Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 08.11.2023 року до Заліщицького районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яка згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 08.11.2023 року розподілена судді Шевчук В.М. У позовній заяві представник позивача [PERSON] просить суд визнати [PERSON] таким, що втравив право користування житловим приміщенням у будинковолодінні, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що у вказаному будинковолодінні, яке належить позивачу на праві приватної власності, зареєстрований син позивача [PERSON] - [PERSON] . Відповідач [PERSON] більше 6 місяців не проживає за вказаною адресою, не цікавиться станом будинку, не бере участі в оплаті комунальних послуг, тобто припинив виконувати обов`язки члена сім`ї, які передбачено ст.64 ЖК України, що створює позивачу незручності та порушує його права, як власника. У досудовому порядку вирішити питання про зняття відповідача [PERSON] з реєстрації місця проживання неможливо, оскільки точне місцезнаходження відповідача невідоме. Обставини відсутності відповідача за місцем реєстрації у [ADDRESS] тривалий час стверджуються довідкою про фактичне місце проживання №252 від 01.11.2023 року, складеною старостою Хмелівського старостинського округу, долученою до позовної заяви. Відповідач [PERSON] не скористався правом на подання відзиву у справі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача - адвоката Данильчук Назарія Богдановича надійшла заява, якою він просить справу розглянути за їх відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд їх задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 20.11.2023 року суддя Шевчук В.М. відкрила провадження у цивільній справі та визначила проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини [PERSON] є власником будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується: свідоцтвом про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, виданим Хмелівською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області 27.12.2005 року за реєстровим №24, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №213351177 від 22.06.2020 року, відповідно до яких вищевказане будинковолодіння належить [PERSON] на праві приватної власності. Згідно витягу, виданого Хмелівським старостинським округом від 30.10.2023 року №721/02-05, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про фактичне місце проживання (не проживання за місцем реєстрації) №252 від 01.11.2023 року, складеної старостою Хмелівського старостинського округу, [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації в [ADDRESS] не проживає з 2 червня 2023 року. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] більше 6 місяців не проживає у спірному будинковолодінні без поважних причин, не вживає заходів для свого повернення, йому не вчинялися будь-які перешкоди у користуванні майном, домовленості між ним та позивачем щодо користування майном відсутні. V. Оцінка суду Статтею 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.4 ст.9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 Житлового кодексу України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 Житлового кодексу України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого непроживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Вказане відповідає практиці Верховного Суду, висловленій у постанові від 19.05.2021 року у справі № 759/19579/17. Згідно з постановою Верховного Суду у справі №361/6668/15-ц від 03.06.2020 року основною умовою втрати права користування житловим приміщенням є наявність у наймача або члена його сім`ї іншого постійного місця проживання. При цьому слід встановити таке місце проживання із зазначенням його адреси та дослідити належні та допустимі докази на підтвердження цих обставин. У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи, крім інших підстав, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання. За встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки представником позивача [PERSON] - адвокатом Данильчук Н.Б. доведено факт непроживання відповідача [PERSON] більше 6 місяців у спірному домоволодінні без поважних причин, а отже наявні підстави для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідач [PERSON] не довів наявність поважних причин відсутності у спірному домоволодінні понад 6 місяців, чи наявність обставин, які б об`єктивно свідчили про те, що позивач чинив перешкоди відповідачу у користуванні спірним майном. Судом також встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є пропорційним способом захисту прав позивача та призведе до ефективного відновлення його порушених прав, оскільки належними та допустимими доказами доведено, що відповідач не проживає у спірному житлі понад 6 місяців (з 2 червня 2023 року), змінив адресу місця проживання, не вживав заходів для свого повернення, йому не вчинялись будь-які перешкоди щодо права користування вказаним житлом, а також між ним та власником житлового будинку немає жодних домовленостей щодо права користування спірним житлом. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги представника позивача обґрунтованими та доведеними. VI. Щодо розподілу судових витрат Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах, оскільки позивач не заявляє вимогу про стягнення судових витрат з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved