Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

[PERSON] , через свого представника [PERSON] звернувся в суд з позовом до Пенсійного фонду України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позов мотивовано тим, що позивач був призначений в.о. начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального стархування у Вінницькій області з 17.12.2019 року. Однак, 09.03.2021 року позивача було звільнено з даної посади, у зв`язку із закінченням строку. Проте, при звільненні роботодавцем не була врахована та обставина, що з 03.03.2021 року по 30.04.2021 року позивач перебував на лікарняному, а тому звільнення 09.03.2021 року було вчинено з порушенням норм КЗпПУ. У подальшому, відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.01.2022 року у справі №127/14787/21, було змінено дату звільнення [PERSON] з 09.03.2021 року на 05.05.2021 року. Постановою Вінницького апеляційного суду від 14.06.2022 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.01.2022 року було залишено без змін, а апеляційна скарга залишена без задоволення. У вересні 2022 року позивач звернувся до суду із позовною заявою на предмет стягнення з Фонду соціального страхування України заборгованості по заробітній платі в розмірі 1\~543,81 грн.. компенсацію за невикористані 4 дні щорічної відпустки в розмірі 6\~175,24 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 526\~439,21 грн. 15.02.2023 року Вінницький міський суд Вінницької області частково задовольнив позовні вимоги [PERSON] та стягнув з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористані 3 дні щорічної відпустки в розмірі 2\~740,98 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 196 065,14 грн. В решті позовних вимог було відмовлено. Не погоджуючись із таким рішенням і позивач і відповідач по справі подали апеляційні скарги. Постановою Вінницького апеляційного суду від 16.05.2023 року було повністю задоволено позовні вимоги [PERSON] та прийнято рішення, яким стягнути з Фонду соціального страхування України на користь [PERSON] 1 543,81 грн. заборгованості по заробітній платі; компенсацію за невикористані 4 дні щорічної відпустки в розмірі 6 175,24 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 526 439,21 грн. 31.05.2023 року Фонд соціального страхування здійснив виконання рішення суду та виплатив кошти на користь позивача згідно вищевказаної Постанови. Тобто, заборгованість по заробітній платі була остаточно виплачена [PERSON] саме 31.05.2023 року. Враховуючи вимоги ст. 117 КЗпП України, та те, що з моменту звільнення [PERSON] затримано виплату заробітної плати, роботодавець повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 06.05.2021 року по 31.05.2023 року. Однак, за період з 08.09.2022 року по 31.05.2023 року роботодавець не здійснив виплату середнього заробітку за час затримки при звільненні. Цей період налічує 190 робочих днів. Таким чином, за вказаний період середній заробіток за час затримки при звільненні становить 293 323,90 грн. = 1543,81 грн. х 190 (кількість робочих днів затримки розрахунку при звільнені з 08.09.2022 року по 31.05.2023 року). Ухвалою суду від 05.07.2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. 06.09.2023 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказав, що позивач не перебував з відповідачем ПФ України у трудових відносинах та рішення стосовно позивача ПФ України не приймалося та не вчинялися дії, що свідчать про недобросовісність Фонду стосовно позивача, зокрема в частині несвоєчасного розрахунку при звільненні. Крім того, зазанчив, що заборгованість позивача по заробітній платі становила 1\~453,81 грн. та 6\~175,24 грн. компенсація за невикористані 4 дні щорічної відрустки. В той час, як середній заробіток виплачений позивачу за час затримки розрахунку при звільненні становив 526\~439,21 грн., що на 518\~720,16 грн. перевищує суму всієї заборгованості. Враховуючи зазанчене, сума середнього заробітку у розмірі 526\~439,21 грн. отриманого позивачем за затримку розрахунку при звільненні є належним відшкодуванням. Середній заробіток, який позивач просить стягнути за затримку розрахунку при звільненні за період з 08.09.2022 року по 31.05.2023 року обчислений ним у розмірі 293\~323,90 грн., щосумарно за період з 06.05.2021 року по 31.05.2023 року скалає 819\~763,11 грн., що є непропорційною сумою заборгованості по заробітній платі та істотно більшою, порівняно із середнім заробітком. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо їх задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до Наказу №02-45-к від 01.07.2022 року ВД Фонду соціального страхування внесено зміни до п.1 Наказу ВД ФСС України від 07.03.2021 року №02-44-к 2Про звільнення [PERSON] », а саме: дату звільнення «09.03.2021 року» замінити на «05.05.2021 року» (а.с.10). Постановою Вінницького апеляційного суду від 16.05.2023 року апеляційну скаргу Фонду соціального страхування України у Вінницькій області залишено без задоволення. Апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2023 року скасовано та ухвалено нове. Позов [PERSON] задоволено. Вирішено стягнути з Фонду соціального страхування України на користь [PERSON] 1\~543,81 грн. заборгованості по заробітній платі, компенсацію за невикористані 4 дні щорічної відпустки у розмірі 6\~175,24 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 526\~439,21 грн. (а.с.11-16). Відповідно до Відомостей правонаступником Фонду соціального стархування України є Пенсійни фонд України (а.с.17-18). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (ч. 1 ст. 116 КЗпП України). Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Як було зазначено вище, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.01.2022 року у справі №127/14787/21, було змінено дату звільнення [PERSON] з 09.03.2021 року на 05.05.2021 року. У подальшому, за позовом [PERSON] останньому 31.05.2023 року було виплачено за Постановою Вінницького апеляційного суду кошти, а саме 1\~543,81 грн. заборгованості по заробітній платі, компенсацію за невикористані 4 дні щорічної відпустки у розмірі 6\~175,24 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 526\~439,21 грн. Таким чином, за період з 08.09.2022 року по 31.05.2023 року по 31.05.2023 року роботодавцем не було здійснено виплату середнього заробітку за час зактримки при звільненні. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Відповідно до пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Абзацом першим пункту 8 вказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Вінницьким апеляційним судом у Постанові від 16.05.2023 року визначено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 1\~543,81 грн. 31.05.2023 року Фонд соціального страхування здійснено виплату належної позивачу компенсації, що не заперечується відповідачем. Враховуючи те, що відповідачем порушено вимоги ст. 47 КЗпП, суд вважає, що стягненню підлягає середній заробіток за період з 06.05.2021 по 31.05.2023 рік. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 293\~323,90 грн. (1\~543,81 грн. (середньоденна заробітна плата) х 190 (кількість робочих днів), а тому позов є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2\~933,43 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 47, 83, 117 КЗпП,

Outcome: approved