Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Представник АТ «Кредобанк» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 31 січня 2020 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Заяву-Договір №26253011153888/980/РКО про надання комплексних банківських послуг та 31 січня 2020 року Договір №8726793 про встановлення ліміту кредитування. Відповідно до умов Договору, Банк зобов`язується, відкрити Клієнту рахунок та здійснювати операції за ним. Зазначений рахунок є Поточним рахунком Клієнта, призначеним для зарахування кредитних коштів за Кредитним договором між Банком та Клієнтом, яким передбачено отримання готівкового кредиту на споживчі цілі і обслуговується на умовах Тарифів, передбачених для відповідного Рахунку, яких Клієнт зобов`язується неухильно дотримуватися. 22 квітня 2021 року Банком здійснено перерахунок заборгованості по поточному рахунку та віднесено прострочений кредит за Заявою-Договором №26200021365200/980/РКО від 31 січня 2020 року до несанкціонованого овердрафту О440011ОVR/1 від 02 березня 2021 року, в якості доказу надано меморіальний ордер №21681457 від 22 квітня 2021 року, що підтверджують факт початку утворення простроченої заборгованості та у подальшому нарахування відсотків на прострочену суму кредиту. Таким чином, на підставі розрахунку заборгованості за договором кредиту О440011ОVR/1 від 02 березня 2021 року станом на 07 вересня 2023 р., позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість у сумі 14 766,20 грн., що складається із: - Суми заборгованості за кредитом - 7 900,00 грн.; - Суми заборгованості за відсотками - 6 866,20 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2023 року провадження по справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 01 листопада 2023 року. У судове засідання 01 листопада 2023 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладено на 04 грудня 2023 року. 24 листопада 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] . Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначив, що в супереч вимог Правил надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ «Кредобанк», відповідачу не було повідомлено вимогу, щодо повного погашення заборгованості перед позивачем. Так АТ «Кредобанк» було направлено відповідну вимогу про погашення заборгованості, однак за адресою: пров. Слєпнєвий, тоді як [PERSON] проживає за адресою: вул. Слєпньова. Окрім того, на переконання позивача, АТ «Кредобанк» необґрунтовано витрати на правову допомогу у розмірі 1 462,72 грн. У зв`язку з викладеним, [PERSON] вважає, що позовні вимоги АТ «Кредобанк» не підлягають задоволенню. У судове засідання призначене на 01 листопада 2023 року учасники справи не з`явилися. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладено на 04 грудня 2023 року. 04 грудня 2023 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив [PERSON] . Представник АТ «Кредобанк» зазначає, що відповідачем не дотримано вимог до написання відзиву передбачених ст. 178 ЦПК України, та окрім того не можливо прослідкувати чи дотримано відповідачем строки на подання відзиву на позовну заяву. У відповіді на відзив також зазначено, що відповідачем у відзиві фактично визнано наявну заборгованість, яка жодним чином ним не оспорюється, натомість відповідач посилається на недотримання процедури направлення повідомлення про наявну заборгованість, що однак, за переконанням сторони позивача, не відповідає дійсності. 21 вересня 2023 року досудова вимога до [PERSON] повернулась відправнику з підстав письмової відмови адресата, що підтверджується витягом з офіційного сайту АТ «Укрпошта» відстеження почтового відправлення за трек-номером №0209427300729, тож позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У судове засідання 04 грудня 2023 року учасники справи не з`явилися. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а дата судового засідання на офіційному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. В свою чергу необґрунтоване перенесення судового засідання по справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 31 січня 2020 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Заяву-Договір №26253011153888/980/РКО про надання комплексних банківських послуг та 31 січня 2020 року Договір №8726793 про встановлення ліміту кредитування. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до вказаної Заяви, а саме п. 2.4. відповідач ознайомлений з реальною річною процентною ставкою, орієнтовною загальною вартістю кредиту, отримав Паспорт споживчого кредиту. Відповідно до п. 2.12 ознайомлений з умовами гарантування вкладів фізичних осіб. Також судом встановлено, що відповідачем підписано Додаток про відкриття кредитної лінії № 26200021365200/980/РКО від 31 січня 2020 року, у якому встановлені та погоджені сторонами істотні умови договору. Відповідно до п. 1.1. Глави 4 Розділу I Правил надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ «Кредобанк», Банк встановлює Клієнту для здійснення операцій з використанням БПК ліміт кредитування, в межах якого надає йому овердрафт (надалі - кредит), у розмірі, на строк та на умовах, обумовлених відповідними Договором та цими Правилами, а Клієнт зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ним, а також інші платежі передбачені цими правилами та договором. Необхідними, але не виключними умовами для встановлення ліміту кредитування є відсутність негативної кредитної історії Клієнта в банку або інших фінансових установах; відповідність фінансового стану Клієнта вимогам Банку. Відповідно до п. 1.3. Глави 4 Розділу 1 Правил, підставою надання банком кредиту і переказу кредитних коштів з Рахунку є ініціювання Клієнтом видаткових операцій понад залишок коштів на Рахунку в межах встановленого Банком ліміту кредитування, в т.ч. з використанням банківської платіжної картки (БПК). Також підставою для надання Банком Кредиту є оформлення за ініціативою Банку меморіальних ордерів для погашення, за рахунок кредитних коштів, заборгованості Клієнта по сплаті комісій за надані Банком послуги, відповідно до укладених з Клієнтом договорів, а також кредитної заборгованості за цим Договором та іншими Кредитними договорами укладеними з Клієнтом. Відповідно до п. 1.4. Глави 4 Розділу Правил, датою видачі кредиту вважається день списання коштів з відповідного Рахунку понад суму залишку коштів на ньому в межах встановленого ліміту кредитування (утворенням строкової заборгованості по Рахунку) у зв`язку із проведенням по Рахунку операції передбаченої п. 1.3. цієї Глави Правил. Відповідно до п. 2.1. Глави 4 Розділу ІІ, за користування кредитом Клієнт сплачує Банку проценти/комісії/інші платежі, визначені умовами Договору та Тарифами банку. Відповідно до п. 2.2. Глави 4 Розділу ІІ, проценти за користування кредитом нараховуються щоденно на суму заборгованості по кредиту за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів) з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з цих Правил. 22 квітня 2021 року банком здійснено перерахунок заборгованості по поточному рахунку та віднесено прострочений кредит за Заявою-Договором № 26200021365200/980/РКО від 31 січня 2020 року до несанкціонованого овердрафту О440011OVR/1 від 02 березня 2021 року, в якості доказу до суду надано меморіальний ордер № 21681457 від 22 квітня 2021 року, що підтверджує факт початку утворення простроченої заборгованості та у подальшому нарахування відсотків на прострочену суму кредиту. Як вбачається з Розрахунку заборгованості за договором кредиту О440011OVR/1 від 02 березня 2021 року та наданій виписці по особовим рахункам відповідач не виконує належним чином зобов`язання за договором, в результаті чого станом на 07 вересня 2023 року загальна заборгованість становить 14 766,20 гривень, що складається із заборгованості за тілом кредиту 7900,00 гривень; заборгованість за відсотками 6866,20 гривень. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Таким чином, відповідач істотно порушив норми Закону та умови договору № 26200021365200/980/РКО від 31 січня 2020 року, не виконавши взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту разом з нарахованими відсотками та іншими платежами, передбаченими Договором, ці грошові кошти підлягають стягненню з позичальника. Щодо твердження відповідача про неотримання досудової вимоги слід зазначити, що, як вбачається з Опису вкладення у лист та накладної № 0209427300729, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] було направлено Досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості. Відповідно до трекінгу відправлення № 0209427300729 відправлення не вручено під час доставки у зв`язку з письмовою відмовою адресата. Згідно постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі №361/3222/19 (провадження № 61-2788cв21) та постанови Верховного Суду від 29 серпня 2019 у справі № 924/11/18 Верховний Суд прийшов до наступного висновку: «Суд зазначає, що належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. Належним дотриманням процедури повідомлення боржника про вимогу стосовно усунення порушення слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. В разі дотримання порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована боржником в загальному порядку. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 361/3222/19 (провадження № 61-2788cв21)». Суд також вважає безпідставним посилання відповідача на розмежування [ADDRESS] , адже в паспорті [PERSON] серія [NUMBER] , останній зареєстрований за [ADDRESS] , таку ж адресу [PERSON] вказав і в кредитному договорі. Окрім того, відповідно до відкритих інтернет ресурсів, відсутнє розмежування вулиці Слєпньова та [ADDRESS] , що підтверджує безпідставність твердження відповідача. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, у позовній заяві представник позивача просив у разі задоволення позовних вимог стягнути з [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 1476,52 грн. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Представником позивача до позовної заяви було додано: - \~ \~ \~ \~Договір про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, укладений між АТ «Кредобанк» та АО «Бізнес і право»; - \~ \~ \~ \~Довіреність № 12783. Як зазначає представник позивача, між АТ «Кредобанк» та АО «Бізнес і право» погоджено фіксовану ставку розміру витрат на правничу допомогу, 10% від ціни позову, однак з жодного з доданих документів не вбачається погодженого розміру витрат на правову допомогу. У зв`язку з цим, зважаючи на конкретні обставини справи, принцип змагальності сторін та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, підстави для стягнення витрат на правову допомогу відсутні. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 684 гривні 00 копійок, сплачений згідно платіжного доручення №47223052 від 19 вересня 2023 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial