Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

05.10.2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця» про стягнення заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 13.12.2021 року між [PERSON] та Державним підприємством «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця» укладено договір. На виконання договору, протягом всього часу перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, а саме на посаді члена Наглядової ради Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця», позивачем належним чином та у повному обсязі виконувалися обов`язки та здійснювалися повноваження передбаченні законодавством України, статутом Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця», положенням про наглядову раду Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця». Позивач вказує, що на підтвердження його перебування на посаді члена Наглядової ради Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця» та належного виконання ним обов`язків Члена Наглядової ради Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця», між ним та відповідачем були складенні відповідні акти приймання-передачі наданих послуг, відповідачем визнано, нараховано та частково сплачено відповідачу винагороду, про що свідчить довідка про доходи, складена відповідачем, за підписом виконавчого органу відповідача та заступника головного бухгалтера відповідача, що відображає нарахування та часткову сплату винагороди з дати укладення Договору (13.12.2021 року) по 31.01.2023 року. Посилаючись на вище зазначену довідку, складену Державним підприємством «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця» позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за вказаний у довідці період. 03.08.2023 року Києво-Святошинський районний суд Київської області видав наказ по справі № 369/11790/23 про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої але не виплаченої заробітної плати. 01.09.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено скасувати виданий 03.08.2023 року судовий наказ у справі № 369/11790/23. Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача у примусовому порядку нарахованої але не виплаченої заробітної плати за період з дати укладення договору - 13.12.2021 року по лютий 2023 року. Відповідно до довідки, відповідачем сплачено у повному обсязі заробітну плату позивачеві за грудень 2021 року - 12728,95 грн, січень 2022 року - 21982,40 грн та вересень 2022 року - 21982,40 грн. На підставі зазначено, позивач зазначає, що відповідачем не сплачено йому заробітну плату за заявлений період, після утримання всіх податків і зборів, на загальну суму у розмірі 263788,00 грн, а саме за лютий 2022 року - 21982,40 грн, за березень 2022 року - 21982,40 грн, за квітень 2022 року - 21982,40 грн, за травень 2022 року - 21982,40 грн, за червень 2022 року - 21982,40 грн, за липень 2022 року - 21982,40 грн, за серпень 2022 року - 21982,40 грн, за жовтень 2022 року - 21982,40 грн, за листопад 2022 року - 21982,40 грн, за грудень 2022 року - 21982,40 грн, за січень 2023 року - 21982,40 грн, за лютий 2023 року - 21982,40 грн. При цьому, позивач звертав увагу суду щодо відсутності правових підстав, на його думку, враховувати суми сплачені відповідачем позивачеві 29.08.2023 року, при розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем за заявлений період, адже у цільовому призначенні при перерахуванні даних коштів, відповідач прямо зазначив, що це заробітна плата за квітень та травень 2023 року, що підтверджується довідкою про рух коштів по картці, наданої позивачу 30.09.2023 року Акціонерним товариством «Універсал Банк». На підставі зазначеного, позивач просив суд стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 13.12.2021 року по 28.02.2023 року в сумі 263788,80 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.10.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Заперечень щодо розгляду справи без виклику сторін не надійшло. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиву від відповідача не надходило. Копія Ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.10.2023 року та примірник позовної заяви з додатками направлялися на адресу відповідача. 30.11.2023 року представником відповідача через канцелярію суду зареєстровано письмові пояснення по справі, в яких представник відповідача позовні вимоги [PERSON] заперечував у повному обсязі, просив суд у їх задоволенні відмовити. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.12.2021 року між [PERSON] та Державним підприємством «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця» укладено договір. Відповідно до довідки про доходи виданої Державним підприємством «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця» [PERSON] від 07.03.2023 року загальна сума доходу за період з листопада 2021 року по березень 2023 року без урахування аліментів становить 370807,65 грн. З приводу цього, суд зауважує, що всупереч запереченням наведених в письмових поясненнях по справі, доказів на спростування вказаних обставин (довідки про доходи від 07.03.2023 року) представник Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця» суду не надав. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30.06.1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. У Рішенні від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). В силу положень статті 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата складається із основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно із статтею 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Так, позивачу було нарахована роботодавцем - Державним підприємством «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця» заробітну плату за період з листопада 2021 року по березень 2023 року у розмірі 370807,65 грн, проте частково не виплачено, а саме у розмірі 263788,80 грн. Згідно з частиною першою ст. 5 ЦПК України, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. При цьому, відповідно до положень частини першої ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини у справі, надані суду докази, і перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку судові витрати віднесені за рахунок держави. За подання позову підлягав сплаті судовий збір розмірі 2637,88 гривень від сплати якого позивача звільнено відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved