Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

05.04.2023 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.11.2014 відповідачем було підписано заяву б/н, з метою отримання у позивача банківських послуг, на підставі якої ним був отриманий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Банк своє зобов`язання по видачі кредиту виконав, але відповідачем кредит не погашається, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом, в якому він просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 68599,69 грн., яка складається : 36643,26грн- заборгованість за кредитом; 31956,41грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та судовий збір. Ухвалою суду від 10.04.2023 позовну заяву залишено без руху. 01.05.2023 ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, за правилами спрощеного провадження, призначено перше судове засідання 23.05.2023 о 09.00 , з викликом сторін. 13.06.2023 ухвалено заочне рішення, позов задоволено. Ухвалою суду від 15.08.2023 прийнято до розгляду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення, призначено судове засідання на 29.08.2023 о 11.00. 29.08.2023 ухвалою Таращанського районного суду Київської області, заочне рішення Таращанського районного суду від 13.06.2023, скасовано, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 12.00год. 14.09.2023. Ухвалою суду від 20.11.2023 клопотання представника позивача про витребування доказів, задоволено. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зазначивши, що позивачем в розрахунку заборгованості враховані кошти , які були сплачені [PERSON] за виконавчим написом нотаріуса. Представник відповідача в судове засідання 05.12.2023 не з"явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. 10.10.2023 в судовому засіданні представник позивача пояснив, що відповідачем не підписувались умови та правила надання банківських послуг, а відтак банк не має право нараховувати проценти та неустойку, а оскільки з відповідача за виконавчим написом нотаріуса, на користь позивача стягнені кошти в розмірі 67397,27грн та відповідачем 20.08.2021 переведено з банківської карти іншого банку кошти в розмірі 5200грн., що зараховані позивачем в рахунок погашення заборгованості, вважає що заборгованость [PERSON] перед банком повністю погашена. Згідно ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 10.11.2014 року [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк». Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 10.11.2014 року, станом на 30.09.2019 загальна заборгованість за наданим кредитом становить 757851,53грн, з яких : 97567,53 заборгованість за тілом кредиту; 660284,00 нарахована пеня за простроченим зобов`язанням; погашено заборгованості за тілом кредиту 134480,08грн, погашено заборгованості за простроченим тілом кредита 7832,97грн, погашено заборгованості по пені 3250грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 10.11.2014 року, станом на 20.03.2023 загальна заборгованість за наданим кредитом становить 68599,67грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 36643,26грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 31956,41грн.; погашено заборгованості за простроченим тілом кеди та 60924,27грн., погашено заборгованості по пені 660284,00грн. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 березня 2021 року , яке набрало чинності 21.04.2021, визнано виконавчий напис від 10.07.2017 року, реєстраційний № 6985, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, про стягнення з [PERSON] , заборгованості таким, що не підлягає виконання. Даним рішенням встановлено, що 10.07.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієвим Артемом Анатолійовичем було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований № 6985, про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 10 листопада 2014 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 13.06.2017 грошових коштів у сумі 125 161 грн. 90коп., з урахуванням заборгованості за тілом кредиту в розмірі 93435грн.91коп., заборгованості за відсотками у розмірі 9795грн.61коп., заборгованості з пені у розмірі 15 494грн.10 коп., заборгованості по штрафам у розмірі 500грн., заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 5936грн.28коп., стягнення за яким здійснюється за період з 10 листопада 2014 року по 13 червня 2017р. Згідно звіту про здійснення відрахувань та виплат від 11.08.2023 ТОВ «Епіцентр К» щодо [PERSON] , за постановою від 05.06.2019 ВП № [NUMBER], виданою за виконавчим документом № 6985 від 10.07.2017, отримувач ПАТ КБ « Приватбанк», за період з квітня 2019р по листопад 2021р, утримана сума 67397,27грн. Як вбачається з платіжних доручень № 2462 від 14.08.2019, № 2832 від 10.09.2019, № 3284 від 15.10.2019, № 3761 від 12.11.2019, № 4187 від 10.12.2019, № 148 від 23.12.2019, № 372 від 30.01.2020, №525 від 12.02.2020, № 859 від 04 .03.2020, № 1315 від 10 .04.2020, № 1740 від 12.05.2020, № 2858 від 08.07.2020, № 3332 від 10.08.2020, № 3827 від 10.09.2020, № 4324 від 07.10.2020, № 4932 від 10.11.2020, №5619 від 10.12.2020, №83 від 13.01.2021, № 913 від 11.02.2021, № 1509 від 15.03.2021, № 2217 від 16.04.2021, № 2692 від 07.05.2021, № 3343 від 10.06.2021 за виконавчим написом № 6985 від 10.07.2017 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк заборгованості, по виконавчому провадженні № [NUMBER], Таращанським РВДВС ГТУЮ перераховані кошти на користь АТ КБ «Приватбанк» від [PERSON] на загальну суму 55256,83грн. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України). Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови оппонента Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно частини 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У даній справі, АТ КБ «ПриватБанк» ініційовано спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, який оформлений у вигляді анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 10.11.2014 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк зазначав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.11.2014 року відповідач, підписавши анкету-заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. В обґрунтування вимог про стягнення прострочених відсотків, банк посилався на те, що згідно п.2.1.1.12.7.2 договору в разі погашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Договору. Однак, у наявній в матеріалах справи анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 10.11.2014 року процентна ставка не зазначена. Окрім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору. Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.05.2022 року у справі 393/126/20 вважав, що у цьому конкретному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (листопада 2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто, банк міг додати до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в цьому банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Окрім того, в матеріалах відсутні будь-які докази на підтвердження того факту, що відповідач при підписанні анкети-заяви був ознайомлений та погодив Умови та Правила надання банківських послуг, що діяли на час укладення договору, Ураховуючи вищевикладене, суд зазначає про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати прострочених відсотків та пені. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, вказано, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Як убачається із матеріалів справи, банк на підтвердження вказаних позовних вимог надав суду розрахунок заборгованості, довідку про видані відповідачу картки та виписку по картковому рахунку відповідача. Згідно правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11 листопада 2020 року у справі № 205/4176/18, провадження № 61-6279св19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19, провадження № 61-10096св20, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, провадження № 61-9618св19, виписка з карткового рахунку є належним доказом щодо заборгованості відповідачки за тілом кредиту, тому повинна досліджуватись в сукупності з іншими доказами. Належним чином дослідити поданий стороною доказ (в цьому випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором разом з довідкою про видані картки, а також випискою з карткового рахунку, у своїй сукупності підтверджують факт виникнення між сторонами кредитних зобов`язань. Досліджуючи вказані докази, суд виходить з наступного. Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідачу було видано 7 кредитних карток, остання з яких зі строком дії до травня 2020 року (а.с. 101). Згідно розрахунку заборгованості, станом на 20.03.2023 року заборгованість відповідача перед банком за простроченим тілом кредиту складала 36643,26 грн, а заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625- 31956,41 (а.с.98-99). Із виписки по картковому рахунку відповідача убачається, що відповідач користувався грошовими коштами, отриманими від банку на підставі анкети-заяви від 10.11.2014 року, та погашав заборгованість (а.с. 141-154). При цьому, з наданих банком розрахунків заборгованості, який кореспондується із випискою по картковому рахунку відповідача, убачається, що банком за період з 10.11.2014 року по 20.03.2023 року за рахунок коштів, внесених відповідачем на погашення кредиту, було погашено заборгованість по пені станом на 20.03.2023 в розмірі 660284,00 грн , станом на 30.09.2019 - 3250грн. З огляду на те, що анкета-заява від 10.11.2014 року не містить визначення домовленості сторін про умови кредитування, зокрема, сплату відсотків та пені, порядок їх списання, суд доходить висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача [PERSON] обов`язку по сплаті заборгованості за тілом кредиту, оскільки суми надходжень, які були сплачені ним на погашення кредиту, і, які банком були безпідставно розподілені на погашення пені, перевищують розмір тіла кредиту, заявленого банком до стягнення. Таким чином, надані банком розрахунки заборгованості у сукупності з іншими доказами (випискою по картковому рахунку) не підтверджують факту існування у відповідача заборгованості перед банком. Враховуючи викладене, за даним позовом не вбачається підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку повернення кредиту будь-яких коштів, тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed