Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач зазначила, що судовим наказом, виданим 08.09.2022р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, наказано стягувати відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , в розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 02.08.2022р. і до досягнення дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~За період з серпня 2022 по травень 2023р.р. заборгованість відповідача з аліментів становить 21 060грн. \~ \~ \~ \~Частину заборгованості відповідач погасив у травні 2023р., тому позивач просить стягнути з нього неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів на утримання сина за період з серпня 2022 року по квітень 2023 року включно в сумі 31590грн. Відповідач подав відзив, яким позов не визнав, зазначивши, що про стягнення з нього в порядку наказного провадження аліментів довідався 19.05.2023р. з виклику державного виконавця. Копію судового наказу представник відповідача отримав приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 25.05.2023р. 26.05.2023р. відповідач виплатив позивачу 15 000грн заборгованості з аліментів, а 14.06.2023р. другим платежем остаточно погасив заборгованість впродовж 20 днів після того, як дізнався про її наявність. Посилається на відсутність його вини у виникненні заборгованості, позаяк не знав про виданий судовий наказ. Позивач подала відповідь на відзив, зазначивши, що державний виконавець всі документи їй направляв вчасно і вона їх отримувала, а відповідач виклики державного виконавця ігнорував. Заперечує отримання від відповідача грошових коштів на утримання сина в період з серпня 2022 року по квітень 2023 року, позаяк не зустрічалася ані з ним, ані з його родичами або знайомими, які б передали їй гроші. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим наказом, виданим 08.09.2023р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, наказано стягувати відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , в розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 02.08.2022р. і до досягнення дитиною повноліття. Викладене сторони не спростовують. Позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів на утримання сина, стягнутих цим судовим наказом, за період з серпня 2022 року по квітень 2023 року (із стягнення до погашення), а відповідач заперечує, зазначаючи, що його вини у виникненні цієї заборгованості немає, і він погасив її впродовж 20 днів від 25.05.2023р., коли його представник отримав судовий наказ в суді. На підтвердження викладеного подав виклик державного виконавця від 11.05.2023р., заяву суду про видачу судового наказу від 22.05.2023р., квитанції від 14.06.2023р., від 26.05.2023р. про сплату аліментів по 14 040грн та 24570грн відповідно. Позивач доказів на спростування зазначеного відповідачем не подала. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України, яка передбачає право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) в разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів з вини платника аліментів. Таке рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що вина відповідача відсутня, оскільки він довів, що не знав і не міг знати про існування як судового наказу про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання дитини, так і виконавчого провадження, а тому підстави для стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів відсутні. Судом встановлено, що стягнення за судовим наказом відбувається з 02.08.2022р., судовий наказ отриманий 25.05.2023р. представником відповідача, і саме за цей період з серпня 2022 по квітень 2023р. утворилась заборгованість зі сплати аліментів. Це доводить, що платник аліментів не був ознайомлений ані з судовим наказом, ані з виконавчим провадженням за цим наказом. Тому за таких обставин немає законних підстав вважати, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, а тому його вини у виникненні заборгованості немає. Більше того, відповідач дізнавшись про наявність судового наказу, погасив заборгованість, про що свідчать квитанції про сплату. З огляду на такі обставини наявність підстав для стягнення пені за прострочення сплати аліментів відсутня. Таку ж позицію при розгляді такої категорії справ висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29.08.2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311св.17). У ній зазначається, що відповідальність настає лише за наявності вини платника аліментів, а не у всіх випадках. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 14.12.2020 року у справі № 661/905/19 зробила висновок, що неустойка (пеня) є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Позаяк судом не встановлено вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed