ № 720141 на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0089, загальною площею 0,0600 га, для індивідуального садівництва; державний акт серії ЯМ № 720140 на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0088, загальною площею 0,0600 га, для індивідуального садівництва, які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району. Після цього, на підставі договорів купівлі-продажу від 02 грудня 2011 року за № № 3512, 3516, [PERSON] відчужила належні їй земельні ділянки на користь [PERSON] [PERSON] в свою чергу, на підставі договорів дарування від 12 грудня 2014 року за № № 1568, 1577, відчужила земельні ділянки з вищевказаними кадастровими номерами на користь [PERSON] . У 2021 році земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:06:014:0088, 3223151000:06:014:0089 за заявами відповідача №№ 959,960 від 05 березня 2021 року, засвідченими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М.С., були розділені на земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:06:014:0113 (площею 0,03 га), 3223151000:06:014:0114 (площею 0,03 га), 3223151000:06:014:0115 (площею 0,03 га), 3223151000:06:014:0116 (площею 0,03 га) відповідно, про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав [PERSON] є власником спірних земельних ділянок на час розгляду справи. Прокурор звертаючись до суду з даним позовом посилався на рішення Обухівського районного суду від 10 серпня 2016 року у справі за №372/1335/16-ц (залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року), яким було визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 07 квітня 2008 року №506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради» в частині передачі у власність земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та іншим громадянам, які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району, та визнано недійсним державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки, у тому числі державний акт серії ЯЛ № 065571 від 05 листопада 2010 року на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,12 га для індивідуального садівництва із кадастровим номером 3223151000:06:014:0044. В той же час, ухвалою Верховного Суду від 06 липня 2022 року касаційна скарга [PERSON] задоволена частково. Постанова Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року скасована в частині вирішення позовних вимог про\~визнання недійсним розпорядження Обухівського районної державної адміністрації\~Київської області від 07 квітня 2008 року №506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради» в частині передачі у власність земельної ділянки\~ [PERSON] ; визнання недійсним державного акта серії ЯЛ № 065571 від 05 листопада 2010 року на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,12 га для індивідуального садівництва з кадастровим номером 3223151000:06:014:0044; витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0044, направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року в частині вирішення позовних вимог\~про визнання недійсним розпорядження Обухівського районної державної адміністрації Київської області від 07 квітня 2008 року №506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради» в частині передачі у власність земельної ділянки [PERSON] ; визнання недійсним державного акта серії ЯЛ № 065571 від 05 листопада 2010 року на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,12 га для індивідуального садівництва з кадастровим номером 3223151000:06:014:0044; витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0044 скасовано та ухвалене в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. В обґрунтування своїх позовних вимог прокурор посилався на ч. 4 ст. 82 ЦПК України згідно якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Проте, відповідач не брала участі у справі № 372/1335/16-ц та не була залучена до її розгляду. Тому, ініціатор позову безпідставно визнав рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року преюдиційним. Крім того, в подальшому постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року вищезазначене рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року в частині вирішення позовних вимог\~про визнання недійсним розпорядження Обухівського районної державної адміністрації Київської області від 07 квітня 2008 року №506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради» в частині передачі у власність земельної ділянки [PERSON] ; визнання недійсним державного акта серії ЯЛ № 065571 від 05 листопада 2010 року на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,12 га для індивідуального садівництва з кадастровим номером 3223151000:06:014:0044; витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0044 скасовано та ухвалене в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. Оскільки підстава, на яку посилається прокурор в обгрунтування позову на час розгляду справи відсутня (скасована), його доводи в цій частині не заслуговують на увагу. Щодо тверджень прокурора про належність спірних земельних ділянок до земель водного фонду (прибережної захисної смуги р. Стугна), то суд виходить з наступного. Відповідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц у подібних правовідносинах щодо того, що належність спірної земельної ділянки до прибережної захисної смуги та її розташування встановлюється на підставі наявних у справі доказів. Так, відповідачем надано суду докази на спростування позиції прокурора, що спірні земельні ділянки відносяться до категорії земель водного фонду із обмеженим режимом використання, перебувають під особливою охороною держави, передача яких у приватну власність заборонена законом, зокрема висновок Інституту водних проблем і меліорації (ІВПіМ) Національної академії аграрних наук України від 18 лютого 2020 року №93/01 «Щодо обґрунтування визначення розмірів ПЗС для р. Стугна»; відповідь Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського (ЦГО ім. Бориса Срезневського) за запит адвоката від 15 січня 2020 року №02-08/103; висновок Інституту водних проблем і меліорації (ІВПіМ) Національної академії аграрних наук України від 24 грудня 2019 року №907/01 «Щодо обгрунтування розмірів ПЗС для р. Стугна»; технічний звіт по топографо-геодезичним роботам на об`єкті: «Інженерно-геодезичні вишукування на земельних ділянках, що розташовані за адресою: Київська обл., Обухівський район, Українська міська рада, за кадастровими номерами 3223151000:06:014:0088, 3223151000:06:014:0089 для проведення судово земельно-технічної експертизи 06/12-ІВ-ТГР-ТЗ, 2019 р. Із змісту зазначених документів вбачається,що що межі земельних ділянок (кадастрові номери 3223151000:06:014:0088, 3223151000:06:014:0089) знаходяться поза межами прибережної захисної смуги р. Стугна та не належать до земель водного фонду, визначених положеннями Водного кодексу України. Крім цього, відповідачем надано відповіді від Державного агентства водних ресурсів України (Держводагенство) № 3502/3/11-21 від 11 червня 2021 року та Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області № 1921/0/3-21 від 14 червня 2021 року з посиланням на ст. 88 Водного кодексу України, згідно якої прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок (до яких відноситься річка Стугна), струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів 25 метрів. Зазначені документи, містять інформацію, що річка Стугна відноситься саме до малих річок. Згідно Висновку експерта за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою за заявою адвоката Довганич О.О. в інтересах [PERSON] №1/21-10 від 21 жовтня 2021 року від 01 грудня 2021 року №11/10.20/2021 копія документації із землеустрою «Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56 громадянам для ведення індивідуального садівництва, за рахунок земель запасу державної власності, на території Української міської ради, Обухівського району Київської області», що розроблена ТОВ «Науково-виробнича компанія «ГОРИЗОНТ» у 2008 році на 31 арк. (документація із землеустрою пронумерована, надана в електронному варіанті) відповідає вимогам земельного законодавства, чинного на дату її затвердження, 07.04.2008; станом на квітень 2008 року земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:06:014:0044 до земель водного фонду (прибережної захисної смуги р. Стугна) не належить; на актуальний період часу земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:06:014:0113, 3223151000:06:014:0114, 3223151000:06:014:0115, 3223151000:06:014:0116 до земель водного фонду (прибережної захисної смуги р. Стугна) не належать. З наданих відповідачем суду доказів, в т.ч. і висновку експертизи, вбачається, що спірні земельні ділянки не належать до земель водного фонду (прибережної захисної смуги р. Стугна). Прокурором вказані обставини не спростовані належними та допустимими доказами, що дає підстави суду прийти до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог у справі, яка розглядається судом. За встановлених обставин Першому заступнику прокурора Київської області у задоволенні позову слід відмовити. Відмовляючи у позові по суті, суд не вбачає підстав дзя застосування наслідків спливу строку позовної давності про що просила представник відповідача у поданій суду заяві.

Outcome: dismissed