Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулася до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою, у якій просила збільшити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] , в її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що згідно з рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 16.01.2018 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1100 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття, які на даний час є занадто малими для забезпечення необхідності фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Також з\~часу винесення\~рішення значно\~зросли витрати\~на комунальні\~послуги,\~продукти харчування,\~одяг,\~взуття,\~шкільне приладдя,\~засоби особистої\~гігієни,\~ліки та\~інше.Відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, а тому може сплачувати аліменти в більшому розмірі, а саме по 3500 гривень щомісячно. Крім того присуджений раніше розмір аліментів на утримання дитини є незначним, значно меншим за прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, тому вона змушена звернутися до суду із вказаним позовом. У судове засідання позивачка [PERSON] не прибула, направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, а також зазначила, що позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не прибув, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дотримуючись вимог вищезазначених норм процесуального закону, розгляд справи проводиться у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17.10.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрив провадження у справі та призначив відкрите судове засідання з повідомленням учасників справи. 26.10.2023 до Рожнятівського районного\~суду Івано-Франківської\~області від\~позивачки [PERSON] \~поступила заява\~про розгляд\~справи у\~її відсутності,\~у якій\~вона також\~зазначила,\~щопозов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.13). Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12.12.2023 суд постановив провести заочний розгляд цієї цивільної справи. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обгрунтувань позивача суду не надав, хоча був належним чином повідомлений про розгляд даної справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дотримуючись вимог вищезазначених норм процесуального закону, розгляд справи проводиться у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: З копії рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 16.01.2018 (а.с.8) вбачається, що суд ухвалив збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , та стягувати з [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , і.п.н. [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1100 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття Копією свідоцтва про народження (а.с.5) підтверджено, що у сторін по справі є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Копією акту обстеження матеріально-побутових умов №3/16-09 від 03.01.2023 (а.с.4) підтверджено, що [PERSON] проживає разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у будинку по [ADDRESS] . Будинок дерев`яний в задовільному стані проте потребує ремонту. Отже, у зв`язку зі зміною матеріального становища позивачки, збільшенням розміру витрат на дитину, виникла необхідність у зміні розміру аліментів, визначених за рішенням суду. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування: проаналізувавши доводи позивачки, викладені в позовній заяві, вивчивши матеріали\~цивільної справи,\~дослідивши та\~оцінивши в\~судовому засіданні\~письмові докази\~в їх\~сукупності,\~встановивши таким\~чином фактичні\~обставини справи,\~суд прийшов\~до висновку,\~що позов підлягає до задоволення частково, враховуючи таке. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. В силу частини 3 статті 181, частини 1 статті 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 статті 182\~СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічне роз`яснення міститься у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, пов`язаних з обов`язком батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Наведений висновок підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 682/3112/18 від 04 березня 2020 року. При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан, як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»). Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що з часу постановлення судом 16.01.2018 рішення про зміну розміру аліментів в сумі 1100,00 грн. на дитину її матеріальне становище є недостатнім для забезпечення дитини всім необхідним. Окрім цього, розмір утримання, якого потребує дитина зріс, суми аліментів, яку сплачує відповідач на цей час не вистачає для того, щоб забезпечити нормальні умови її життя, розвитку та харчування. При цьому, матеріалами справи підтверджено, що дитина сторін проживає із позивачкою, окремо від батька, у житловому будинку, який перебуває у задовільному стані проте потребує капітального ремонту. Тобто матеріальне становище позивачки є недостатньо задовільним, щоб забезпечувати своїй дитині всебічний та повноцінний розвиток. Даючи оцінку викладеному, суд бере до уваги також те, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну допомогу дитині, яка росте і потребує більшого забезпечення, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, а обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливостей надавати таку допомогу, відповідачем не надано. Водночас аліменти, які сплачує відповідач на користь позивачки на утримання їхньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 1100,00 грн. щомісячно, з урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності не відповідають інтересам та потребам дитини. Разом з тим, на думку суду, у відповідача відсутні виключні обставини, які б свідчили про те, що він спроможний надавати допомогу дитині лише на мінімальному рівні. Враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, виходячи із засад справедливості та розумності, захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, враховуючи її вік, підвищення цін\~та ріст\~рівня мінімальних\~соціальних гарантій,потреби\~на навчання\~та матеріальне\~утримання,\~фізичний і\~духовний розвиток, які зі зростанням дитини значно збільшуються, враховуючи розмір встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, матеріальний стан позивачки, суд вважає вимогу позивачки про збільшення розміру аліментів підставною, однак у меншому розмірі ніж нею заявлено, оскільки останньою переконливих доказів про те, що доходи відповідача дають підстави стягувати з нього по 3500 грн. на дитину щомісячно не надано. V. Розподіл судових витрат: беручи до уваги, що згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, тому судовий збір в розмірі 1073,60 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268, 280, 282, 289, 430 ЦПК України, суд

Outcome: approved