Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутнім. В обґрунтування заяви вказано, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від якого мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10.03.2020 року шлюб між сторонами розірвано. 19.04.2021 року цим же судом між заявницею та [PERSON] затверджено мирову угоду в частині визначення способу участі батька у вихованні доньки. Починаючи з середини 2022 року [PERSON] не виходив на зв`язок, на побачення з донькою не з`являвся, не повідомляв будь-яким способом про місце свого перебування. Спроби заявниці самостійно встановити місце перебування [PERSON] виявились безрезультатними. Визнання колишнього чоловіка безвісно відсутнім необхідно заявниці для вирішення питання матеріального забезпечення дитини, позбавленої батьківського піклування, а відсутність інформації про місце перебування [PERSON] позбавляє заявницю, на її переконання, у можливості звернення до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, що в свою чергу ставить її у скрутне матеріальне становище. Крім цього, [PERSON] зазначила, що у зв`язку з цим, не може претендувати на пільги, передбачені в разі самостійного виховання дитини. Ухвалами суду від 21.07.2023 року та 22.08.2023 року заява залишалася без руху (а.с. 22, 33). Ухвалою від 05.09.2023 року у справі відкрито провадження, цією ж ухвалою витребувано у Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки інформацію про проходження [PERSON] , служби у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний час, а також інформацію (в разі її наявності) про перебування останнього, в списках зниклих безвісти; витребувано у відділу ДРАЦС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) витяг з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] та витяг з актового запису про народження [PERSON] ; витребувано у Головного Управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області інформацію про те чи здійснювались виплати на користь будь-яких фізичних осіб у зв`язку зі втратою годувальника - [PERSON] (а.с. 58). Ухвалою суду від 26.10.2023 року витребувано у Головного управління національної поліції України в Житомирській області інформацію щодо заведення розшукової справи відносно [PERSON] та здійснених розшукових заходів, а також інформацію щодо притягнення останнього, до адміністративної та/або кримінальної відповідальності чи інших звернень щодо вказаної особи, за період з 01 липня 2022 року по даний час; витребувано із Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України громадянином України [PERSON] , за період з 01.01. 2022 року по даний час, залучеоно до участі в справі в якості заінтересованих осіб батьків [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] (а.с. 84). У призначене на 30.11.2023 року судове засідання заявник та заінтересовані особа не з`явились. 26.10.2023 року від представника заінтересованої особи та 31.10.2023 року від [PERSON] надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 04.11.2017 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №2308. Від такого шлюбу народилась дитина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10.03.2020 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6-7). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.04.2021 року в рамках цивільної справи №295/15227/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради про визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, затверджено мирову угоду, укладену 19.04.2021 року між позивачем та відповідачем. Провадження у цивільній справі №295/15227/20 закрито (а.с. 8-9). Судом встановлено, що [PERSON] станом на 27.07.2023 року зареєстрований з 10.03.1998 року за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області (а.с. 31). На виконання ухвали суду від 05.09.2023 року Житомирським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки надано відповідь про те, що [PERSON] на військовому обліку не перебуває, на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період не призивався, інформації щодо проходження останнім військової служби та перебування в списках зниклих безвісти немає (а.с. 73). На виконання цієї ж ухвали суду Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Житомирській області надано відповідь про те, що виплати на будь-яких фізичних осіб у зв`язку з втратою годувальника за померлого [PERSON] управлінням не проводяться (а.с. 74). Від начальника управління карного розшуку ГУНП в Житомирській області 22.11.2023 року надійшла інформація на виконання ухвали суду 26.10.2023 року про те, що [PERSON] в державному розшуку не перебуває, до адміністративної та кримінальної відповідальності на території області не притягувався. Відповідно до оперативних обліків центральної підсистеми «Аркан» Державної прикордонної служби України перетнув державний кордон України в пункті пропуску «Грушів» 20.11.2022 року та до теперішнього часу до України не повертався. Аналогічна інформація про перетин кордону України 20.11.2022 року підтверджена і листом виконуючого обов`язки начальника головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, що була надана на виконання ухвали суду від 26.10.2023 року. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової падати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 (провадження № 61-3902св18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової падати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 756/17293/17 (провадження № 61-16093св19) зазначено, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Згідно з положеннями ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою». Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що заява [PERSON] не містить обґрунтованих даних про обставини, які б давали підстави для визнання [PERSON] безвісно відсутнім за положеннями ст. 43 ЦК України. Та обставина, що протягом тривалого часу у заявниці відсутні відомості про фактичне місце перебування [PERSON] не є безумовною підставою для визнання його безвісно відсутнім. Аналогічного висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової падати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 756/17293/17 (провадження № 61-16093св19). Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що заявницею не доведено тих обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки судом встановлено, що до 20.11.2022 року [PERSON] перебував на території України, а заявниця звернулася до суду 19.07.2023 року. Крім цього, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення заявницею дій, спрямованих на отримання інформації про місце перебування колишнього чоловіка суду не надано. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed