Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

06.09.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих грошових коштів, в якій позивачка з урахуванням збільшення розміру позовних вимог в редакції заяви від 06.11.2023 року за вх. №59919, просить суд: - визнати виконавчий напис №484, вчинений 31.05.2019 року приватним нотаріусом БРНО Київської області Колейчик В.В. таким, що не підлягає виконанню; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в порядку виконання вказаного виконавчого напису в сумі 35149,25 грн.; - стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни безпідставно набуті грошові кошти в сумі 4522,05 грн. в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №484, вчиненого 31.05.2019 року приватним нотаріусом БРНО Київської області Колейчиком В.В. В обґрунтування позову, позивач стверджує, що з виконавчим написом не згодна, вважає його таким, що вчинений\~з порушенням діючого законодавства, зокрема, документи, які надані для вчинення виконавчого напису не свідчать про безспірність суми заборгованості, кредитний договір наданий приватному нотаріусу в порушення чинного законодавства не був належним чином нотаріально посвідчений, а також позивачем не отримувалась жодна вимога на усунення порушень зі стягнення заборгованості. За наслідком чого, позивач просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути безпідставно набуті грошові кошти стягнути з нього під час виконання вказаного виконавчого напису. За таких обставин позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 07.09.2023 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання з повідомленням сторін по справі. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву. Разом з позовом, позивачем надано до суду клопотання про витребування доказів, за наслідком розгляду якого 12.10.2023 року судом було постановлено ухвалу, якою клопотання задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича належним чином завірену копію виконавчого напису, вчиненого 31.05.21019 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №484, а також копії усіх документів, що стали підставою для його вчинення. 06.11.2023 року позивачем надано до суду зяву про збільшення розміру позовних вимог, з вищевикладеними судом вимогами і підставами, яку 06.11.2023 року судом було ухвалено прийняти до розгляду. Також, судом без видалення до нарадчої кімнати 06.11.2023 року було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 04.12.2023 року до суду надійшли письмові заперечення від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни про відмову у задоволенні вимог до приватного виконавця про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 4522,05 грн. в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №484, вчиненого 31.05.2019 року приватним нотаріусом БРНО Київської області Колейчиком В.В. До судового засідання призначеного на 06.12.2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином у відповідності до вимог статті 128ЦПК України. Однак, від позивача до суду надійшла заява про підтримання заявлених вимог з урахуванням збільшення розміру позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Сторона відповідачів та третя особа про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надали, як і заяв про причини неподання відзиву на позовну заяви та заяв про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Приймаючи викладене, неявки відповідачів до судового засідання без поважних причин, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі в судовому засіданні 06.12.2023 року на підставі наявних у матеріалах справи доказів та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. В судовому засіданні за наслідком огляду матеріалів справи, судом 06.12.2023 року було постановлено ухвалу суду, якою провадження по цивільній справі №947/28062/23 за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни, в частині вимог про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 4522,05 грн., в якості витрат виконавчого провадження закрито. Розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] в решті вимог продовжено в порядку цивільного судочинства. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] за вимогами, з урахуванням постановленої ухвали суду від 06.12.2023 року про закриття провадження по справі за частиною вимог до приватного виконавця, підлягаючим до часткового задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.05.2019 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем було вчинено виконавчий напис №484, яким стягнуто з [PERSON] , як боржника, на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» заборгованість розмірі 35149,25 грн. Вказаний виконавчий напис перебував на примусовому виконанні в рамках виконавчого провадження ВП №59314008 у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни, відкритого на підставі постанови від 10.06.2019 року. В рамках зазначеного виконавчого провадження, приватним виконавцем винесено: -10.06.2019 року постанову про стягнення з боржника основної винагороди; -14.06.2019 року постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; -21.12.2020 року постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; -29.08.2023 року постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; -29.08.2023 року постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження; -29.08.2023 року постанову про закінчення виконавчого провадження. У відповідності до постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.08.2023 року, виконавче провадження ВП №59314008 закінчено з підстав виконання виконавчого документу, а саме сплати боржником заборгованості, основної винагороди, та витрат на проведення виконавчих дій в повному обсязі. Позивач стверджуючи, що вказаний виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору та будучи незгодною з вказаним виконавчим написом, звернулась до суду з цим позовом. За приписами ст. ст.15, 16 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про нотаріат»,\~нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований за № 282/20595 зі змінами та доповненнями на час вчинення виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19\~ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно з частиною першою\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»,\~порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Так, згідно зі згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 зі змінами визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, із моменту прийняття цієї\~постанови\~і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі постанова № 662) даний Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», згідно якого виконавчий напис може бути вчинено за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. А тому, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 року (справа № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21). В подальшому на підставі Постанови Кабінету міністрів України\~№ 480 від 19.04.2022 року Розділ "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" у переліку документів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, виключено. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню\~постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172. Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий напис, вчинений 31.05.2019 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №484, яким стягнуто з [PERSON] , як боржника, на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» заборгованість розмірі 35149,25 грн., не містить інформації про вчинення його на підставі кредитного договору чи договори позивача. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України. Під час розгляду справи, судом за клопотанням позивача з метою доведення вимог належними доказами, 12.10.2023 року було постановлено ухвалу суду, якою клопотання задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича належним чином завірену копію виконавчого напису, вчиненого 31.05.21019 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №484, а також копії усіх документів, що стали підставою для його вчинення. Копія вказаної ухвали суду була скерована для виконання на адресу місцезнаходження приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича, якою є: м. Бровари, вул. Грушевського, 15, оф.6. Однак, остання повернута з підстав відсутності адресата за вказаною адресою. Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Також, у відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Враховуючи вказані положення, приймаючи свідоме неотримання приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. судової кореспонденції, зазначене свідчить про належне вручення кореспонденції а свідоме невиконання вимог ухвали суду. Частиною 10 статті 84 ЦПК України передбачено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Одночасно судом враховується, що приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» під час розгляду справи також в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не надано належних документів на підтвердження того, що спірний виконавчий напис було вчинено на підставі поданих відповідних належних документів, у тому числі на підставі нотаріально посвідченого кредитного договору, або доказів на підтвердження спростування викладених позивачем доводів в обґрунтування позову. Відповідачами, в свою чергу, не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого\~ст. 12 ЦПК України, факту його правомірної поведінки, не спростовано тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Розглядаючи справу, суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, відповідачами не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України\~в спростування вищевикладених позивачем доводів, за наслідком чого суд вважає підтвердженим, що виконавчий напис, було вчинено 31.05.21019 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №484, на підставі кредитного договору, що не містить інформації про нотаріальне посвідчення, а відтак із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог ст. 87\~Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, щодо цих позовних вимог позивача до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича, суд зазначає наступне. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено\~Законом України «Про нотаріат». Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною.\~\~Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм\~Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.\~\~ Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах\~\~\~від 14 серпня 2019 року у справі № 519/77/18 (провадження № 61-10311св19)\~\~від 15 квітня 2020 року у справі № 474/106/18 (провадження № 61-13847св19), та від 12 листопада 2020 року по справі №200/3452/17. Приймаючи вищевикладені висновки та положення законодавства, оскільки предметом цього позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором у розмірі, яка вказана у виконавчому написі, суд вважає заявлені вимоги позивача до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича, необґрунтованими, безпідставними та не підлягаючими задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» безпідставно отриманих в межах виконавчого провадження грошових коштів в сумі 35149,25 грн., суд зазначає наступне. У відповідності до постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва про закінчення виконавчого провадження від 29.08.2023 року, виконавче провадження ВП №59314008 з примусового виконання спірного виконавчого напису №484 від 31.05.2019 року закінчено з підстав виконання виконавчого документу, а саме сплати боржником заборгованості, яка становить в сумі 35149,25 грн., основної винагороди, та витрат на проведення виконавчих дій в повному обсязі. Вказане свідчить\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» грошових коштів в сумі 35149,25 грн., в рамках примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 31.05.21019 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №484. Відповідно до частин першої, другої\~статті 1212 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту\~статті 1212 ЦК України\~можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу\~статті 1212 ЦК України\~дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених\~законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на\~законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція\~статті 1212 ЦК України, як і загалом норм\~глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі\~статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до\~статті 1212 ЦК України\~у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Такий правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.09.2021 у справі №201/6498/20. Приймаючи викладене, оскільки грошові кошти в сумі 35149,25 грн., стягнуті з позивача на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» в межах виконавчого провадження №59314008 на підставі виконавчого напису №484 від 31.05.2019 року, щодо якого суд дійшов до висновку про визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд вважає встановленим, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 35149,25 грн., що стягнуті з [PERSON] відпали, в відтак отримані відповідачем вказані кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до\~статті 1212 ЦК України. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині, а відтак останні підлягають задоволенню. Ухвалюючи рішення\~суду в\~цій справі,\~судом також\~враховується,\~що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З матеріалів справи вбачається, що позивачка звільнена від сплати судового збору за пред`явленим позовом на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». За наслідком чого, враховуючи задоволення позовних вимог в частині до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», стягненню з останнього на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 2147,20 грн., як за двома вимогами: немайнового характеру та майнового характеру, за ставками визначеними Законом України «Про судовий збір», як за пред`явлення відповідного позову фізичною особою, тобто з розрахунку 1073,60 грн за кожну з вимог.

Outcome: partial