Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Зуб Василь Васильович, звернулася з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» з вимогою визнати недійсним договір про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 30.08.2020 №1006887 та додаткову угоду б/н від 17.09.2020, які були укладені між ТОВ «Лінеура Україна» та особою від імені [PERSON] . Позов обґрунтований тим, що 17.12.2021 позивач дізналась про відкрите щодо неї виконавче провадження за виконавчим написом нотаріуса про стягнення на користь ТОВ «ФК Айконс» 4478,50 грн заборгованості за кредитним договором від 30.08.2020 №1006887, який ніби то укладений між [PERSON] і ТОВ «Лінеура Україна», право вимоги за цим договором відступлено на підставі договору №1-26/04/2021 від 26.04.2021 ТОВ «ФК Айконс». Зазначений кредитний договір укладений за допомогою інформаційних систем, договір підписаний шляхом використання одноразового ідентифікатора, у договорі зазначені анкетні та паспортні дані позивача, проте номер мобільного телефону, адреса електронної пошти, номер карткового рахунку, адреса проживання не стосуються позивача. [PERSON] заперечила укладення будь-якого договору з ТОВ «Лінеура Україна» та отримання кредитних коштів. Про шахрайські дії повідомила відділ поліції. Під час досудового розслідування встановлено, що кредитні кошти отримав [PERSON] . Ураховуючи наведене просила позов задовольнити, повідомила про орієнтовний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15\~000 грн. На підставі пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. За клопотанням представника позивача [PERSON] ухвалою суду від 02.11.2023 до участі в справі залучений співвідповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна». Відповідач ТОВ «ФК Айконс» відзив на позов не подало. У відзиві на позов ТОВ «Лінеура Україна» позов заперечило, мотивуючи тим, що 30.08.2020 о 17 год 01 хв 07 сек за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем товариства, що містяться на сайті товариства шляхом використання одноразового ідентифікатора у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, яка скерована товариством позичальнику на фінансовий номер телефону, був підписаний договір. Кредитна історія заявника була перевірена за допомогою системи banking, після чого наданий кредит в розмірі 1000 грн. Кошти перераховані на зазначений у заявці банківський рахунок [NUMBER] через платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення». На думку відповідача позивач використання її персональних даний і отримання кредиту іншою особою без її волі. Також у відзиві відповідач просив зменшити витрати на правничу допомогу, які очевидно не співмірні із сумою заборгованості за кредитом. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача [PERSON] подав клопотання про розподіл судових витрат і стягнення з відповідачів 24\~000 грн на правничу допомогу. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК). За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення є 08.12.2023. Вивчивши матеріали справ суд дійшов такого висновку. Відповідно до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої\~ статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~ електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. Наведені норми закону дають підстави стверджувати, що кредитор, пропонуючи укладати кредитні договори в електронному вигляді шляхом заповнення заяв на спеціально створеному власному сайті через особистий кабінет, бере на себе функцію перевірки особи, якій надає кредит і самостійно визначає засоби для ідентифікації позичальника. Послідовність надання кредиту і перевірки позичальника повинні бути відображені у Правилах надання коштів у позику. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що неналежним переказом для цілей цього\~Закону\~вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. За матеріалами справи оспорюваний договір укладений в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора. Так, 30.08.2020 через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Лінеура Україна» подано заяву на отримання кредиту на ім`я [PERSON] , та підтверджено умови кредитування шляхом натискання відповідної кнопки. Після чогоТОВ «Лінеура Україна» надіслало на вказаний особою номер мобільного телефону одноразовий ідентифікатор, який і використано для підтвердження підписання кредитного договору у відповідній графі заявки. Згідно з договором №1006887 від 30.08.2020 про надання коштів на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна» надало позичальнику кредит в розмірі 1000 грн строком на 15 днів під 1,90 % за кожен день користування, перерахувавши кошти у безготівковій формі на платіжну карту клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті [NUMBER] . 17.09.2020 алогічним чином підписана додаткова угода про продовження строку користування кредитом до 03.10.2020. Невід`ємною частиною договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», в п.5.9 яких передбачений алгоритм укладення договору і перевірки клієнта. 06.01.2022 за заявою [PERSON] розпочато досудове розслідування №12022035550000019 за фактом незаконного використання конфіденційної інформації без дозволу особи для укладення кредитного договору №1006887 від 30.08.2020 з ТОВ «Лінеура Україна» та використання коштів в розмірі 4478 грн у власних цілях. Згідно з повідомленням Ковельського РУП ГУНП у Волинській області від 05.10.2023 в ході досудового розслідування за результатами тимчасового доступу до банківської таємниці встановлено, що кошти за зазначеним договором перераховані на банківський рахунок в АТ «Ощадбанк» відкритий на ім`я [PERSON] , [INFO] , який проживав в м.Кривий Ріг, помер [INFO] . Статтею 215 ЦК України\~передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Згідно з\~статтею 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Всупереч вимог статей 12,81 ЦПК України відповідач ТОВ «Лінеура Україна» не довів суду, що належним чином провів вірофікацію позичальника і надав кредит саме [PERSON] . Встановлені органом досудового розслідування обставини отримання кредиту іншою особою є достатніми для висновку про відсутність у позивача дійсного волевиявлення на отримання кредиту і підписання договору. Ураховуючи наведене оспорювані договори необхідно визнати недійсними. Належним відповідачем\~у цій\~справі є\~сторона недійсного\~договору \~-\~ТОВ «Лінеура Україна», тому у позові до ТОВ «ФК Айконс», яке набуло право вимоги за кредитним договором на підставі договору № 1-26/04/2021 від 26.04.2021, слід відмовити. При вирішенні питання розподілу судових витрат суд керується таким. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу (ст.133, ст.137 ЦПК). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Учасники справи мають право на професійну правничу допомогу, що закріплено положеннями статті 59 Конституції України. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). У справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) ЄСПЛ акцентував увагу, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268). Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження заявлених до відшкодування 24\~000 грн витрат представник позивача подав договір про надання правової допомоги №38/12-21 від 20.12.2021, акт виконаних робіт від 17.10.2023, розрахунок витрат, рахунок для сплати. Оплата витрат позивачем ще не проведена. За умовами договору вартість однієї години роботи адвоката становить 2000 грн. Адвокатом витрачено одну годину на вивчення матеріалів, судової практики, одну годину на запити про витребування доказів, дві години на підготовку і подання позовної заяви, одну годину на представництво в суді. Крім того, сторонами обумовлений гонорар успіху на рівні 10 000 грн. Відповідач ТОВ «Лінеура Україна» вказав на не співмірність заборгованості за кредитом (4478,50 грн) заявленим витратам. Суд погоджується з позицією відповідача і враховуючи обсяг виконаної представником позивача роботи, категорію справи, проведення судового засідання у відсутності сторін, вважає розумним розміром витрат - 4000 грн. Щодо заявленого до відшкодування гонорару успіху у розмірі 10 000 грн, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для такого відшкодування з огляду на таке. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження 12-171гс19) зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72). Отже, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial