Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою в якій просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням кв. [ADDRESS] , мотивуючи тим,що вони з 2018 року у вказаній квартирі не проживають. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вказуючи, що відповідачі виїхали до іншої країни і повертатися не збираються, комунальні послуги не оплачують. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися, відповідно до вимог передбачених нормами ЦПК України. Ухвалою судді від 01.12.2021 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 27.01.2022 року витребувана інформація щодо виїзду відповідачів за кордон. Ухвалою суду від 21.09.2022 року закрито підготовче засідання. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали саправи суд находить позов який підлягає задоволенню з винесенням заочного рішення проти якого позивач не заперечував. Встановлено,що [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 21.11.2000 року № 4-1388. Згідно довідки № 3267 від 01.09. 2022 року,виданої КП «ЖЕО №4» окрім [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] - онук, [PERSON] -онук, [PERSON] співмешканка онука(а.с.10). Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Будь-яких витрат на утримання квартири відповідач не несе, комунальні послуги не сплачує, що створює позивачці перешкоди у користуванні власністю. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок. Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім`ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Таким чином порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право на користування цим житлом, що дасть можливість власнику житлового будинку зняти його з реєстрації місця проживання, в порядку визначеному Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Факт відсутності відповідача в квартирі кв. [ADDRESS] , без поважних причин понад один рік підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] , а також довідкою Державної прикордонної служби № 404/8708/2/41392/2022 від 17.10.2022 року де зазначено, що [PERSON] виїхав з України через пункт пропуску Смільниця - 03.12.2021 року; [PERSON] 06.07.2021 року чрез пункт пропуску Грушів 06.07.2021 року; [PERSON] 05.07.2021 року через пінкт пропуску Грушів і більше до України не поверталися(а.с.74) На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає стягнути судовий збір в розмірі по 330 грн.80 коп.з кожного з відповідачів на кристь держави, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збора. На підставі ст.ст. 386,405,391 ЦК України, ст.ст.71,72 ЖК України,

Outcome: approved