Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Короткий виклад обставин справи. [PERSON] , 06.07.2023 року (вх. № 14137) звернувся до суду із заявою, у якій просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю заявника [PERSON] та спадкодавця [PERSON] , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з [INFO] по день смерті [PERSON] , [INFO] . Заява обґрунтована, зокрема тим, що [INFO] , у віці 62 роки, померла [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові було зроблено відповідний актовий запис за № 7163 та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . На випадок своєї смерті [PERSON] залишила Заповіт від 03.10.2018 року посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Щебивовк О. О. у якому належну їй на праві приватної власності частину квартири [ADDRESS] заповідано заявнику. На підставі договору дарування 2/5 частин квартири від 03.10.2018 року [PERSON] є власником іншої частки цієї квартири. Після смерті спадкодавця нотаріусом [PERSON] 10.01.2023 року за заявою заявника було заведено спадкову справу № 2/2023 та 22.06.2023 року видано свідоцтво про спадщину за заповітом. Спадщина складається з 3/5 частин квартири [ADDRESS] . Однак, вищевказаним заповітом не було охоплено все спадкове майно. Спадкодавцю належав ще й грошовий вклад, заповідального розпорядження на який [PERSON] не залишила. Спадкоємців першої, другої та третьої черги за законом у [PERSON] немає. 23.06.2023 року у письмовій відповіді на заяву [PERSON] , нотаріусом було роз`яснено, що для отримання підстав для спадкування за законом останній має право звернутися до суду із заявою «про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини». Отже, встановити факт спільного проживання [PERSON] із [PERSON] однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини необхідно для прийняття останнім спадщини за законом після смерті [PERSON] . За таких обставин просить суд задовольнити заяву у повному обсязі. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2023 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Кирилюка А. І. (а.с. 17). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07.07.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку окремого провадження. Призначено судове засідання у справі. Витребувано у Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Щебивок О. О. копію спадкової справи № 2/2023, яка відкрилась після смерті [PERSON] (а.с. 21). 01.09.2023 року (вх. № 18221) на адресу суду, на виконання ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 07.07.2023 року надійшла копія спадкової справи № 2/2023 (а.с. 32, 33-64). Позиція сторін по справі. Заявник та його уповноважений представник - адвокат Моргунов С. Ю. у судовому засіданні зазначили, що вимоги заяви підтримують у повному обсязі, просять суд задовольнити таку у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Попович Я. Д. у судовому засіданні заперечив проти задоволення такої. Дослідивши подані документи, заслухавши покази свідків, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення заяви, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлені судом фактичні обставини справи. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 24.11.2022 року, стверджується що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с. 4). Копією паспорту громадянина України стверджується, що [PERSON] [INFO] , місце проживання якого зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-8). ??Копія відомостей з реєстру Львівської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб № 109364, згідно яких за адресою: [ADDRESS] . зареєстровано 2 особи: [PERSON] з 05.10.1960 року народження та [PERSON] [INFO] (а.с. 9). Копією договору дарування 2/5 частин квартири від 03.10.2018 року посвідченого Щебивовк О. О., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за умовами якого вбачається, що спадкодавець подарувала [PERSON] частину квартири [ADDRESS] (а.с. 10-11). ??Копією заповіту від 03.10.2018 року посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Щебивовк О. О. у якому належну спадкодавцю на праві приватної власності частину квартири [ADDRESS] заповідано [PERSON] (а.с. 12). ??Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22.06.2023 року виданого [PERSON] на 3/5 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 13). ??Свідоцтвом про поховання [PERSON] , виданого [PERSON] та договором - замовленням на організацію та проведення поховання [PERSON] укладеним ЛКП обрядових послуг з [PERSON] (а.с. 14). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді справи та застосовані норми права. Згідно ст. 315 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно з нормами ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України № 5-рп/99 від 03.06.1999 року встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом № 552/196/20 від 27.05.2021 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) від 10.04.2019 року зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновки суду. Суд звертає увагу на те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Так, у рішенні «Bellet v. France» («Белле проти Франції») від 04.12.1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду висловленою у постанові № 733/324/21 від 15.09.2021 року. Дослідивши обставини справи та враховуючи наведені норми,

Outcome: approved