Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , яка дії в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] , третя особа [PERSON] , в якій просить визнати недійсним договір дарування частини квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідчений нотаріусом Бєсєда Т.Д., за р. № 1073 від 26.11.2007 року. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . частина вказаної квартири належала йому на праві власності. У січні 2021 року відповідач [PERSON] повідомила його, що ця квартира йому більше не належить. Вона належить її сину, оскільки він сам її подарував йому. Про існування договору дарування він нічого не знав. Відповідач [PERSON] обманним шляхом змусила його підписати договір дарування, повідомивши, що необхідно дооформити якійсь документи на квартиру. В силу свого похилого віку та безпорадного стану він не розумів, який насправді документ підписав. Насправді він хотів укласти договір довічного утримання, адже договір дарування є вкрай невигідним для нього. Відповідач не є для нього близькою особою та ввела його в оману. Договір був укладений під впливом тяжких обставин, а саме хвороби та його безпомічного стану, постійно потребує допомоги та додаткових коштів на лікування. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Онупко М.Ю. від 18.05.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Розпорядженням Голови Верховного Суду №4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Комінтернівського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави. На виконання вищевказаного розпорядження Комінтернівським районним судом м. Харкова справи, які перебували на розгляді в суді були передані до Ленінського районного суду м. Полтави. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 28.12.2022 року вказану цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Високих М.С. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 28.06.2023 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова, оскільки Розпорядженням Голови Верховного Суду від 17.11.2022 року №65 відновлено територіальну підсудність судових справ Комінтернівського районного суду м. Харкова з 23.11.2022 року, цивільна справа належить до територіальної юрисдикції Комінтернівського районного суду м. Харкова та учасниками процесу заявлені клопотання про надіслання справи за підсудністю. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.07.2023 року вказану цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Музиченко В.О. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених у позові, позов просили задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та не підтвердженими жодними доказами, просив застосувати строк позовної давності та відмовити у позові. Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 26.11.2007 року [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , яка діяла в інтересах неповнолітнього [PERSON] уклади договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бесєдою Т.Д. за № 1073. Відповідно до п. 1 Договору дарування, [PERSON] безоплатно передав у власність, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність в дар по частині кожний квартири [ADDRESS] . В п. 4 Договору дарування зазначено, що дар сторони оцінюють в 9283 грн. Сторони підтверджують, що безоплатна передача майна від Дарувальника Обдаровуваним є дійсним наміром сторін, і не приховує ніяких зобов`язань Обдаровуваних, пов`язаних з цим договором по відношенню до [PERSON] . В п. 7 Договору дарування зазначено, що сторони стверджують, що однаково розуміють значення й умови цього договору та його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладанні, а також те, що він не має характеру фіктивного та удаваного правочину. Згідно із частиною третьою\~ст.203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина першаст.229 ЦК України). З роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06.11.2009\~№9\~«Про судову\~практику розгляду\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними» вбачається, що відповідно до ст.ст.229-233\~ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.717\~ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Виходячи зі змісту статей 203,717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Проте, лише з`ясування таких обставин як вік позивача, його стан здоров`я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника як помилки під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним. Наведені обставини можуть бути лише опосередкованими доказами наявності такої помилки. В іншому випадку усі правочини, укладені особами відповідного віку, стан здоров`я яких є поганим та які продовжили проживати у подарованому житлі, підлягали б визнанню недійсними, що призвело б до обмеження правочиноздатності такої категорії осіб, що, у свою чергу, порушувало б гарантії, проголошені в\~статті 21 Конституції України\~щодо рівності осіб у їх правах. Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні посилався на те, що є людиною похилого віку, хворіє та потребує стороннього догляду, тому не знав, що підписував договір дарування. Однак, докази на підтвердження наведених доводів матеріали справи не містять. Крім того, правовою підставою заявленого позову не є обставини, передбачені\~ст. 225 ЦК України, згідно якої правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. При цьому, вказані вище обставини, на переконання суду, не дозволяють кваліфікувати спірний правочин як такий, що вчинений під впливом помилки, а саме помилки у правовій природі правочину, правах та обов`язках сторін за ним. Судом також не встановлено неадекватності форми зовнішнього волевиявлення внутрішній волі позивача як суб`єкта оспорюваних правочинів внаслідок неправомірних дій відповідачів чи третіх осіб, а також внаслідок юридично значущої помилки у сприйнятті суб`єктом правочину його очікуваного результату. Обставин, за яких дії позивача щодо укладення договору дарування не могли об`єктивно відображати її внутрішню волю внаслідок збігу тяжких обставин, що склались в його житті на момент укладання договорів дарування чи під впливом негативного фізичного та психічного стану, впливу вікових особливостей на його психічну діяльність у момент укладання договору дарування, внаслідок чого спотворювалось його сприймання та усвідомлення основних аспектів угоди, суд також не вбачає. Таким\~чином, правових підстав визнання недійсним договору дарування, укладеного 26.11.2007 року, судом не встановлено, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності, то таке клопотання до задоволення не підлягає, оскільки застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог. Відповідний правовий висновок викладено у постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18). Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, поклавши їх на позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed