Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

09.10.2023 позивач звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування позову зазначивши. 15.08.2023 позивач вперше звернулась до приватного нотаріуса для оформлення спадщини матері за заповітом (відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 73587952 від 15.08.2023). Однак, позивачем на два дні був пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини - нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її матері (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.09.2023 за вих. № 478/02-31, с/с120/2023). А тому, позивач просить суд про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після своєї матері, адже вказаний строк був пропущений ним з поважних причин. Шляхом надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , тривалістю три місяці, з дня набрання рішення законної сили. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] , просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] , тривалістю у три місяці, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою суду від 17.10.2023 відкрито провадження у справі, ухвалено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомлення сторін, учасникам справи встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказуючи, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі до суду не з`явились, повідомлялись про час та дату судового засідання належним чином. Раніше, надіславши заяви, що не заперечують щодо задоволення позову, а також про розгляд справи без їх участі. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідачі позов визнали, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачами позову відсутні. Отже, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачами та ухвалити рішення про задоволення позову за наявними матеріалами. Судом встановлено наступне. [INFO] померла матір позивача [PERSON] [INFO] . Так, за життя [PERSON] склала заповіт від 08.02.2017, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Жовтневої сільської ради Токмацького району Запорізької області Дудкою Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 18. Відповідно до його змісту позивачу мати заповіла все належне їй майно: житловий будинок та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При цьому, на момент смерті матері, разом з нею станом на день її смерті зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Позивач, проживала окремо від своєї матері - в м. Токмак, Пологівського району, Запорізької області. Однак, незадовго до смерті остання сильно захворіла, та позивач забрала її до себе. В подальшому, мати позивача померла, а позивач через військовий стан вимушена була поїхати із окупованого російськими загарбниками м. Токмака до м. Запоріжжя (на теперішній час перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа). Окрім того, 15.08.2023 позивач звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] [INFO] (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.09.2023 № 478/02-31, с/с 120/2023). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом, після смерті її матері [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] , однак не може реалізувати своє право на спадщину у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. Встановленим судом фактам відповідають цивільно - правові відносини, що виникають із спадкування, щодо порядку відкриття спадщини, прийняття спадщини та продовження строків для прийняття спадщини, які регулюються Конституцією України та Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. ст. 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини, визначеного статтею 1270 ЦК України, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. 19 червня 2023 року (день ухвалення цього рішення), набрав чинності підпункт 2 пункту 3 постанови КМУ від 09 травня 2023 року № 469 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану», яким виключено пункт 3 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», якою було встановлено, що протягом строку для прийняття спадщини або відмови від його ухвалення зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці та свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення терміну для прийняття спадщини. В обґрунтування причин поважності пропуску строку для прийняття спадщини позивач посилався на збройну агресію та введення воєнного стану у відповідності до Указу Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та воєнними діями, що відбуваються на території України, а також те, що вважав, що згідно до п. 3 постанови КМУ № 164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28.02.2022 року, на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719 до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» були внесені зміни, відповідно до яких перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Вказані встановлені судом обставини унеможливили своєчасне, протягом шести місяців після смерті спадкодавця, звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і підтверджують поважність причин пропуску строку такого звернення до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті її матері. А отже, наданням позивачу додаткового строку для прийняття спадщини права та свободи інших осіб не будуть порушені. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов до висновку що права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073, 60 грн. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved