Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Керівник Лозівської\~окружної прокуратури\~Харківської області,\~в інтересах\~Лозівської міської\~ради Харківської\~області,\~звернувся до\~суду з\~вищевказаним позовом\~посилаючись на\~те,\~що вироком\~Лозівського міськрайонного\~суду Харківської\~області від\~02.05.2023\~у справі\~№629/2216/23\~ [PERSON] \~визнано винним\~та засуджено\~за ч.1\~ст.249\~КК України.\~Вироком Харківського\~апеляційного суду\~від 09.08.2023\~рішення суду\~першої інстанції\~скасовано в\~частині вирішення\~долі речового\~доказу,\~застосовано ст.\~ст.\~96-1,\~96-2\~КК України,\~в решті\~вирок суду\~залишено без\~змін.\~Вироком суду\~встановлено,\~що 05.10.2022,\~приблизно о\~19:00\~ [PERSON] \~перебував за\~місцем свого\~мешкання за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~де у\~нього,\~в порушення\~вищезазначених норм\~законодавства України,\~виник умисел\~на незаконне\~зайняття рибним\~добувним промислом.\~Для реалізації\~свого кримінального\~протиправного умислу,\~направленого на\~незаконне зайняття\~рибним добувним\~промислом,\~ [PERSON] ,\~взявши із\~собою заборонені\~знаряддя для\~вилову риби,\~а саме\~рибальські сітки\~з полімерного\~матеріалу в\~кількості 6\~штук довжиною\~близько 60\~метрів кожна\~та розміром\~вічка 45х45\~мм,\~направився до\~Краснопавлівського водосховища,\~яке розташоване\~на території\~Єлизаветівського старостинського\~округу Лозівської\~міської територіальної\~громади Харківської\~області.\~Продовжуючи реалізацію\~свого кримінального\~протиправного умислу,\~направленого на\~незаконне зайняття\~рибним добувним\~промислом,\~ [PERSON] ,\~цього ж\~дня,\~приблизно о\~20:00\~прибув до\~узбережжя Краснопавлівського\~водосховища,\~на відстані\~близько 300\~метрів від\~першого підйому\~Комплексу водопідготовки\~«Дніпро», який розташований за адресою: [ADDRESS] . Після цього, [PERSON] на власному надувному човні фірми « [INFO] », який раніше він сховав в очереті даного водоймища, вийшов на водяне дзеркало Краснопавлівського водосховища, де встановив заборонені знаряддя для вилову риби, а саме рибальські сітки з полімерного матеріалу в кількості 6 штук довжиною близько 60 метрів кожна та розміром вічка 45х45 мм, після чого покинув Краснопавлівське водосховище та направився до місця свого проживання. В подальшому, продовжуючи реалізовувати свій кримінальний протиправний умисел, направлений на незаконне зайняття рибним добувним промислом, 06.10.2022, близько 06:00 [PERSON] прибув на узбережжя Краснопавлівського водосховища, що розташоване на відстані близько 300 метрів від першого підйому Комплексу водопідготовки «Дніпро», який розташований за адресою: [ADDRESS] , де за допомогою надувного човна фірми « [INFO] » вийшов на водяне дзеркало Краснопавлівського водосховища та дістав з води вищевказані рибальські сітки, за допомогою яких займався незаконним рибним добувним промислом, під час якого виловив 24 особини виду карась сріблястий вартістю 1581 грн. за штуку, 23 особини виду судак вартістю 3587 грн. за штуку та 3 особини виду лящ вартістю 1649 грн. за штуку. Своїми умисними протиправними діями [PERSON] заподіяв майнову шкоду Лозівській міській територіальній громаді Харківської області на загальну суму 125392 гривні. Таким чином, своїми протиправними діями [PERSON] завдав збитків на суму 125392,00 грн. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з наведених у позовній заяві підстав, та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, просив розстрочити сплату матеріальної шкоди на максимальний строк, посилаючись на те, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, дружина перебуває в декретній відпустці, отримує зарплату у розмірі близько 9000 грн. і зразу не зможе виплатити всю суму матеріальної шкоди. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом було встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02.05.2023 у справі №629/2216/23 [PERSON] визнано винним та засуджено за ч.1 ст.249 КК України. (а.с.16-17) Вироком Харківського апеляційного суду від 09.08.2023 рішення суду першої інстанції скасовано в частині вирішення долі речового доказу, застосовано ст. ст. 96-1, 96-2 КК України, в решті вирок суду залишено без змін. Вирок набирає законної сили з моменту проголошення.(а.с.17-19) Вироком встановлено, що [PERSON] своїми умисними діями, що виразились у незаконному зайнятті рибним водним добувним промислом, заподіяв майнову шкоду Лозівській міській територіальній громаді Харківської області на загальну суму 125392,00 грн. 09.08.2023 року вирок набрав законної сили. Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся. Згідно листа Лозівської міської ради Харківської області №4941/02-13-7 від 18.09.2023 року, міська рада повідомила, що Лозівська міська рада Харківської області не заперечує проти здійснення захисту інтересів Лозівської міської територіальної громади Лозівською окружною прокуратурою в судовому порядку, шляхом подання до суду позовної заяви про відшкодування з [PERSON] шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок кримінального правопорушення. (а.с.12) Згідно листа Державної екологічної інспекції у Харківській області №4312-13-16 від 27.09.2023 року, інспекція повідомила, що заходи державного нагляду (контролю) за даним фактом Інспекцією не проводились, розрахунок шкоди не здійснювався, а отже у Інспекції відсутні жодні правові підстави для звернення до суду.(а.с.13) Відповідно до висновку експертів №3403/3404 за результатами проведення комплексної судової-інженерно екологічної та економічної експертизи по матеріалам кримінального провадження №12022226110000246 від 06.10.2022. складеного 24.04.2023 року, розрахунок матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів, підтверджується в загальній сумі 125392,00 грн. (а.с.47-71) Відповідно до положень статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. За приписами статті 3 Закону України «Про тваринний світ», об`єктами тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону, є, зокрема, риби в усьому їх видовому і популяційному різноманітті та на всіх стадіях розвитку (ембріони, яйця, лялечки тощо), які перебувають у стані природної волі, утримуються у напіввільних умовах чи в неволі. Згідно п. 4) ч. 2 ст. 10 Закону України «Про тваринний світ», громадяни відповідно до закону зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу. У статті 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних ресурсів» зазначено, що добування (вилов) це вилучення водних біоресурсів із середовища їх перебування. За змістом статті 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних ресурсів», посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та мають, зокрема, такі повноваження: здійснювати державний контроль (нагляд) за дотриманням правил використання, порядку придбання та збуту об`єктів тваринного світу в частині водних біоресурсів; визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками; складати протоколи та розглядати в установленому законом порядку справи про адміністративні правопорушення у галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів; подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. Належність водних біоресурсів визначається Законом України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», ч. 1 ст. 37 якого передбачає, що водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Отже, природні ресурси (в тому числі водні біоресурси), що відповідно до Конституції України та інших законодавчих актів є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, права власника (володіння, користування, розпоряджання) щодо яких, від імені Українського народу, здійснюють органи місцевого самоврядування, як юридичні особи, є майном певної територіальної громади. Згідно статті 63 Закону України «Про тваринний світ», порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні, зокрема, в незаконному вилученні об`єктів тваринного світу з природного середовища. Громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно частин першої та четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до вимог ч. 3 та 7 ст.128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Статтею 56 ч.3 ЦПК України визначено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Згідно до вимог ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача. Вироком суду доведено вину відповідача [PERSON] у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.249 КК України, прямим результатом вчиненого кримінального правопорушення стало заподіяння майнової шкоди Лозівській міській територіальній громаді Харківській області на загальну суму 125392,00 грн. З абзацу 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абзацу 1п.2постанови Пленуму ВСУ №6від 27.03.1992року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі. Пленум роз`яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до стст.440, 450ЦК України (стст.1166, 1187 ЦК України 2004 року) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За правилами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.246 КК України доведена, шкода заподіяна державі в особі Лозівської міської територіальної громади Харківської області пов`язана із вчиненням даного злочинного діяння, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь Лозівської міської ради Харківської області у відшкодування майнової шкоди 125392,00 грн. Що стосується заяви [PERSON] про розстрочку виконання рішення, то судом встановлене наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Виходячи з аналізу норм діючого законодавства підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем в обґрунтування заяви про розстрочку виконання рішення не надано до суду жодного доказу, суд вважає за необхідне залишити заяву про розстрочку рішення суду без розгляду, роз`яснивши відповідачу право звернутися до суду з заявою про розстрочку виконання рішення в порядку ст. 435 ЦПК України, з наданням до суду належних та допустимих доказів неможливості виконання рішення суду. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. На підставі викладеного, у зв`язку з тим, що позивача було звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви, судовий збір потрібно стягнути з відповідача. За таких обставин,

Outcome: approved