Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої діє [PERSON] , звернулася до суду із позовом до Дніпровського районного ВДВС у м. Києві, треті особи [PERSON] , [PERSON] , про зняття арешту з майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] . У день смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно до складу якої входить земельна ділянка площею 4,8569 га, кадастровий номер 3520384100:02:000:0295, розташованої на території Косівської сільської ради Олександрійського району та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вже після відкриття спадщини сестрам стало відомо, що за життя мати склала заповіт, яким зазначену земельну ділянку заповіла [PERSON] . Наприкінці листопада позивачка та її сестра [PERSON] отримали позовну заяву [PERSON] про надання додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.06.2020 року, справа №398/3651/19, [PERSON] у задоволенні позову відмовлено. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 05.11.2020 апеляційну скаргу задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, надано [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Постановою Верховного суду від 14.12.2021 скасовано постанову Кропивницького апеляційного суду та рішення суду першої інстанції залишено в силі. У зв`язку з цим, [PERSON] та [PERSON] звернулися до Другої Олександрійської нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про прийняття спадщини. Листом від 17.01.2022 нотконтора повідомила заявників, що на підставі постанови Кропивницького апеляційного суду від 05.11.2020 [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №787, на 3/4 частини спірної земельної ділянки та проведено державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав. Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.10.2022, справа № 398/1832/22, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування запису про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав. Після набрання рішенням законної сили, [PERSON] та [PERSON] повторно звернулися до Другої Олександрійської районної державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Листом від 14.12.2022 їх було повідомлено про неможливість видати свідоцтво, оскільки за померлою [PERSON] зареєстрована не ціла частка земельної ділянки. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.03.2023, справа №398/65/23, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволено, визнано за ними право власності на земельну ділянку по 1/2 частині за кожною. Після оформлення права власності на земельні ділянки, під час переоформлення договору оренди землі їм стало відомо, що Дніпровським РВ ДМС накладено арешт на спірну земельну ділянку за боргами попереднього власника [PERSON] . Таким чином, вказана обставина позбавляє [PERSON] та її сестру законного права на користування та розпорядження належним їм нерухомим майном. Ухвалою судді від 09.10.2023 по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань не подав, причина неявки суду не відома. Третя особа [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв чи клопотань не подав, причина неявки суду не відома. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.06.2020 року, справа №398/3651/19, [PERSON] відмовлено у задоволенні позову про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.8-11). Постановою Кропивницького апеляційного суду від 05.11.2020 апеляційну скаргу задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, надано [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.12-15). Постановою Верховного суду від 14.12.2021 касаційну скаргу задоволено, скасовано постанову Кропивницького апеляційного суду та рішення суду першої інстанції залишено в силі (а.с.16-23). Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.10.2022, справа № 398/1832/22, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування запису про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав. Заочне рішення суду набрало законної сили 15.11.2022 (а.с.24-28). Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.03.2023, справа №398/65/23, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволено, визнано за ними право власності на земельну ділянку по 1/2 частині за кожною. Рішення суду набрало законної сили 28.04.2023 (а.с.29-31). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 335435856 від 13.06.2023, право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3520384100:02:000:0295, площею 4,8569 га, на 1/2 частину зареєстроване за [PERSON] , на 1/2 частину зареєстроване за [PERSON] . Дніпровським РВ ДВС у місті Києві накладено арешт нерухомого майна на земельну ділянку кадастровий номер 3520384100:02:000:0295, особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] (а.с.32-33). 19.09.2023 позивачем було направлено заяву до Дніпровського РВ ДВС у місті Києві про зняття арешту з майна (а.с.42-43). У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статей 319, 321, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (частини 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно з ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Приймаючи до уваги, що наявність арешту (обтяження), накладеного на нерухоме майно, порушує право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена права в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно позивача суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. Враховуючи те, що позивач не наполягає на стягненні судових витрат з відповідача, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved