Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

У травні 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, у якій позивач просила суд просив суд: стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь [PERSON] інфляційні втрати в сумі 82 868,02 грн., три проценти річних 19 135,35 грн. та 10 000,00 грн. моральної шкоди, а всього 112 003,37 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 червня 2014 року позивачкою та Приватним акціонерним товариством «Комерційний банк «Український фінансовий світ» укладено Договір № 42666 банківського вкладу (депозиту) «планер». 14 серпня 2014 року Постановою Правління НБУ від 14.08.2014 року № 491 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» до категорії неплатоспроможних» та Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) від 14.08.2014 року №69 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «УФС», Банк віднесено до категорії неплатоспроможних і на період з 15.08.2014 року по 15.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію. 10 грудня 2014 року позивачем (через свого представника), отримано офіційного листа за підписом Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» від 10.12.2014 року № 001/676 про визнання правочину за Депозитним договором нікчемним правочином. Також позивачем зазначено, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 травня 2019 року у справі № 826/20419/14: - визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» щодо невключения [PERSON] до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; - зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та/або доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, включивши до змін та/або доповнень [PERSON] як вкладника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ», яка має право на відшкодування коштів за договором від 27 червня 2014 року №42666 банківського вкладу (депозиту) «планер» рахунок №№26303002000007.2300). 05 червня 2019 року уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» було подано документи державному реєстратору юридичних осіб для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, що підтверджується листом Фонду № 34-036-19734/19 від 18.11.2019. У позовній заяві зазначено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2021 року у справі № 640/21214/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.07.2022 визнано протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо нездійснення виплати відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за Договором № 42666 банківського вкладу (депозиту) «планер» від 27 червня 2014 та стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь [PERSON] майнову шкоду суму невиплаченого гарантованого відшкодування за Договором № 4266 банківського вкладу «планер» від 27 червня 2014р. в розмірі 183896 грн. 87 коп.; судовий збір у розмірі 2245 грн. 92 коп. 22.11.2022 року Фонд перерахував на рахунок Позивача борг в сумі 183 896,87 грн., що підтверджується випискою з особового банківського рахунку. Позовна заява мотивована тим, що 05 червня 2019 року уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» було подано документи державному реєстратору юридичних осіб для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, що підтверджується листом Фонду № 34-036-19734/19 від 18.11.2019. Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на 05 червня 2019 року (день подання документів державному реєстратору юридичних осіб для державної реєстрації припинення ПАТ «КБ «УФС» як юридичної особи), Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи. Отже, 05.06.2019 року - останній день коли Фонд повинен був здійснити виплату гарантованої суми в розмірі 183 896,87 грн. на користь позивача. Так, позивач вважає, що оскільки Фонд зобов`язаний був здійснити виплату відшкодування коштів за вкладом в розмірі 183 896,87 грн. 05.06.2019, що прострочення виплати розпочало свій відлік саме з цієї дати, а закінчило 22.11.2022 року, в день здійснення відшкодування. Тому, враховуючи вимоги ст. 625 ЦК України, позивач вказує, що сума інфляційних втрат за період з 05.06.2019 року по 22.11.2022 року складає 82 868,02 грн., а три проценти річних за період з 05.06.2019 року по 09.12.2022 року складають 19 13535 грн., що підлягає стягненню з відповідача. Окрім того, позивачем зазначено, що фондом допущено неправомірну бездіяльність, яка полягає в простроченні виплати гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом більше трьох років (з 05.06.2019 року по 22.11.2022 року). В результаті неправомірних дій Фонду, позивач зазнала значних душевних страждань через скрутне фінансове становище та неможливість отримати належні їй кошти. Позивач змушена була постійно переживати через тривалі судові процеси та листування з Фондом, значно погіршилось самопочуття позивача, з`явились постійні головні болі, тому вважає, що з відповідача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 10 000,00 грн. У зв`язку із викладеним, позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 травня 2023 року було прийнято вказну позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній цивільній справі, розгляд цивільної справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12.06.2023 року до суду надійшов відзиві відповідача на позовну заяву у якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. У відзиві зазначено, що Фондом з 14.08.2014 здійснювались заходи з ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Український Фінансовий світ», відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон)який було ліквідовано 14 серпня 2019 року. Відповідачем зазначено, що правовідносини між банком та позивачем ґрунтуються на договорі, а між Фондом гарантування та позивачем на підставі Закону, який є спеціальним у вказаних правовідносинах. У відзиві зазначено, що згідно ч. 7 ст. 26 Закону Фонд завершує виплати гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до ЄДР запису про ліквідацію банку, як юридичної особи, а відтак, відповідно до вимоги закону, виплати гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами, розміщеними у ПАТ «КБ «УФС», були завершені, а оскільки додаткова інфракція щодо позивача не була подана до Фонду, він не мав права самостійно затверджувати будь-які зміни до Загального реєстру вкладників ПАТ «КБ «УФС». На момент подання документів для внесення до ЄДР запису про ліквідацію ПАТ «КБ «УФС», як юридичної особи (05.06.2019), інформація стосовна позивача у Загальному реєстрі була відсутня, тому у Фонда не було правових підстав для виплати гарантованої суми, проте вона була відшкодована позивача на підстав судового рішення у справі №640/21214/19 - 23.07.2021. Відповідачем зазначено, що вимоги про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, інфляційних втрат, трьох відсотків річних ж безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Окрім того, у відзиві зазначено, що норми спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими регулюються спірні правовідносини, не передбачають відшкодування моральної шкоди, тому позовна вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставною та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства. 31.07.2023 до суду надійшла відповідь позивача на відзив у якій позивачем викладено свої заперечення щодо аргументів викладених у відзиві та в якому також просила задовольнити позов у повному обсязі. 27.10.2023 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, яке задоволено судом 30.11.2023. Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. Вислухавши пояснення предстанвика позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 травня 2019р. у справі № 826/20419/14, визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» щодо невключення [PERSON] до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та/або доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, включивши до змін та/або доповнень [PERSON] як вкладника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ», яка має право на відшкодування коштів за договором від 27 червня 2014р. №42666 банківського вкладу (депозиту) «планер»). Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 травня 2019р. у справі №826/20419/14 за позовом [PERSON] в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому набрало законної сили. Також, судом встановлено, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року у справі №640/21214/19 позов [PERSON] до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо нездійснення виплати [PERSON] відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за Договором № 42666 банківського вкладу (депозиту) «планер» від 27 червня 2014р. та стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь [PERSON] майнову шкоду (суму невиплаченого гарантованого відшкодування за Договором № 4266 банківського вкладу «планер» від 27 червня 2014р.) в розмірі 183896 грн. 87 коп.; судовий збір у розмірі 2245 грн. 92 коп. Вказане рішення постановою Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року залишено без змін, а отже вказане рішення у справі № 640/21214/19 набрало законної сили 20 липня 2022. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2022 року встановлено наступні обставини: -між позивачкою та ПАТ «КБ «УФС» було укладено договір від 27 червня 2014р. №42666 банківського вкладу (депозиту) «планер» (далі по тексту - договір), за умовами якого банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 14000,0 дол. США у тимчасове строкове користування на строк до 28 липня 2014р. та зобов`язується сплачувати проценти за його тимчасове користування в розмірі, встановленому пунктом 1.2 цього договору. -постановою Правління НБУ від 14 серпня 2014р. №491 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» до категорії неплатоспроможних» банк віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 серпня 2014р. №69 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український фінансовий світ» на період з 15 серпня 2014р. по 15 листопада 2014р. запроваджено тимчасову адміністрацію. -постановою Правління НБУ від 10 листопада 2014р. № 717 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» відкликано банківську ліцензію банку. Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 листопада 2014р. №119 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «УФС» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» розпочата процедура ліквідації банку. Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» строком на 1 рік, з 13 листопада 2014р. по 12 листопада 2015р., призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Гончарова С.І. -листом від 30 листопада 2014р. позивачка звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» про розблокування рахунку та про виплату гарантованої суми за вкладом. -листом №001/676 від 10 грудня 2014р. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» повідомила позивачку, що правочини, в тому числі договір банківського вкладу від 27 червня 2014р. № 42666, операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, є нікчемними відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 228 ЦК України. -позивач через свого представника, 16 жовтня 2019р. звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із претензією з вимогою здійснити відшкодування гарантованої суми за договором на суму 183896,87 грн. -листом №34-036-19734/19 від 18 листопада 2019р. відповідач, повідомив сторону позивача, що 05 червня 2019р. уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС2 подано документи державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи. Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону країни «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до ЄДР запису про ліквідацію банку як юридичної особи. У зв`язку з цим Фонд гарантування вкладів на веб-сайті http://www.fg.gov.ua/ повідомив про завершення 05 червня 2019р. виплати гарантованих сум відшкодування коштів вкладникам ПАТ «КБ «УФС2. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, враховуючи, що рішення суду у справі 640/21214/19 набрала законної сили, вищенаведені обставини у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Як вбачається з матеріалів справи та це встановлено судом, що 22.11.2022 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб перерахував на рахунок позивача борг в сумі 183 896,87 грн., що підтверджується випискою з особового банківського рахунку за 22.11.2022 АТ «КРЕДОБАНК», де зазначено призначення платежу судові рішення. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом; ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Частиною 1 ст. 3 Закону визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Згідно пунктів 1, 2, 3, 5 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: - задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; - примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); - нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; - нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. Пунктом 1 частини шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Згідно із частиною п`ятою статі 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенні ліквідаційної маси. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та інфляційної складової входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, згідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України. В свою чергу ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. В свою чергу, за змістом положень статей 524, 533 - 535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За правилами частини першої статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Зі змісту зазначених правових норм убачається, що у період дії тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування фінансових санкцій, передбачених в тому числі і статтею 625 Цивільного кодексу України. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує грошове або не грошове зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування трьох процентів річних та інфляційної складової входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стаття 625 Цивільного кодексу України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Підставою застосування передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц суд прийшов до висновку, що стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У свою чергу, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Фонд виконує свої зобов`язання перед позивачем та несе відповідальність за їх невиконання виключно в межах, передбачених Законом. Саме Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено початок виплат вкладникам гарантованих сум відшкодування - в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для деяких банків - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку (частина перша статті 28 Закону), та завершення - у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи (частина сьома статті 26, частина третя статті 28 Закону). Між позивачем [PERSON] та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб договірні відносини відсутні, оскільки свої обов`язки відповідач здійснює на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» який є спеціальним нормативним актом. Відтак, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних відносин. Під час розгляду цієї справи слід врахувати правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 761/31569/16-ц, у відповідності до якої під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування штрафних санкцій (пункт 3 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). У справі №761/31569/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інфляційних витрат, трьох відсотків річних, упущеної вигоди та пені є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону та не підлягають задоволенню. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні втрати) та трьох відсотків річних від простроченої суми грошового зобов`язання. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 21 жовтня 2021 року у справі № 160/10300/19 та у постанові від 04 травня 2022 року у справі № 600/794/20-а У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь [PERSON] інфляційні втрати в сумі 82 868,02 грн., трьох процентів річних 19 135,35 грн. Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача [PERSON] про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і полягає : 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вимоги позивач обґрунтовує тим, що в результаті неправомірних дій Фонду, позивач зазнала значних душевних страждань через скрутне фінансове становище та неможливість отримати належні їй кошти. Позивач змушена була постійно переживати через тривалі судові процеси та листування з Фондом, значно погіршилось самопочуття позивача, з`явились постійні головні болі. У постанові Великої Палати Верховного суду від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено правовий висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. При цьому причинний зв`язок між протиправними діяннями заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як із поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). У пункті 5 своєї Постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого позивач при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для справи. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001року «Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що спори про відшкодування фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад ст. 49 Закону "Про інформацію", ст. 44 Закону "Про авторське право і суміжні права"); при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Слід зазначити, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди. Суд, з огляду на положення ст. 76,79 ЦПК України не може покласти в основу рішення виключно твердження позивача та з огляду на положення ст. 81 ЦПК України не вбачає підстав для задоволення вимог в цій частині. Крім того, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає відшкодування моральної шкоди вкладнику за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат і моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed