Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

03.04.2023 року [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спільне майно подружжя. Позов мотивований тим, що 04.09.1999 року сторони уклали шлюб. В період перебування у шлюбі сторонами набуто у власність житловий \~ \~ \~ \~ будинок з господарськими будівлями та спорудами,що знаходиться по [ADDRESS] . Рішенням Третейського суду від 25.04.2008 року та реєстраційним посвідченням КП "Вінницького ООБТІ" від 08.08.2008 року, за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Також за відповідачкою зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0612 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] .Оскільки право на присадибну ділянку площею 0,0612 га до відповідачки перейшло внаслідок переходу до неї права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, на якій вони розміщенні, дана земельна діялнка також є спільним майном подружжя. В добровільному порядку сторони не можуть вирішити дане питання, тому позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 11.04.2023 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено розгляду. 27.04.2023 до суду надійшла від [PERSON] зустрічна позовна заява у якій вона зазначає, що визнає позов [PERSON] в частині визнання за ним права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] . При цьому вказує,що позивач приховав частину спільного майна, а саме автомобіль марки RENAULT KONGOO, д.н.з. [NUMBER] , тому відповідачка просить стягнути компенсацію 1/2 частини ТЗ, що становить 121360,00 грн. А також судові витрати на її користь в сумі 1237,87 згідно квитанції №01658 від 27.04.2023.(а.с.80-82) \~ \~ \~ \~16.08.2023 до суду надійшла заява [PERSON] про збільшення позовних вимог у якій остання просить крім первісної вимоги визнати за [PERSON] право особистої власності на транспортний засіб ЛЕВ 1В2213,2021 р.в., стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу "RENAULT KANGOO" червоного кольору, 2009 р.в., номер кузова [NUMBER] та 1/2 частини транспортного засобуЛЕВ 1В2213,2021 р.в, в розмірі 130735,00 грн .(а.с. 134-135) \~ \~ \~ \~17.08.2023 року судом продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 143) \~ \~ \~ \~05.09.2023 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (а.с.150-151), який мотивовано тим, що на підтвердження вартості автомобіля «Renault Kangoo», 2009 року випуску та легкового причепа ЛЕВ 1В2213, 2021 року випуску, відповідачка подала до суду висновок Незалежного оцінювача [PERSON] про ринкову вартість легкового автомобіля «Renault Kangoo».Однак вважає, що даний висновок незалежного оцінювача не може бути прийнятий судом як належний доказ, оскільки у ньому не зазначено, що він виготовлений оцінювачем для суду при вирішенні цивільної справи про поділ спільного майна подружжя. Оцінювач у висновку не зазначив що він обізнаний про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивої оцінки майна. Із висновку оцінювача слідує, що на дату оцінки транспортний засіб перебуває в робочому стані, комплектний, але має ушкодження у вигляді подряпин: наявні сліди підтікання масла. Хоча сам автомобіль не оглядався оцінювачем, оскільки 28.01.2023 року був проданий та зареєстрований на нового власника. У додатках до висновку оцінювача не долучено акта огляд транспортного засобу на момент оцінки. Також позивач-відповідач [PERSON] не погоджується із висновком незалежного оцінювача Байди Т.А. про ринкову вартість легкового причепу ЛЕВ 1B2213 із аналогічних підстав. Лише призначений судом висновок автотоварознавчої експертизи буде належним доказом вартості транспортних засобів, що підлягають поділу. З огляду на викладене просить відмовити [PERSON] в позові до [PERSON] про поділ майна подружжя. Стягунти із [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 24.10.2023 закрито підготовче судове провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача-відповідача за первісним позовом вимоги свої підтримує та просить задоволити, посилаючись на обставини зазначені в позові. Поставив під сумнів висновки про ринкову вартість автомобіля RENAULT KONGOO, д.н.з. [NUMBER] та ЛЕВ 1В2213, 2021 р.в, виконані незалежним оцінювачем [PERSON] , зазначаючи, що майно оцінено без його огляду спеціалістом та не містить обгрунтувань, експерт не попереджений про кримінальну відповідальність. Тому вважає, що відповідачкою-позивачкою не доведено вартість майна, що підлягає поділу. Клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи стороною не заявлено, хоча при наявності двох різних досліджень належним доказом вартості спірного майна є лише експертний висновок. \~ \~ \~ \~Представник відповідача-позивача в минулих судових засіданнях частково заперечувала щодо первісних позовних вимог та просила задоволити зустрічний позов, посилаючись на обставини, що в ньому зазначені. Вказувала, що визнає вимогу про придбання будинку під час перебування у шлюбі з позивачем за первісним позовом [PERSON] . Земельна ділянка під будинком була нею приватизована під час шлюбу, а тому є її особистою власністю, яка не підлягає поділу. Висновки про ринкову вартість транспортних засобів є належним доказом у справі, оскільки вони виконані саме для суду сертифікованим спеціалістом. В судових дебатах визнала повністю первісний позов. Зазначала про можливість суду самостійно визначити ринкову вартість майна з метою остаточного вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16.02.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано( копія а.с. 9) 27.01.2023 року [PERSON] до суду була подана заява про забезпечення доказів ( копія а.с. 16-17). Ухвалою суду від 01.02.2023 року заяву задоволено частково. Забезпечено докази, шляхом витребування у КП "Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" (вул. Кропивницького, 2, м. Вінниця, 21100)копії документів: - копію відповідного правовстановлюючого документа та копію витягу із Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] ; копію технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] .( копія а.с. 19). Згідно рішення постійно діючого Третейського суду від 25.04.2008 за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , а саме: будинок літ "А", сіни "а", які складаються з приміщень: сіни 1-1, кімнати 1-2,1-3,1-4,1-5, кухня 1-6, тамбур І, льох П/А, фундамент Ф, льох П/Ф житловою площею 80,8 кв.м., загальною площею 118,7 кв.м.( копія а.с. 22-23), на підставі вище вказаного рішення [PERSON] видано реєстраційне посвідчення на право приватної власності на будинок( копія а.с. 24) Згідно технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] (наразі [ADDRESS] , (копія а.с. 35)) , власником даного будинку була [PERSON] ( копія а.с. 30-33) Рішенням Хмільницької міської ради №470 від 30.11.2004 року даний будинок введено в експлуатацію( копія а.с. 34). Згідно звіту про незалежну оцінку від 02.03.2023, вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , становить 426880 грн.( копія а.с. 36-54). Згідно витягу з реєстру нерухомості , за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0612 га. у м.Хмільнику Вінницької області ( копія а.с. 55-57). Згідно відомостей з ДЗК власником земельної ділянки площею 0,0612 у [ADDRESS] є [PERSON] , ( копія а.с. 58-60) Згідно рішення виконкому Хмільницької міськоїї ради Вінницької області від 13.04.1989 року №63 громадянці [PERSON] надано під забудову земельну ділянку площею 600 кв.м.,яка знаходиться в [ADDRESS] ( [ADDRESS] ).( копія а.с.35, 63-64) Згідно рішення Хмільницької міської ради Вінницької області від 13.10.2020 року №2862 громадянці [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0612 га для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] .( копія а.с.65-66) Зідно квитанції №141 від 24.12.2022 року за надання правової допомоги [PERSON] сплатив 8000 грн.( а.с.68) Згідно висновку\~про ринкову\~вартість легвого\~автомобіля RENAULT\~KONGOO,\~д.н.з.\~ [NUMBER] \~2021 р.в становить 242720 грн.( коп.а.с.89-90) Згідно висновку про ринкову вартість легвого причепу д.н.з. [NUMBER] , становить 18750 грн.( коп.а.с.141) Згідно звіту про оцінку транспортного засобу від 12.09.2023 року ринкова вартість причіпу ЛЕВ22,2021 р.в. д.н.з. [NUMBER] ,червоного кольору становить 13100 грн.(а.с.157-172) Згідно звіту про оцінку транспортного засобу від 12.09.2023 року ринкова вартість загального легкового універсала- В RENAULT\~KONGOO,\~2009\~р.в.,\~д.н.з.\~ [NUMBER] \~,червоного\~кольору,\~становить 165700 грн.(а.с.173-186) Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Вирішуючи спори між подружжям про майно, потрібно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18). Пленумом Верховного Суду України у пункті 18-2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (у редакції від 19 березня 2010 року), роз`яснено, якщо на земельній ділянці, яка є особистою приватною власністю одного з подружжя, а не спільною сумісною власністю подружжя, знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України 377 ЦК України. Згідно з частиною четвертою статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований; згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові № 352/1506/21 від 12 липня 2023 року. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини щодо придбання спірного житлового будинку, транспортних засобів та набуття права власності на земельну ділянку під час перебування сторін у шлюбі, беручи до уваги рівність часток подружжя у спірному майні, що підлягає поділу, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами та 1/2 частину спірної земельної ділянки, загальною площею 0,0612 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані в [ADDRESS] . Щодо транспортних засобів RENAULT KONGOO, д.н.з. [NUMBER] та ЛЕВ 1В2213,2021\~р.в., зареєстрованих за [PERSON] та відчужених без згоди дружини, суд зазначає таке. Пунктом 30 Постанови ПВС України №11 від 21.12.2007 року оговорено, про рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як роз`яснено у абзац 1 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.11.2007 року № 11 - вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. На підтвердження вартості віджуженого майна відповідачкою-позивачкою суду надано висновки про ринкову вартість автомобіля RENAULT KONGOO, д.н.з. [NUMBER] та ЛЕВ 1В2213, 2021 р.в, виконані незалежним оцінювачем [PERSON] . В свою чергу позивачем-відповідачем суду надано звіти про оцінку цих же транспорних засобів. Дослідивши надані докази, судом встановлено що оцінка транспортних засобів, що підлягають поділу між сторонами значно різниться. Сторони між собою не погодили вартість спірного майна. Жодна із сторін клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи не заявляла. Оскільки суд не має спеціальних знань для визначення вартості майна, надані сторонами докази щодо підтвердження вартості транспортних засобів різняться, тому суд вважає, що вартість спірного майна належними доказами не доведена, що позбавляє суд можливості вирішити питання про стягнення з позивача-відповідача грошової компенсації вартості транспортних засобів. У зв"язку з недоведеністю вартості транспортних засобів, що є спільним майном подружжя, суд відмовляє у задоволені позовних вимог [PERSON] про стягнення грошової компенсації. Представник відповідачки-позивачки за первісним позовом - адвокат Мишковська Т.М. зазначає про можливість суду самостійно визначити ринкову вартість транспортних засобів скориставшись інформацією з сайту "Авто ріа", при цьому посилається на рішення ВП ВС від 22.09.2022 року №125/2157/19. Однак, Верховним Судом не досліджувалось питання правомірності самостійного визначення судом першої інстанції ринкової вартості спірного майна, яка сторонами не оспорювалась , оскільки в справі взагалі були відсутні будь-які дослідження по визначенню ринкової вартості майна. Предметом розгляду було лише стягнення компенсації у розмірі, що зазначено у договорі відчуження майна чи виходячи з реальної (ринкової) його вартості. Отже, суд не вбачає підстав при прийнятті рішення застосовувати висновок Великої Палати Верховного Суду в зв"язку з відмінними обставинами справи. Судові витрати слід розподілити згідно вимог ст.ст. 141,142 ЦПК України, а саме з урахуванням визнання відповідачем -позивачем частини позовних вимог до початку розгляду справи по суті позивачу-відповідачу [PERSON] з державного бюджету слід повернути 50% сплаченого ним судового збору при подані позову, що становить 1067,20 грн; з відповідача-позивача [PERSON] на користь позивача-відповідача [PERSON] слід стягнути 1067,20 грн судового збору, 535,80 грн судового збору за подання заяви про забезпечення доказів та 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: dismissed