Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

1. Стислий виклад позовних вимог. 24.05.2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Юг», в якому просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 11.05.1992 року виконавчим комітетом Центральної районної Ради народних депутатів, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на праві приватної власності. В обґрунтування позову послались на те, що після смерті батька відкрилась спадщина, яка складається з вказаної квартири. Після смерті батька , окрім неї, інших спадкоємців немає.З метою отримання належного їй спадкового майна, що належало її батьку, вона звернулися з відповідною заявою до Першої Державної нотаріальної контори, однак 14.01.2014 року нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що свідоцтво про право власності видане після його смерті. Однак, станом на 1990 рік, померлим повністю виплачена ссуда, та при житті подана заява щодо отримання свідоцтва про право власності на квартиру.17.04.1992 року прийнято рішення про видачу свідоцтва про право власності на квартиру, та оригінал свідоцтва знаходиться в матеріалах КП ММБТІ. Отже, померлий набув права власності на квартиру в установленому порядку, однак на теперішній ас нотаріусом не визнається дублікат свідоцтва, що підтверджує право власності. Посилаючись на вимоги ст.ст. 392,1217-1223,1270,1297 ЦК України, позивач і просила про задоволення позову. Ухвалою суду від 27.06.2023 року замінено первинного позивача- [PERSON] , яка померла [INFO] на спадкоємця - правонаступника - [PERSON] . 18.07.2023 року від [PERSON] надійшла позовна заява до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « Юг», у якому просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті тітки [PERSON] , померлої [INFO] , яка прийняла спадщину після батька [PERSON] . 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 26.05.2021 року справу передано судді Черенковій Н.П. та отримано останньою 31.05.2021 року. Після виконання вимог ст.ст. 27,187 ЦПК України, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєвавід 02.06.2021 року дана позовна заява залишена без руху. 24.06.2021 року надійшла позовна заява, у якій вимоги залишені без змін та вказано відповідачем Територіальну громаду міста Миколаєва. Ухвалою від 24.06.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18.10.2021 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Лєшан О.Є., та постановлено про витребування у Державного нотаріального архіву Миколаївської області копії спадкової справи № 156\\1992, у КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» інвентарну справу на квартиру [ADDRESS] . 16.11.2021 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Юг» направив до суду заяву наступного змісту. Позов визнає, просить провести судове засідання у відсутності їх представника. У 1990 році [PERSON] виплачена вся сума позики (ссуда), у зв`язку з чим у 1991 році надав заяву про видачу свідоцтва про право власності на квартиру до ЖБК «Юг». На підставі заяв мешканців будинку, довідок про погашення пайових внесків, правлінням ЖБК «Юг» були підготовлені списки із матеріалами КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», та рішенням Миколаївського міськвиконкому № 45 від 22.02.1991 року, було прийнято рішення № 77 від 17.04.1992 року про видачу свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Тому, на підставі ст. 384 ч.3 ЦК України, у разі викупу квартири, член житлово-будівельного (житлового ) кооперативу стає її власником. 19.11.2021 року на адресу суду КП МБТІ направив матеріали технічної інвентаризації по кв. [ADDRESS] . 22.12.2021 року Миколаївська міська рада направила клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника та прийняття рішення судом у відповідності до чинного законодавства. 24.05.2022 року Перша Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області направила клопотання про розгляд справи у їх відсутності та прийняття судом рішення у відповідності до чинного законодавства. Ухвалою від 08.08.2022 року закрито підготовче судове засідання, та справу призначено до судового розгляду . Ухвалою суду від 27.10.2022 року витребувано із Першої Миколаївської державної контори Миколаївської області копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 07.02.2023 року від [PERSON] надійшла заява про заміну позивача в порядку правонаступництва, вказавши наступне. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яка являлась її тіткою, про що свідчить свідоцтво про народження та одруження. 06.02.2023 року звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського округу Власової С.Я. із заявою про прийняття спадщини. Ухвалою суду від 16.02.2023 року постановлено про витребування від нотаріуса Власової С.Я. копії спадкової справи після смерті [PERSON] , у відділі державної реєстрації копію актового запису про смерть [PERSON] 04.04.2023 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи № 2\\2023 до померлої [INFO] [PERSON] 08.05.2023 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи № 156\\1992 до померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 27.06.2023 року замінено первинного позивача [PERSON] , померлу [INFO] на правонаступника (спадкоємицю) [PERSON] . 18.07.2023 року надійшла від [PERSON] позовна заява, в якій просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка прийняла майно у спадщину після батька [PERSON] . Ухвалою суду від 20.07.2023 року, судовий розгляд справи відкладено, витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Власової Світлани Яківни копію спадкової справи, заведеної до майна [PERSON] , яка померла [INFO] . 01.09.2023 року від приватного нотаріуса Власової С.Я. надійшла відповідь на ухвалу суду від 20.07.2023 року. Сторони до судового засідання не з`явились, просили про розгляд справи у їх відсутності. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] являвся членом ЖБК «Юг». У 1990 році виплатив пайові внески та у 1991 році подав заяву до правління ЖБК про видачу свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі рішення Центральної районної ради народних депутатів від 17.04.1992 року №77 [PERSON] видано Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , яка знаходиться у м. Миколаєві в ЖБК «Юг». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , актовий запис 3619. Згідно довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Юг» від 24.09.2013 року, у даній квартирі зареєстровані з 18.02.1974 року дружина власника - [PERSON] та донька [PERSON] . Після смерті [PERSON] його спадкоємці: дружина та донька 06.03.1992 року звернулись із заявами до Першої Державної нотаріальної контори з наступними заявами. Дружина померлого - [PERSON] (№204) про те, що вона відмовляється від спадщини на користь доньки - [PERSON] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті батька (№ 205). 27.11.2013 року виданий дублікат Свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.11.2013 року за № 109. Постановою державного нотаріуса Першої Державної нотаріальної контори Міщенко Н.В. видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . При цьому нотаріусом зазначено наступне. Правовстановлюючим документом на спадкове майно є Свідоцтво про право особистої власності на квартиру, видане 11.05.1992 року, дублікат якого видано 22.11.2013 року. Вищевказаний документ виданий та зареєстрований вже після смерті власника майна - [PERSON] , який помер [INFO] , та рішення Виконкому було також прийняте після смерті власника - [INFO] , що позбавляє можливості видати нотаріусом відповідне свідоцтво про право на спадкування за законом. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Власової С.Я. звернулась племінниця померлої - [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті рідної тітки - [INFO] №6. (спадкова справа 2\\2023). На підтвердження родинних зв`язків було надано свідоцтво про її народження серії [NUMBER] , з якого вбачається, що вона є уродженою Слаква, та її батьками являються [PERSON] , та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження (актовий запис 437), батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Прізвище позивачки зі « [PERSON] » на « [PERSON] » змінено на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис 1108. Постановою від 18.07.2023 року приватним нотаріусом Власовою С.Я. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкування за законом після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що не було надано нотаріусу документа, що посвідчує право власності на майно - квартиру [ADDRESS] . 4.Мотиви з яких виходить суд, та застосовані норми права. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За приписами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Статтею328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У своїй Постанові № 694/1433/17 від 09.06.2021 року Верховний Суд висловив наступну позицію. Згідно ст.1216 ЦК України ,спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України,до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до приписів ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. За приписами ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України). У статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі № 210/1609/15-ц (провадження № 61-40313св18) вказано, що "право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Підпункт 4.12 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженогоНаказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року №285/20595 (далі - Порядок): свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі документів, що підтверджують право власності. Підпункт 4.18 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку: за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. За приписами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно Прикінцевих та перехідних Положень до ЦК України, норми нового ЦК поширюються також на спадщину, яка хоча і відкрилася до 1 січня 2004 року, але не була прийнята ніким із спадкоємців до цієї дати. За загальним правилом ЦК України застосовується до тих правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Але,оскільки акти цивільного законодавства не мають зворотної сили і це підтверджується положеннями про те, що ЦК застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень щодо цивільних відносин. Що виникли до набрання чинності ЦК, його норми застосовуються тільки до тих прав і обов`язків,що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Отже, ЦК поширюється на права і обов`язки, які хоча і виникли до 1 січня 2004 року. Але не припиняються і тривають після 1 січня 2004 року. Такий підхід законодавця до врегулювання цивільних відносин є певною новелою. Обов`язковою умовою переходу до спадкоємців у порядку спадкування права вимагати визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживав спадкодавець, але помер до вирішення питання відповідним державним органом про визнання її приватною власністю, є звернення спадкодавця до відповідного органу з належно оформленою заявою. Про цевказав Верховний Суд у постанові від 09.08.2023 року у справі № 523\\20890\\21. За такого, коли громадянин, який висловив волю на отримання у власність виплаченої квартири (пай, ссуда), помер до прийняття (видачі) компетентним органом відповідного рішення, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. За приписами п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Відповідно до ст.19-1 ЗУ «Про кооперацію», член житлово-будівельного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу- розпорядження квартирою, якщо він не викупив це майно. В разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником цього майна. За положеннями ст.15 ЗУ «Про власність» (який діяв до набрання чинності ЦКУ в редакції 2003 року, та на час повної сплати пайового внеску), передбачалось, що член кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок, набуває право власності на це майно. Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦКУ(в редакції від 2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири, член ЖБК стає власником квартири. Вказане підтверджується і п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи». Аналогічне роз`яснення щодо підстав набуття права власності на кооперативну квартиру міститься в п.п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26.05.2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ» (Житлове право). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності на квартиру в житлово-будівельному кооперативі», судам слід виходити з роз`яснень, які дані Пленумом ВСУ у прийнятих ним постановах з цих питань. Виходячи з викладеного вище, виникнення права власності на квартири не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦКУ в редакції 2003 року та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 2004 року. На підставі «Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарстві від 13.12.1995 року № 56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом від 09.06.1998 року № 121, «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 року № 7\\5, передбачалось оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади членам кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5, вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру в кооперативі. Виходячи з вище перелічених норм права, на момент набуття права власності [PERSON] на кооперативну квартиру, законодавством не була передбачена як видача свідоцтва про право власності, так і обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру. Однак з 1995 року законодавець передбачив процедуру оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна для членів житлово-будівельних кооперативів, які повністю внесли свої пайові внески, шляхом отримання свідоцтва про право власності від місцевих органів державної виконавчої влади та реєстрацію їх в бюро технічної інвентаризації. Як встановлено вище, до складу спадщини входить право власності спадкодавця на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] за життя заповіту не склав, а тому після його смерті спадкування належного йому майна здійснюється за законом. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти, той з подружжя, який його пережив та батьки. Отже, після смерті [PERSON] , спадкоємцями першої черги були позивачка - дочка - [PERSON] , та його дружина - [PERSON] , яка відмовилась від її прийняття на користь дочки - [PERSON] . Дані особи проживали разом зі спадкодавцем та зареєстровані у квартирі. За приписами ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, передбаченого ст. 1270 цього Кодексу, шляхом подання заяви до нотаріальної контори, а також на користь будь-кого із спадкоємців ( ст. 1274 ЦК України). В силу ч.2 ст. 1275 ЦК України, якщо від спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині , яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. За такого, [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті батька на всю квартиру [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті спадкоємців першої та другої черги немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи за № 2\\2023. В порядку ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. В силу ст. 1263 ЦК України, спадкоємцем після смерті [PERSON] є її племінниця - [PERSON] (третя черга). Судом встановлено, що позивачка не може оформити спадщину у нотаріуса на нерухоме майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності спадкового нерухомого майна спадкодавцеві. Отже, позивач позбавлений можливості іншим шляхом, окрім судового, захистити свої спадкові права. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, враховуючи те, що право власності на спірну квартиру виникло у спадкодавця у встановленому законом порядку, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Відповідну правову позицію висловив ВС у постанові від 22.09.2021 у справі № 227\\3750\\19. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання ( ч.1 ст.15 ЦК України). Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного та ст.ст.15,16,1258,1261,1266,1268,1270 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258, 259, 273, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved