Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Позиція позивача. 04 квітня 2021 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання частково недійсним наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області, скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки в якому просить: - визнати незаконним та скасувати Наказ №12755-СГ від 14.11.2016 року Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2 га, (кадастровий номер 6323381200:10:000:0184) для ведення особистого селянського господарства; - скасувати та вилучити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером №1110466163233, номер запису про право власності №17899943 від 06.12.2016 року із закриттям розділу щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6323381200:10:000:0184, яка належить на праві приватної власності [PERSON] ; - скасувати та вилучити запис у Державному земельному кадастрі (Поземельній книзі) про державну реєстрацію земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Красноградського району Харківської області з кадастровим номером 6323381200:10:000:0184; - скасувати та вилучити запис у Державному земельному кадастрі (Поземельній книзі) про державну реєстрацію земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Красноградського району Харківської області з кадастровим номером 6323381200:10:000:0181. На обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] адвокат Билим О.М. зазначив, що на підставі рішення XIII сесії XXIII скликання Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області від 27 лютого 2001 року у приватну власність [PERSON] було передано у приватну власність із земель колективної власності КСП «Промінь» на підставі Сертифікату на земельну частку (пай) серії ХР №0175151 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В подальшому 18 вересня 2001 року у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за номером № 9 було зареєстровано Державний акт на право приватної власності на землю серії II-XP № 059734. План зовнішніх меж земельної ділянки № [NUMBER] площею 6,28 гектарів яка позивачці на підставі приватної власності, має певні розміри, а саме: від А до Б довжиною 758,71 метрів, сусідня земельна ділянка № [NUMBER] , що належить [PERSON] ; від Б до В довжиною 90,59 метрів, Г-А землі Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області; від В до Г довжиною 642,20 метрів, сусідня земельна ділянка № [NUMBER] , що належить [PERSON] [PERSON] на підставі Договору № 626-16К від 15.11.2016 року ПП «ЗЕМСТРОЙПРОЕКТ» було виготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області, яка містить пояснювальну записку, технічне завдання, копію Державного акта на право приватної власності на землю серії II-ХР № 059734, схему розміщення земельної ділянки, матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування, Акт погодження меж земельної ділянки, Акт приймання передачі межових знаків на зберігання, Каталог координат кутів зовнішніх меж землекористування, правовстановлюючі документи. Під час виготовлення ПП «ЗЕМСТРОЙПРОЕКТ» Технічної документації із землеустрою на замовлення позивачки, ніяких претензій при встановлені зовнішніх меж землевласником [PERSON] із землевласниками суміжних земельних ділянок та відповідними службами не заявлено. Право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку № [NUMBER] площею 6,28 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області зареєстровано 18.09.2001 року за № 9 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії II-ХР №059734. Земельна ділянка з кадастровим номером 6323381200:10:000:0181, що частково перетинається із належною [PERSON] на праві приватної власності земельною ділянкою, не має власника, що свідчить про порушення її цивільних прав як власника земельної ділянки, та спричиняє захист її цивільних праві, а земельна ділянка 6323381200:10:000:0184, що частково перетинається із належною [PERSON] на праві приватної власності земельною ділянкою, зареєстрована 08.12.2016 року на підставі Наказу №12755-СГ від 14.11.2016 року, що свідчить про порушення цивільних прав власника земельної ділянки [PERSON] та спричиняє захист її цивільних прав шляхом визнання незаконним та скасування Наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2 га на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області. Заяви учасників процесу по суті справи. В матеріалах справи мається відзив на позовну заяву Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, який надійшов до суду 06.05.2021 року (а.с. 70-74) в якому просять відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Від представника позивача [PERSON] адвоката Билима О.М. 26.05.2021 року надійшла до суду відповідь на відзив (а.с. 96 - 97) в якій вказує, що викладені у справі обставини будуть підтвердженні Висновком експерта. Рух справи в суді. Ухвалою судді від 08.04.2021 року року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 21.06.2021 року призначено у справі судову земельно-технічну експертизу проведення якої доручено Національному науковому центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» (вул. Золочівська, 8а, м. Харків, поштовий індекс 61177). Ухвалою від 13.09.2021 року поновлено провадження у справі для розгляду клопотання судового експерта. Ухвалою від 06.10.2021 року зупинено провадження у справі на час проведення судової експертизи. Ухвалою від 20.10.2023 року відновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням до суду висновку експерта. Ухвалою від 13.11.2023 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті на 12.12.2023 року. В судове засідання учасники судового процесу не з`явились, про дату час та місце розгляду справи сторони повідомлені у встановленому порядку. Від представника позивача [PERSON] адвоката Билима О.М. 12.12.2023 року до суду надійшла заява в якій просить справу розглядати за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує на їх задоволенні наполягає. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи вищевикладене та те, що від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, відповідачі повідомлені про розгляд справи у встановленому порядку, крім того від другого відповідача надійшов відзив, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка учасників справи в даному випадку не перешкоджає розгляду справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Позиція суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Фактичні обставини, встановлені судом. В ході розгляду справи судом було встановлено, що позивач [PERSON] працювала в КСП «Промінь» з 1958 року по 04.01.1993 року, і на день розпаювання буда членом КСП «Промінь». 02.03.2000 року у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) за номером №661 було зареєстровано договір оренди між орендодавцем [PERSON] та орендарем ПАОП «Промінь», на підставі якого орендодавець [PERSON] надала в оренду ПАОП «Промінь» на підставі Сертифіката на земельну частку (пай) серії ХР №0175151 в оренду земельну частку (пай) розміром 6,31 умовних кадастрових гектарів у землі колективної власності КСП «Промінь». 22 лютого 2001 року [PERSON] звернулась із письмовою заявою до Кобзівської сільської ради про передачу їй у приватну власність земельної ділянки згідно Сертифікату на земельну частку (пай) ХР №0175151 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Рішенням XIII сесії XXIII скликання від 27 лютого 2001 року Кобзівської сільської ради Красноградського району у власність [PERSON] було передано у приватну власність із земель колективної власності КСП «Промінь» на підставі Сертифікату на земельну частку (пай) серії ХР №0175151 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У відповідності до Схеми поділу земель колективної власності КСП «Промінь» на земельні частки (паї), [PERSON] отримала із земель колективної власності КСП «Промінь» у приватну власність земельну ділянку № [NUMBER] площею 6,28 га на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 18 вересня 2001 року у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за номером № 9 було зареєстровано Державний акт на право приватної власності на землю серії II-XP № 059734, який підтверджує право власності [PERSON] на земельну ділянку № [NUMBER] площею 6,28 гектарів в межах згідно з планом на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. План зовнішніх меж земельної ділянки № [NUMBER] площею 6,28 гектарів на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить з 18 вересня 2001 року [PERSON] на підставі приватної власності, має певні розміри, а саме: - від А до Б довжиною 758,71 метрів, сусідня земельна ділянка № [NUMBER] , що належить [PERSON] ; - від Б до В довжиною 90,59 метрів, Г-А землі Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області; - від В до Г довжиною 642,20 метрів, сусідня земельна ділянка № [NUMBER] , що належить [PERSON] . Інформація із Списку громадян по Кобзівській сільській раді, які отримали державні акти на право приватної власності на землю станом на 2003 рік підтверджує, що станом на 2003 рік [PERSON] отримала Державний акт на право приватної власності серії II-ХР №059734 на земельну ділянку № [NUMBER] площею 6,28 гектарів на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колективної власності КСП «Промінь». Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. ( ч. 1 ст. 22 ЗК 1990 року). Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. ( ч. 1 ст. 23 ЗК 1990 року). Зважаючи, що землевпорядною організацією було встановлено межі належної [PERSON] земельної ділянки № [NUMBER] площею 6,28 га на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та 18 вересня 2001 року зареєстровано Державний акт на право приватної власності на землю серії II-XP №059734 в Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 9 на ім`я [PERSON] , та враховуючи норми ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 23 ЗК 1990 року, право власності на земельну ділянку № [NUMBER] площею 6,28 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області виникло у [PERSON] з 18.09.2001 року. [PERSON] на підставі Договору № 626-16К від 15.11.2016 року ПП «ЗЕМСТРОЙПРОЕКТ» було виготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області, яка містить пояснювальну записку, технічне завдання, копію Державного акту на право приватної власності на землю серії II-ХР № 059734, схему розміщення земельної ділянки, матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування, Акт погодження меж земельної ділянки, Акт приймання передачі межових знаків на зберігання, Каталог координат кутів зовнішніх меж землекористування, правовстановлюючі документи. Під час виготовлення ПП «ЗЕМСТРОЙПРОЕКТ» Технічної документації із землеустрою на замовлення [PERSON] , ніяких претензій при встановлені зовнішніх меж землевласником [PERSON] із землевласниками суміжних земельних ділянок та відповідними службами не заявлено, межі належної [PERSON] земельної ділянки № [NUMBER] площею 6,28 га на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва погоджені і не викликають спірних питань. Станом на 2001 рік за діючим на той час законодавством України не існувало такого поняття, як кадастровий номер, і у зв`язку з чим [PERSON] звернулась 23.03.2021 року до Державного кадастрового реєстратора із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки площею 6,2832 га, яка розташована за адресою: Харківська область, Красноградський район, Кобзівська сільська рада, реєстраційний номер заяви ЗВ-9703436352021, додавши до своєї заяви виготовлену ПП «ЗЕМСТРОЙПРОЕКТ» Технічну документацію із землеустрою. Рішенням №РВ-6302676172021 від 23.03.2021 року Державного кадастрового реєстратора Відділу у Красноградському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області Алібекгаджиєва Шаміля Хасангаджевич було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру на підставі заяви [PERSON] від 23.03.2021 року з реєстраційним номером ЗВ-9703436352021. Рішення №РВ-6302676172021 від 23.03.2021 року Державного кадастрового реєстратора Відділу у Красноградському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області Алібекгаджиєва Шаміля Хасангаджевича має інформацію щодо перетину належної [PERSON] земельної ділянки № [NUMBER] площею 6,28 га на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на 15,3897 % з ділянкою 6323381200:10:000:0181, на 31,8295% з ділянкою 6323381200:10:000:0184. Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №250277065 від 29.03.2021 року відносно земельної ділянки з кадастровим номером 6323381200:10:000:0181, не має інформації щодо її власника. Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 250275311 від 29.03.2021 року має інформацію відносно земельної ділянки з кадастровим номером 6323381200:10:000:0184, а саме: - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1110466163233; - об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка; - кадастровий номер: 6323381200:10:000:0184; - площа: 2 га; - цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, землі сільськогосподарського призначення; - адреса: Харківська область, Красноградський район, Кобзівська сільська рада; - номер запису про право власності: 17899943; - дата, час державної реєстрації: 06.12.2016 року 2:46:12; - державний реєстратор: [PERSON] , Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»; - підстава виникнення права власності: наказ, серія та номер: 12755-СГ, виданий 14.11.2016 року, видавник: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області; - підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32802040 від 08.12.2016 року 14:52:22, [PERSON] , Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»; - форма власності: приватна; - розмір частки: 1; - власники: [PERSON] . Відповідно до висновку експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України №28183 від 13.10.2023 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи встановлено порушення меж земельної ділянки, площею 6,28 га, що належить [PERSON] на праві власності на землю відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ХР №059734, внаслідок накладення земельних ділянок з кадастровими 6323381200:10:000:0184, 6323381200:10:000:0181. Площа накладення земельних ділянок складає 2,9669 га (а.с. 175-179). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини та оцінка доказів, наданих сторонами. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. (ч. 2 ст. 14 Конституції України). Конституційні положення щодо права власності на землю деталізуються на Земельному кодексі України, який є основним спеціалізованим законодавчим актом у системі національного земельного законодавства. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю набувається та реалізується його суб`єктами відповідно до закону. Отже, суб`єктивне право власності на землю виникає і реалізується на підставах та у порядку, визначеному Земельним кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою виникнення права власності на землю є юридичний факт, з яким закон пов`язує виникнення такого права. До юридичних фактів, на підставі яких виникає, наприклад, право приватної власності на землю, належать: рішення органу влади про передачу земельної ділянки громадянинові у приватну власність; цивільно-правова угода; успадкування земельної ділянки та інше. Реалізація права власності на землю пов`язана із здійсненням його суб`єктами наданих їм прав та виконання покладених на них обов`язків. З цією метою в земельному та цивільному законодавстві передбачені норми, які визначають обсяг прав та обов`язків власників земельних ділянок. Права власника земельної ділянки-це сукупність наданих йому законом суб`єктивних правомочностей щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, які складають зміст права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. ( ч. 2 ст. 41 Конституції України). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. ( ч. 4 ст. 41 Конституції України). Непорушність права приватної власності є загальним принципом, на підставі якого законами України передбачаються конкретні норми та механізми, що забезпечують дієвість цих гарантій. Непорушність права власності має широкий зміст і означає проголошення невтручання будь-кого, втому числі державних органів, у здійснення власником свої повноважень, неможливість прояву свавілля відносно приватного власника та його прав, недопустимість будь-яких порушень його влади своїм майном, а також дій всупереч власника, його волі тощо. Конкретніше ця конституційна гарантія втілюється в заборону протиправного позбавлення права власності. За загальним правилом, виходячи з принципу непорушності права приватної власності, лише сам власник може вирішувати питання про припинення свого права на майно. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. ( ч. 2 ст. 19 Конституції України). Частина друга статті 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Спосіб це визначене законом в їх компетенції те, яким чином здійснюються дії, спрямовані на реалізацію владних повноважень. Здійснюючи такі дії, вони можуть спиратись тільки на компетенційні права і обов`язки та використовувати у своїй діяльності ті засоби, форми, прийоми, що передбачені законодавством. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. ( ч. 1 ст. 15 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. (п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. ( ч. 2 ст. 21 ЦК України). Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. ( ч. 2 ст. 373 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. ( ч. 1 ст. 391 ЦК України). Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. ( ч. 1 ст. 393 ЦК України). Характерною особливістю зазначеного засобу захисту є особливий склад осіб, які виступають відповідачами за даним позовом, ними можуть бути органи державної влади, органи влади автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування. Умовою для подання цього позову є невідповідність актів, прийнятих зазначеними органами, вимогам закону, а також порушення цими актами права власності або іншого титульного права. Незаконність може полягати як у невідповідності акту компетенції органу, який його прийняв, так і в безпосередньому порушенні права власності виданням такого акту. 25 жовтня 2001 року було прийнято Земельний кодекс України, який набув чинності з 01.01.2002 року, пунктом 7 Розділу Х Перехідні положення чітко визначено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, у власність або у користування для всіх потреб. ( ч. 4 ст. 122 ЗК України 2001 року). Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. (ч. 1 ст. 152 ЗК України). Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. (ч. 2 ст. 152 ЗК України). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. (п. г ч. 2 ст. 152 ЗК України). Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. ( ч. 1 ст. 153 ЗК України). Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження. ( ч. 1 ст. 154 ЗК України). У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. ( ч. 1 ст. 155 ЗК України). Постановою КМУ від 14 січня 2015 року № 15 «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» було затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, у відповідності до якого: 1. Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру. 2. Держгеокадастр у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 21.05.2021 року за № 248 було затверджено Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, відповідно до якого: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (далі-Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та йому підпорядковане. Пунктом 2 Розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3613-VI від 7 липня 2011 року «Про Державний земельний кадастр», який набрав чинності з 01.01.2012 року, визначено: Земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим законом, є дійсними. (п. 10 Розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №3613-VI від 7 липня 2011 року «Про Державний земельний кадастр»). Право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку № [NUMBER] площею 6,28 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області, зареєстровано 18.09.2001 року за № 9 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії II-ХР №059734. Відповідно до висновку експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України №28183 від 13.10.2023 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи встановлено порушення меж земельної ділянки, площею 6,28 га, що належить [PERSON] на праві власності на землю відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ХР №059734, внаслідок накладення земельних ділянок з кадастровими 6323381200:10:000:0184, 6323381200:10:000:0181. Площа накладення земельних ділянок складає 2,9669 га (а.с. 175-179). Земельна ділянка з кадастровим номером 6323381200:10:000:0181, що частково перетинається із належною [PERSON] на праві приватної власності земельною ділянкою, не має власника, що свідчить про порушення її цивільних прав як власника земельної, та спричиняє захист її цивільних прав, а земельна ділянка з кадастровим номером 6323381200:10:000:0184, що частково перетинається із належною [PERSON] на праві приватної власності земельною ділянкою, зареєстрована 08.12.2016 року на підставі Наказу №12755-СГ від 14.11.2016 року Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, що свідчить про порушення її цивільних прав як власника земельної ділянки, та спричиняє захист її цивільних прав шляхом визнання незаконним та скасування Наказу №12755-СГ від 14.11.2016 року Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2 га на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області з кадастровим номером 6323381200:10:000:0184, оскільки Наказ №12755-СН від 14.11.2016 року Головного управління Держгеокадастру у Харківській області суперечить актам цивільного законодавства в частині відсутності у Головного управління Держгеокадастру у Харківській області права розпоряджатись землями приватної власності. Відповідно до висновку експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України №28183 від 13.10.2023 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи встановлено порушення меж земельної ділянки, площею 6,28 га, що належить [PERSON] на праві власності на землю відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ХР №059734, внаслідок накладення земельних ділянок з кадастровими 6323381200:10:000:0184, 6323381200:10:000:0181. Площа накладення земельних ділянок складає 2,9669 га (а.с. 175-179). У відповідності до статті 1 ЗУ «Про Державний земельний кадастр»: Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. .Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. ( ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про Державний земельний кадастр»). Відповідно до статті 16 ЗУ «Про Державний земельний кадастр»: 1. Земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. 2. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. 5. Кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок. 6. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Відповідно до статті 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр»: 1. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. 2. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Право на отримання засвідчених копій документів Державного земельного кадастру та витягів з них мають: щодо документації, на підставі якої внесені відомості до Поземельної книги на земельну ділянку, - особи, яким належить речове право на таку земельну ділянку; щодо інших документів (крім документів, що містять державну таємницю) - фізичні та юридичні особи. ( ч. 5 ст. 38 ЗУ «Про Державний земельний кадастр»). Запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним реєстратором на підставі рішення суду. ( п. 60 Постанови КМУ від 17 жовтня 2012 року №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру»). Таким чином, зважаючи, що дії Державного кадастрового реєстратора Відділу Держгеокадастру у Красноградському районі Харківської області по здійсненню реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами 6323381200:10:000:0181, 6323381200:10:000:0184 є похідними від права власності, то наслідком визнання незаконними та скасування цих Наказів є скасування записів у Поземельній книзі про реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 6323381200:10:000:0181, 6323381200:10:000:0184. Цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. (Преамбула до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). У відповідності до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: 1) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; 2) Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 8) реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі; 9) реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. ( ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Державний реєстратор: - відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження ( п. 5 ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»); - присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна, об`єкту незавершеного будівництва, майбутньому об`єкту нерухомості у випадках, передбачених цим Законом (п. 6 ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. ( ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному індивідуально визначеному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта. ( ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Скасований реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна не може бути присвоєний іншому об`єкту нерухомого майна. ( ч. 3 ст. 15 ЗУ «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Реєстраційна справа формується у паперовій та електронній формах після відкриття розділу на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості у Державному реєстрі прав та внесення до нього відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження і зберігається протягом всього часу існування об`єкта. ( абз. 1 ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Реєстраційній справі присвоюється реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості.(абз. 3 ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п. 7 Постанови № 7 Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов`язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. П. 7 Постанови №3 від 01.03.2013 року Пленуму ВСУ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначає, що земельні відносини, суб`єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об`єктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК України, статті 2, 5 Земельного кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Висновки за результатами розгляду справи. Враховуючи вищевикладене та результатами судової земельно-технічної експертизи, якою встановлено порушення меж земельної ділянки, площею 6,28 га, що належить [PERSON] на праві власності на землю відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ХР №059734, внаслідок накладення земельних ділянок з кадастровими 6323381200:10:000:0184, 6323381200:10:000:0181, площа накладення земельних ділянок складає 2,9669 га, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved