Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Зарічного районного суду м.Суми з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову вказує, що з 09 листопада 2010 року по 11 березня 2020 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який потім було розірвано в судовому порядку рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 11 березня 2020 року. Під час шлюбу за спільні сімейні кошти придбали земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер 01:116:457:00:01:002:0178, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Зокрема, 23 січня 2012 року під час шлюбу між колишньою дружиною [PERSON] та продавцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого [PERSON] за кошти подружжя на підставі даної угоди стала власником вищезазначеної земельної ділянки. Спірна земельна ділянка є його та дружини об`єктами спільної сумісної власності, так як були придбані під час шлюбу і набуті в результаті спільної праці, тому може бути поділена між ними як подружжям. Зазначає, що з [PERSON] не проживають разом та не ведуть спільного побуту з жовтня 2019 року, внаслідок чого колишня дружина у його відсутність з метою приховати від суду спільно набуте за час шлюбу майно забрала усі правовстановлюючі документи на землю і відмовляється провести поділ майна у нотаріуса, у зв`язку з чим спір можливо вирішити лише в судовому порядку. Приймаючи до уваги, що спірна земельна ділянка не відноситься до неподільних речей, але жоден із них не вчинив дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України, та беручи до уваги відсутність домовленості між ними щодо володіння, користування і розпорядження спірним нерухомим майном, тому, враховуючи, що спірне майно належить їм на праві спільної сумісної власності, у зв`язку з чим з урахуванням принципу рівності прав кожного з подружжя на володіння, користування і розпорядження майном вважає, що за доцільно буде на підставі рішення суду визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні, залишивши майно у спільній частковій власності. Посилаючись на ст.3, 60, 61, 65, 69, 70, 71 СК України просить суд визнати земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер 01:116:457:00:001:002:0178, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] об`єктом його, [PERSON] та [PERSON] , права спільної часткової власності, визнавши за кожним право власності на частину вищевказаної земельної ділянки. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 2072 грн. Ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 17.09.2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині позовних вимог про визнання земельної ділянки об`єктом права спільної часткової власності на частину земельної ділянки передано до Київського Апеляційного суду для визначення підсудності за місцевим загальним судом міста Києва. Постановою Сумського апеляційного суду від 17.11.2020 року ухвалу Зарічного районного суду м.Суми від 17.09.2020 року в оскаржуваній частині залишено без змін. Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року визначено Оболонському районному суду міста Києва для розгляду матеріали зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання земельної ділянки об`єктом права спільної часткової власності, визначення права власності на частину земельної ділянки. 10.12.2020 року справа надійшла до Оболонського районного суду міста Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 04.01.2021 року позовну заяву було залишено без розгляду та надано позивачу строк на усунення недоліків . Ухвалою від 01.02.2021 року розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні. 26.10.2021 року по справі проведено підготовче засідання. Як підготовче судове засідання так і до судового розгляду справа призначалася до розгляду неодноразово, проте відкладалася судом з об`єктивних причин. Позивач в судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подавав суду заяви в яких просив суд провести розгляд справи без його участі та позов задовольнити. Представник відповідача в судові засідання то не з`являвся, то подавав клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції. В судовому засіданні 29.05.2023 року посилався на те, що спірна земельна ділянка не відноситься до майна подружжя, а є особистою власністю [PERSON] , яка позбавлена надати суду докази на спростування заявлених позовних вимог, оскільки перебуває за кордоном. В подальшому в судові засідання не з`являвся про розгляд справи відповідач повідомлялася у встановленому законом порядку. Третя особа також в судове засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. З листопада 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано в судовому порядку рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 11 березня 2020 року. 23 січня 2012 року між [PERSON] та продавцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер 01:116:457:00:01:002:0178, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.3.1 право власності на придбану земельну ділянку у покупця виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору та державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Як убачається з п.4.6 спірного договору земельна ділянка, яка є предметом цього договору, набувається покупцем у спільну сумісну власність подружжя. На купівлю вказаної земельної ділянки покупцем отримана згода чоловіка [PERSON] , справжність підпису якого засвідчена приватним нотаріусом Феодосійського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Гавриловою І.С. 23.01.2012 року по реєстру за № 29. Тобто, на час придбання спірної земельної ділянки сторони визначили, що вона є спільною сумісною власністю подружжя, про що свідчить договір купівлі-продажу, а саме п.4.6. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами , тощо. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як передбачено ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України). Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.11.2023 року відсутня інформація щодо реєстрації на ім`я [PERSON] земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий номер 01:116:457:00:01:002:0178, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Оригінал договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки також суду надано не було, а тому з урахуванням того, що у суду відсутня інформація стосовно реєстрації спірної земельної ділянки на ім`я відповідачки суд позбавлений можливості вирішити спір між сторонами у спосіб визначений позивачем, у зв`язку з чим суд доходить до висновку про відмову в позові.

Outcome: dismissed