Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] в м. Києві померла [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно, що складається з квартири [ADDRESS] . [PERSON] була зареєстрована та проживала в даній квартирі. На випадок своєї смерті [PERSON] 02.06.2011 року склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є. за реєстровим № 3916, відповідно до якого все її рухоме та нерухоме майно вона заповіла своєму онукові - [PERSON] . 12.09.2014 року [PERSON] написав заяву, адресовану Дванадцятій Київській державній нотаріальній контри, про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , справжність підпису на заяві засвідчений [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 3835. Вказує, що нею заяви щодо прийняття спадщини не було написано, тому що бабуся зробила останнє своє розпорядження на користь [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Однак, [PERSON] за життя не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Зважаючи на вказане, нею 03.02.2020 року нею було написано заяву, адресовану Дванадцятій київській державній нотаріальній конторі, про отримання спадщини після смерті [PERSON] , справжність підпису на заяві засвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 181. Але дана заява була складена поза межами строку на прийняття спадщини. Зважаючи на смерть [PERSON] , що сталася [INFO] , шестимісячний строк для прийняття спадщини після нього спливає 23.01.2020 року, а заяву про прийняття спадщини нею написано лише 03.02.2020 року, тобто з пропуском 14 днів, що є досить незначним пропуском. Тому, 07.02.2020 року її було повідомлено державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори про те, що нею пропущено встановлений законодавством строк для подачі заяви. Зазначила, що раніше нею не приймалась спадщина після смерті бабусі, оскільки написав заяву щодо отримання спадщини її брат [PERSON] , тобто [PERSON] прийняв спадщину, але її не оформив, а квартира все ще належить на праві власності [PERSON] 23.06.2022 року нею було направлено запит до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, в якому вона просила надати довідку (інформацію, відомості) про те, чи заводилася в Дванадцятій Київській державній нотаріальній конторі спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , але 24.06.2023 року вона отримала відповідь про те, що запитувану інформацію надати не можуть, посилаючись на ст. 8 Закону України «Про нотаріат». 23.06.2022 року нею було направлено запит в Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» з вимогою надати інформацію (довідку, витяг тощо) про те, чи являється [PERSON] власником квартири [ADDRESS] , на який 04.07.2022 року вона отримала відповідь лише щодо права власності на її квартиру. Тому, вважає, що існували обставини, що не дозволили їй вчасно звернутися до нотаріуса та прийняти спадщину за законом в строк, передбачений чинним законодавством України, після смерті [PERSON] . У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання, витребувано від адресовану Дванадцятої Київської державної нотаріальної контриналежним чином завірені копії спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] та [PERSON] (а.с. 32-33). 05.10.2023 року до суду надійшов відзив Київської міської ради, в якому остання проти позову заперечила, посилаючись на норми чинного законодавства України, просила відмовити у його задоволенні (а.с. 42-43). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 106). Сторона позивача у судове засідання не з`явилась, представник позивача до початку судового засідання через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. У судове засідання Київська міська ради явку представника не забезпечила, про день, час та місце повідомлена належним чином, разом із відзивом подала заяву про розгляд справи за відсутності представника. Третя особа в судове засідання не з`явилась, подала пояснення у справі, в яких зазначила про те, що оскільки дії посадових осіб Центрального територіального управління юстиції у місті Києві та його підпорядкованих органів заявником не оскаржуються, то розгляд справи залишається на розсуд суду. Просила розгляд справи проводи за відсутності представника (а.с. 70-74). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини - в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. На підставі викладеного суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи, що не з`явились у судове засідання. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, дослідивши у судовому засіданні докази, на які посилаються сторони, у відповідності до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, дійшов до наступних висновків. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що 02.06.2011 року [PERSON] складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є. за реєстровим № 3916, відповідно до якого все її рухоме та нерухоме майно вона заповіла своєму онукові - [PERSON] (а.с. 12). [INFO] [PERSON] померла, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 14.03.2014 року видано свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] (а.с. 9). Заявою від 12.09.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є. за реєстровим № 3835, адресованої органам нотаріату, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , заявив про прийняття спадщини після смерті бабусі - [PERSON] (а.с. 14). Згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого Святошинським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 24.09.2019 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 16). Як вбачається, Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 12.02.2020 року була заведена спадкова справа № 191/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 49-63). Як вбачається, спадкова справа № 191/2020 заведена за претензією ПАТ «Приватбанк» № SAMDNWFC00048893706 від 22.01.2020 року. Також, з матеріалів справи вбачається, що Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 07.02.2020 року була заведена спадкова справа № 169/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 64-68). Остання заведена заявою позивача про прийняття спадщини після смерті бабусі та про видачу свідоцтва про право на спадщину на все рухоме та нерухоме майно, що залишилось після смерті [PERSON] . Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частин першої, другої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За відсутності письмової згоди спадкоємців або відмови нотаріуса від прийняття заяви, спадкоємець, який пропустив строк, має право подати позов до суду, зазначивши причини його пропуску. У разі визнання причин пропуску поважними, суд визначає спадкоємцю додатковий строк для подання заяви. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що позивач звернулась 03,02.2020 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі та про видачу свідоцтва про право на спадщину після бабусі [PERSON] . Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою листом від 07.02.2020 року № 841/02-14 позивач повідомлялась про пропуск шестимісячного строку для подачі заяви, через що їй необхідно звернутись до нотаріальної контори для подальшого вирішення даного питання (а.с. 67). Разом з тим, матеріали справи не містять доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, що вказане питання було вирішено. Тому, за відсутності доказів щодо врегулювання спору у досудовому порядку, зокрема за відсутності постанови нотаріуса про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, відсутні підстави вважати порушеними її спадкові права, а отже позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання нею заяви про прийняття спадщини є передчасними та необґрунтованими. Тому, в задоволенні позову необхідно відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Питання судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed