Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 05.10.2023 [PERSON] звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення невиплаченої заробітної плати. В обґрунтування позову зазначив, що 8 листопада 2021 року між ним та фізичною собою-підприємцем [PERSON] виникли трудові відносини, а саме відповідно до її наказу № 395 від 5 листопада 2021 року позивача було прийнято на роботу на посаду сестра медична. 20 липня 2023 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області трудові відносини між сторонами визнано припиненими з 10 березня 2023 року. Поряд з цим, за час роботи у відповідача, роботодавець не виплачував позивачу заробітну плату. Так, [PERSON] у листопаді 2021 року за неповний місяць роботи було нараховано 5999,76 грн, тоді ж як у грудні 2021 року за повний місяць роботи було нараховано 6500 гривень. Проте з січня 2022 року по березень 2023 року відповідач не виплачував позивачу заробітну плату. Більше того, в січні та лютому 2022 року він фактично працював та не отримував заробітної плати. Проте з березня 2022 року роботодавець припинив з [PERSON] будь-яку комунікацію, не допускав його до робочого місця. Таким чином, з березня 2022 року позивач перебував у вимушеному прогулі не з його вини. Позивач просить стягнути на свою користь з відповідача 96303,80 грн заборгованості по заробітній платі. Процесуальні дії у справі \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 10.10.2023 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 12 годину 30 хвилин 26.10.2023, яке в зв`язку з неявкою представника відповідача було відкладено на 15 годину 30 хвилин 07.11.2023 та 11 годину 30 хвилин 29.11.2023. Позивач в судове засідання не з`явився, 20.10.2023 до суду надійшло клопотання від представника позивача про розгляд справи без його участі та позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі; не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачка ФОП [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась за місцем реєстрації фізичної особи та місцезнаходженням ФОП. Відзиву, заяв та клопотань до суду не надходило. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважність причин неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Суд відповідно до ст. 247\~ЦПК\~України розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Встановлені судом обставини Згідно із відомостями про трудову діяльність з Реєстру застрахованих осіб від 18 травня 2023 року № [NUMBER] , [PERSON] було прийнято на роботу на посаду сестра медична до ФОП [PERSON] відповідно до наказу № 395 від 5 листопада 2021 року (а.с.12). Рішенням Малинського районного суду від 20.07.2023 по справі №283/1234/23 визнано припиненими з 10 березня 2023 року трудові відносини між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] , які виникли на підставі наказу фізичної особи-підприємця [PERSON] № 395 від 05.11.2021 у зв`язку зі звільненням [PERSON] із займаної посади сестра медична за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України ( а.с.13-15). Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Форми ОК-5, наданих Пенсійним фондом України, відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 18.05.2023, ФОП [PERSON] здійснювалося нарахування заробітної плати позивачу лише за 23 дні листопада 2021 року у розмірі 5999,76 грн та 31 день грудня 2021 року у розмірі 6500 грн (а.с. 9-11). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом. Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості по заробітній платі. Конституція України, проголосивши Україну соціальною і правовою державою, визначила обов`язок держави щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини.\~Одним із складових цього обов`язку є забезпечення державою соціальної спрямованості економіки, створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю (статті\~13,\~43 Конституції України). Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 визначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене. Відповідно до\~ст. 94 КЗпП України\~заробітна плата\~це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим\~Кодексом, Законом України «Про оплату праці»\~та іншими нормативно-правовими актами. Згідно положень частини другої\~ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевою (регіональними) угодами. В ч.5 ст.\~97\~КЗпП України зазначено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно із положеннями статті 115\~КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Однак, під час трудових відносин сторін у справі, в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, відповідачем не здійснювалось нарахування та виплата заробітної плати позивачу, внаслідок чого утворилась заборгованість. Рішенням Малинського районного суду від 20.07.2023 визнано припиненими з 10 березня 2023 року трудові відносини між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] . Згідно із ч.ч.1,2\~ст.\~116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до\~ст. 10 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»\~заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Відомостей щодо припинення діяльності відповідача внаслідок ведення бойових дій в Україні під час розгляду справи судом не встановлено. Позивач зазначає, що у період з березня 2022 року по 10 березня 2023 року він перебував у вимушеному прогулі. Суд не погоджується з таким формулюванням трудових відносин, що склалися між позивачем та відповідачем, оскільки системний аналіз і тлумачення приписів ст.ст. 235, 236 КЗпП України дозволяє окреслити випадки, в яких може мати місце вимушений прогул, а саме у разі: - незаконного звільнення працівника; - незаконного переведення працівника на іншу роботу; - затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця; - затримки виконання рішення про поновлення на роботі; - несвоєчасного укладення трудового договору; - унаслідок неправильного формулювання причин звільнення, що перешкоджало подальшому працевлаштуванню працівника. Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП України і вони не підлягають розширеному тлумаченню. Оцінюючи через надані докази правовідносини, що склалися між відповідачем, як роботодавцем, та позивачем, як працівником, суд вважає, що за відсутності доказів про припинення діяльності відповідача внаслідок бойових дій, оформлення простою чи відпустки без збереження заробітної плати, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за весь період трудових відносин, а не середній заробіток за час вимушеного прогулу. Згідно з розрахунком невиплаченої заробітної плати, наданим позивачем, заборгованість ФОП [PERSON] щодо невиплати позивачу заробітної плати за період з січня 2022 року до березень 2023 року становить 96303,80 грн, що складається з заборгованості за січень 2022 року - 6500 грн, лютий 2022 року 6500 грн, та оплата праці за період з березня 2022 року по березень 2023 83303,80 грн (а.с.5-7). Відповідачем іншого розрахунку на спростування здійсненого позивачем, суду не надано. Суд вважає, що з врахуванням викладеного вище, з відповідача підлягає стягненню заробітна плата за період з 01.01.2022 по 10.03.2023 з розрахунку 6500 грн за місяць (виходячи із підтвердженого письмовими доказами розміру заробітної плати, який нараховувався позивачу за повний місяць роботи у відповідача). Таким чином, до стягнення підлягає заборгована заробітна плата загальною сумою 93363,64 грн: 6500 грн*14 місяців (січень 2022 року - лютий 2023 року+2363,64 грн за період з 01 по 10 березня 2023 року). Враховуючи те, що відповідачем порушено трудові права позивача, суд приходить до висновку, що з ФОП [PERSON] на корить [PERSON] необхідно стягнути невиплачену заробітну плату у розмірі 93363,64 грн. Враховуючи, що відповідач є податковим агентом, то на вказану суму мають бути нараховані та утримані податки і збори. Розподіл судових витрат. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial