Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

Позивач фізична особа-підприємець [PERSON] , звернулася у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення про стягнення на свою користь як нового кредитора з відповідача [PERSON] , у порядку регресу фактичні витрати, понесені у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 14973,92 коп. та судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення даної позовної заяви до суду у розмірі 1073,60 грн., а також у сплаті витрат на отриману професійну правничу допомогу у розмір 7673,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19.12.2018 року між відповідачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір про споживчий кредит № 123_159, за умовами котрого ПАТ «Державний ощадний банк України» надав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 22500,00 грн., із щомісячною сплатою процентів за користування цими кредитними коштами у розмірі 17,99% річних та з кінцевим строком їх повернення до 17.12.2021 року. У свою чергу між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» з 01.12.2018 року, тобто й станом на дату укладення вищевказаного кредитного договору, існували відносини з добровільного страхування кредитів, на підставі договору № 18.215040.1601-0286, згідно з котрими у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами зазначеного договору, страховик взяв на себе зобов`язання по виплаті збитків страхувальника, з-поміж іншого й у разі невиконання/часткового невиконання позичальником понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом у строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин. Позивач зазначає, що починаючи з 27.12.2019 року відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, що мало наслідком настання страхового випадку, й про що у встановленому порядку було складено страховий акт та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 14973,92 грн. Платіжним дорученням від 24.03.2020 року за № 4378 ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» виплатив ПАТ «Державний ощадний банк України» зазначене страхове відшкодування. Поряд з цим, 20.05.2021 року між ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» та позивачкою було укладено договір за № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії), за умовами котрого ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» відступив позивачці, а позивачка набула права вимоги до боржників за укладеними договорами добровільного страхування кредитів, у тому числі й право вимоги до відповідача. З метою отримання відшкодованого внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору розміру страхового відшкодування, позивачка як новий кредитор 16.07.2021 року звернулася до відповідача із претензією (повідомленням) № 10012.02.20-1 про відшкодування такого, однак відповідна вимога була відповідачем проігнорована. З огляду на вказане позивачка, посилаючись на положення статей\~11,\~22,\~993 ЦК України,\~ст. 27 Закону України «Про страхування», за захистом своїх порушених прав змушена була звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак в позовній заяві вказала, щоб розгляд справи проводити за її відсутності, заяву задоволити. Відповідач [PERSON] , у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву, не подав. В судовому засіданні, позовні вимоги визнав та пояснив, що спочатку вчасно погашав кредит, однак згодом в нього захворіла дитина, а тому всі кошти витрачались на її лікування. Як закріплено у ч. 4\~ст. 10 ЦПК України\~та\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини»,\~суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особамає правоу порядку,встановленим цимКодексом,звернутися досуду зазахистом своїхпорушених,невизнаних абооспорюваних прав,свобод чизаконних інтересів,а суд,здійснюючи правосуддя,захищає права,свободи таінтереси фізичнихосіб,права таінтереси юридичнихосіб,державні тасуспільні інтересиу спосіб,визначений закономабо договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергу, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказів регламентовані\~статтями 77-80 ЦПК України. Крім того, за змістом ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що 19.12.2018 року між відповідачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір про споживчий кредит № 123_159 (для придбання енергозберігаючого обладнання та матеріалів), за умовами котрого ПАТ «Державний ощадний банк України» надав, а відповідач отримав у борг грошові кошти в сумі 22500 грн., із щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99% річних та з кінцевим строком їх повернення до 17.12.2021 року. У свою чергу між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» у період з 01.12.2018 року, тобто й станом на дату укладення вищевказаного договору про споживчий кредит, існували відносини з добровільного страхування кредитів, зокрема на підставі договору № 18.215040.1601-0286, згідно з котрими у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами зазначеного договору, страховик взяв на себе зобов`язання по виплаті збитків страхувальника, з-поміж іншого й у разі невиконання/часткового невиконання позичальником понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом у строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин. Судом встановлено й те, що починаючи з 27.12.2019 року відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання за договором про споживчий кредит, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, що мало наслідком настання страхового випадку, й про що у встановленому порядку було складено страховий акт та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 14973,92 грн. Платіжним дорученням від 24.03.2020 року за №4378ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» виплатив ПАТ «Державний ощадний банк України» зазначене вище страхове відшкодування у розмірі 14973,92 грн. Поряд з цим, 20.05.2021 року між ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» та позивачкою було укладено договір за № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії), а 21.07.2021 року була укладена додаткова угода № 1 до договору № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20.05.2021 року, за умовами котрих ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» відступив позивачці, а позивачка набула права вимоги до боржників за укладеними договорами добровільного страхування кредитів, у тому числі й право вимоги до відповідача. Вступивши у права як новий кредитор на підставі договору цесії, позивачка з метою отримання відшкодованого внаслідок невиконання відповідачем умов договору про споживчий кредит розміру страхового відшкодування, 16.07.2021 року звернулася до відповідача із претензією (повідомленням) № 10012.02.20-1 про відшкодування зазначених фактичних витрат, однак відповідна вимога позивачки була відповідачем проігнорована. За змістом пунктів 1, 2 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги, а також внаслідок правонаступництва. Статтею 514 ЦК України\~передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, котрі існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (ст. 520 ЦК України). Відповідно до ст. 993ЦК України\~до страховика який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги,яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування ,має до особи, відповідальної зазавдані збитки. Відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, котрі також підлягають застосуванню до спірних правовідносин, регулює\~Закону України «Про страхування». В силу ст.1 Закону України «Про страхування» страхування\~це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Предметом договору страхування, з-поміж іншого, можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування) та з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) (стаття 4 Закону України «Про страхування»). У пункті 16 ч. 4\~ст. 6 Закону України «Про страхування»\~передбачено, що видами добровільного страхування можуть бути зокрема страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашення кредиту). За змістом\~ст. 27 Закону України «Про страхування»\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. З огляду на досліджені обставини справи, пов`язані із підтвердженням невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про споживчий кредит №123_159 від 19.12.2018 року, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, що мало наслідком настання страхового випадку, й про що у встановленому порядку 27.12.2019 року було складено страховий акт та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 14154,64 грн., а також виплату такого страхового відшкодування ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»», котре у подальшому відступило позивачці право вимоги, у повному обсязі, суд, вважає, що фактичні витрати, пов`язані з розміром такого страхового відшкодування, повинні бути компенсовані позивачці як новому кредитору відповідачем як особою, відповідальною за заподіяний збиток, у порядку регресу. Відтак, з відповідача на користь позивачки для відшкодування фактичнихвитрат,понесених узв`язку звиплатою страховоговідшкодування за договором майнового страхування, у порядку регресу, підлягає до стягнення 14973,92 грн. При цьому суд вважає за необхідне наголосити, що розмір виплаченого ПАТ «Державний ощадний банк України» правопопередником позивачки\~ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» страхового відшкодування не оспорювався відповідачем як особою, відповідальною за заподіяний збиток (за настання страхового випадку). З огляду на усе вищевикладене позовні вимоги у цій справі підлягають до задоволення у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачкою судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 1073,60 грн. і підтверджуються платіжним дорученням №690 від 06.04.2023 року, а також у сплаті позивачкою коштів за отриману професійну правничу допомогу адвоката Бартосевича Б.В. у розмірі 6600 грн. і підтверджується платіжним дорученням № 605 від 21.09.2022 року, у поєднанні з укладеним із згаданим адвокатом договором про надання професійної правничої допомоги від 20.05.2021 року за № 5, та Актом (розрахунком) приймання-передачі послуг професійної правничої допомоги від 20.09.2022 року за № 5-9, а всього\~7673,60 грн., слід здійснити у порядку, визначеному\~ст. 141 ЦПК України, та, в силу задоволення позовних вимог у повному обсязі, слід покласти на відповідача. Доказів понесення учасниками цієї справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати позивачкою судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду та сплати нею витрат за отриману професійну правничу допомогу, матеріали цієї справи не містять. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що при вирішенні питання про покладення на сторону витрат на професійну правничу допомогу обов`язок доведення неспівмірності таких витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, котрі підлягають розподілу між сторонами (ч. 6\~ст. 137 ЦПК України). Однак, на виконання зазначеної вимоги процесуального закону відповідачем на адресу суду відповідного клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, отриману позивачкою, не було подано, а суд позбавлений можливості вирішувати самостійно питання про зменшення цих витрат без відповідного клопотання про це сторони у справі, оскільки такими повноваженнями чинним\~ЦПК України\~не наділений.

Outcome: approved