Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

22 серпня 2023 року до Дарницького районного суду м. Києва адвоката Василишин К.В., в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позову, позивач зазначав, що 28 листопада 2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали договорі позики у формі розписки у розмірі 30 000 доларів США, який останній зобов`язувався повернути до 31 грудня 2011 року. У серпні 2023 року позивач звернувся до відповідача з претензією про повернення невиплаченої частини заборгованості, однак відповіді від відповідача не отримав. Посилаючись на те, що у відповідача перед позивачем станом на 3 вересня 2023 року існує заборгованість у розмірі 26 255 дол. США, просив задовольнити позовні вимоги. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху. 5 вересня 2023 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 9 жовтня 2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував про отримання коштів від позивача у іноземній валюті за укладеним між сторонами договором позики від 15 серпня 2011 року, стверджував, що отримав у борг 240 000 грн, просила застосувати строк позовної давності, оскільки [PERSON] востаннє здійснював переказ коштів за договором позики від 15 серпня 2011 року у березні 2014 року, про що позивач сам вказав у листі від 18 січня 2016 року, відповідач заперечує можливість здійснення платежів за договором позики шляхом виплати на банківський рахунок [PERSON] , яка є дружиною позивача. Дружина позивача є ФОП, здійснені відповідачем на рахунок дружини позивача пов`язані виключно із сплатою вартості отриманих відповідачем від останньої товарів. Посилаючись на те, що позивач вчасно не реалізував свого права на звернення до суду про стягнення заборгованості із відповідача за розпискою 15 серпня 2011 року просила із цих підстав відмовити у позові. 24 жовтня 2023 року від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування позовної давності. 3 листопада 2023 року від представника [PERSON] - адвоката Василишина К.В. до суду надійшла відповідь на відзив, зазначав, що підстав для застосування строку позовної давності немає, оскільки відповідачем здійснено останній платіж на картку дружини позивача у 2020 році, а господарські відносини між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] не мають ніякого відношення до обставин отримання у позику грошових коштів від [PERSON] 13 листопада 2023 року до суду від представника відповідача - адвоката Голуб О.О. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач заперечує існування домовленостей з позивачем про можливість здійснення платежів за договором позики від 15 серпня 2011 року шляхом переказів на банківський рахунок дружини позивача [PERSON] . Платіжні відносини з дружиною позивача не пов`язані з договором позики від 15 серпня 2011 року. Протокольною ухвалою суду від 5 грудня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Згідно з частиною 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Представник позивача адвокат Василишин К.В у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Голуб О.О. просила відмовити у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно розписки від 15 серпня 2011 року [PERSON] отримав від [PERSON] 240 000 грн., які зобов`язувався повернути до 31 грудня 2011 року. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є реальним договором згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] зазначала, що останній платіж за договором позики від 15 серпня 2011 року відповідачембуло здійснено у березні 2014 року, станом на момент звернення до суду заборгованість у повному обсязі не повернута, однак зважаючи, що позивач не скористався своїм правом, просила відмовити у позові у зв`язку з пропуском позовної давності. Представника [PERSON] - адвокат Василишина К.В. вказував на те, що строк позовної давності не пропущено, так як строк позовної давності на його думку перервався, оскільки відповідач останній платіж здійснив на картку дружини позивач [PERSON] 3 вересня 2020 року, а з позовом до суду позивач звернувся 23 серпня 2023 року. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України). Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України). Статтю 264 Цивільного кодексу України визначено випадки, в яких перебіг позовної давності переривається. Зокрема, у ч. 1 вказаної статті визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. При цьому, частиною 3 ст. 264 Цивільного кодексу України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Судом встановлено, що розписку про отримання коштів від позивачау розмірі 240 000 грн відповідачем було написано 15 серпня 2011 року. Кошти відповідач, згідно умов розписки у грошову еквіваленті гривні у розмірі 240 000 грн, мав повернути до 31 грудня 2011 року. 1 січня 2012 року почався перебіг загального трьохрічного строку позовної давності. 2 березні 2014 року в межах строку позовної давності як зазначає відповідач було здійснено останній платіж. Про останній платіж (березень 2014 року) зазначено і у листі [PERSON] від 18 січня 2016 року адресованому [PERSON] . Таким чином 2 березня 2014 року перервався строк позовної давності за розпискою від 15 серпня 2011 року. Доказів суду про те, що з 2 березня 2014 року по 2 березня 2017 року здійснювалися платежі відповідачем позивачу за договором позики від 15 серпня 2011 року суду не надано. Посилання позивача на те, що строк позовної давності перервався 6 вересня 2020 року, оскільки відповідач здійснив платіж за договором позики на картку дружини позивача, на увагу суду не заслуговують. По-перше, строк позовної давності переривається до моменту його спливу в межах строку позовної давності. По-друге, платіж по квитанції про сплату коштів від 3 вересня 2020 року дружині позивача, на який посилався предстаник позивача, на доказ переривання строку позовної давності, вчинено вже з пропуском строку позовної давності. Крім того, дружина позивача не є стороною договірних відносин за договором позики від 15 серпня 2011 року. Таким чином, оскільки відповідачем не заперечується факт надання розписки від 15 серпня 2011 року та отримання в борг грошей у розмірі 240 000 грн, і не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погашення боргу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. Належних та допустимих доказів переривання строків позовної давності позивач суду не надав, а тому, беручи до уваги, що позовні вимоги є обґрунтованими, однак заявлені поза межами строку позовної давності, про застосування якої зробив заяву відповідач, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Оскільки у позові відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed