Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

В липні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих та збережених коштів В обґрунтування вимог позивачка зазначила, що в період з 03.05.2022 по 14.03.2023 вона працювала в ПП «Агро-В» на посаді менеджера з транспортно-експедиторської діяльності. Керівництвом ПП «Агро-В» їй було запропоновано паралельно (за сумісництвом) працювати на їхню польську компанію - ТОВ «Agro-V Polska Sp.z.o.o». Позивачка прийняла пропозицію та працювала у період з 20.06.2022 по 13.03.2023 в ТОВ «Agro-V Polska Sp.z.o.o» (Польща, місто Люблін, вул. Сондова, №8, каб. 1) на посаді спеціаліста з логістики і транспорту. В ТОВ «Agro-V Polska Sp.z.o.o» позивачка працювала разом із відповідачем [PERSON] , який працював на посаді директора з розвитку бізнесу та одночасно був головою правління. 08.09.2022, 23.11.2022 та 16.01.2023 позивачка, з свого банківського рахунку, відкритого у польській банківській установі, перерахувала на банківський рахунок відповідача, відкритий у польській банківській установі, 12 543 польських злотих (08.09.2022 - 4 280,00 PLN, 23.11.2022 - 3945,00 PLN, 16.01.2023 - 4 318 PLN). 08.05.2023 року позивачка надіслала на поштову адресу відповідача вимогу про повернення коштів, яку останній залишив без задоволення. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд стягнути з [PERSON] на її користь безпідставно набуті та збережені грошові кошти у розмірі 112 385 грн 28 коп. _ Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження на 04.08.2023. 12.07.2023 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування зустрічного позову представник позивача за зустрічним позовом - відповідача за первісним позовом зазначив, що 11.05.2023 [PERSON] направив на поштову адресу [PERSON] , відповідь на вимогу про повернення коштів. В даній відповіді [PERSON] вказав, що отримав від [PERSON] грошові кошти за зарядні станції Bluetti PoverOak AC 200P, 2000 Вт, які остання просила його купити та привезти з Республіки Польща. Грошові кошти за вказані зарядні станції для дому [PERSON] зобов`язувалася сплачувати зі своєї заробітної плати періодичними платежами. [PERSON] здійснювала грошові перекази на картку [PERSON] , а саме: 08.09.2022 4280,00 польських злотих, 23.11.2022 3945,00 польських злотих, 16.01.2023 4318 польських злотих. В загальній сумі 12543,00 польських злотих. Залишок боргу за зарядні станції становить 3655 польських злотих, які [PERSON] просив сплатити протягом 5-ти календарних днів. На сьогоднішній день вимога [PERSON] до [PERSON] залишається без реагування. Зважаючи на викладене, представник позивача за зустрічним позовом - відповідача за первісним позовом просив суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих та збережених коштів; зустрічні позовні вимоги задовольнити та стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] заборгованість в розмірі 3655, 00 польських злотих, 5000 грн витрати на правову допомогу та 1073, 60 сплаченого судового збору. 04.08.2023 судове засідання не відбулося у зв`язку з зайнятістю головуючого судді в іншому судовому провадженні. 05.09.2023 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відрядженні. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05.10.2023 зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об`єднано з первісною позовною заявою в одне провадження, присвоївши єдиний унікальний номер справи №159/3646/23. Призначено підготовче судове засідання на 03.11.2023. 18.10.2023 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якому [PERSON] просила суд відмовити в задоволенні зустрічного позову, оскільки вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. В відзиві зазначила, що [PERSON] на її адресу надіслав лист в якому, з метою неповернення їй коштів вигадав історію, якої не було. Історія щодо придбання товару не відповідає дійсності. Вважає, що доказів, які б підтверджували факт домовленості між нею та [PERSON] , не надано, а копія фактури та документу про підтвердження платежу жодним чином не підтверджують факт наявності у неї з [PERSON] будь яких домовленостей, а лише свідчать про те, що останній придбав для себе певний товар. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду волинської області від 03.11.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом - відповідачка за зустрічним позовом та її представник первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити; зустрічні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в задоволенні зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні; позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків, суд вважає, що позовні вимоги\~\~ [PERSON] про стягнення безпідставно набутих та збережених коштів підлягають задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити, з наступних підстав. Згідно із статтями 12,13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ПП «Агро-В» та з 03.05.2022 до 14.03.2023 займала посаду менеджера з транспортно-експедиторської діяльності, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] . Згідно наданих підтверджень грошових переказів, [PERSON] здійснювала перекази грошових коштів з рахунку [NUMBER] на рахунок [NUMBER] , який належить [PERSON] , а саме: [INFO] в розмірі 4318,00 польських злотих; 08.09.2022 в розмірі 4280, 00 польських злотих; 23.11.2022 в розмірі 3945, 00 польських злотих. Згідно вимоги про повернення коштів, яка адресована [PERSON] , [PERSON] просила повернути належні їй грошові кошти у розмірі 12543, 00 польських злотих, як безпідставно набуті та які зберігаються [PERSON] без достатніх правових підстав. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що "предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України". Враховуючи викладене та те, що між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини та зобов`язання, грошові кошти, перераховані [PERSON] на банківський рахунок [PERSON] в розмірі 12\~543 польських злотих, що на момент звернення до суду становить 112\~385 гривень 28 копійок, є безпідставно набутими коштами та зберігаються останнім без достатніх правових підстав, отже ці кошти підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] .Щодо зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне. Ст. 11 ЦК передбачає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зі змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що [PERSON] зобов`язувався купити на привезти з Республіки Польща дві зарядні станції для [PERSON] , а остання зобов`язувалася сплачувати грошові кошти за ці станції зі своєї заробітної плати періодичними платежами. Відповідачка за зустрічним позовом зобов`язання не виконала, грошові кошти в повній мірі не повернула. На підтвердження\~викладеного в\~зустрічній позовній\~заяві,\~ [PERSON] \~додав копію\~фактури 705.11.2022\~від 25.11.2022\~з якої\~вбачається,\~що ним\~було придбано\~портативну електростанцію\~ Bluetti PoverOak AC 200P, 2000 Вт в кількості 2 штуки на загальну суму 16\~198, 00 польських злотих та засвідчений переклад платіжного документа з якого вбачається, що [PERSON] переказав на рахунок АТ «МЕЛЕМЕНТС» грошові кошти в розмірі 16198, 00 польських злотих. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів існування домовленості між ним та [PERSON] та передачі вище вказаного майна у володіння останньої, а свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що знають про боргові зобов`язання лише зі слів [PERSON] . На підставі викладеного, суд дійшов до висновків, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають, оскільки наявність такої заборгованості не підтверджена жодним належним та допустимим доказом. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути сплачений нею при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 1123, 85 гривень, у зв`язку з повним задоволенням первісних позовних вимог.

Outcome: approved