Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Підстави заявлених позовних вимог. Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось з позовом до [PERSON] про захист порушеного права, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості. Так, 08 червня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та громадянином [PERSON] (Надалі по тексту «Боржник», «Позичальник», «Відповідач») було укладено Кредитний договір № 014/0075/74/56399, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі: 47 000,00 дол. США строком до 08.06.2026 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 11,5 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. Перед укладенням та підписанням Кредитного договору, Позичальник звернувся до Банку із Заявою-анкетою на отримання кредиту, де в графі 1. «Відомості про кредит» власноручно зазначив, що має намір отримати кредит для придбання квартири, обрав валюту - Долар США, суму, бажаний строк кредитування та зазначив мету, тобто цільове використання кредиту. Своїм підписом під відповідним документом Позичальник засвідчив, що «ознайомлений у письмовій формі з кредитними умовами, зокрема: мета для якої кредит буде витрачений, наявні форми кредитування та відмінності між ними, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, форми забезпечення, строк та відсоткова ставка за кредитом, орієнтовну сукупну вартість кредиту, з валютними ризиками, при отриманні кредиту в іноземній валюті тощо. З умовами надання та повернення кредиту, а також з діючим законодавством України, що регламентує відношення банку та клієнта був ознайомлений. Відповідно до умов п. 3.1. Кредитного договору Кредитор надав Позичальнику кредит на умовах його забезпечення строковості, повернення та сплати за користування. Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п. 3.2. Кредитного договору, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника, з можливою виданою готівки через касу Кредитора. Відповідно до висновку Вищого господарського суду України, наведеному в Постанові Вищого господарського суду України від 06.04.2017 року у справі № 905/2009/15, банківські виписки є належними доказами на підтвердження видачі кредиту. Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. Сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів по Договору здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, відсоткова ставка за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п. 3.3. Кредитного договору). Відповідно до умов п. 5.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених Кредитним договором: - щомісячно, до 15\~(п`ятнадцятого)\~числа кожного\~місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. Кредитного договору та остаточне погашення кредиту до 08.06.2026\~року на рахунок, визначений в п. 4.1. Кредитного договору; - щомісячно, до 15\~(п`ятнадцятого)\~числа кожного\~місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту, сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів на рахунок, визначений Кредитним договором. Відповідно до п. 8.1. Кредитний договір набуває чинності з часу надання Позичальнику кредитних коштів (частини коштів) та діє до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, відсотків за користування, неустойок, відшкодування можливих збитків). Отже, з укладенням Кредитного договору у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості. Проте, всупереч вимогам п. 3.3., п. 5.1. Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. Так, відповідно до Рішення Южного міського суду Одеської області від 19.04.2012 року по цивільній справі № 2-515/2011 позовні вимоги Банку було задоволено, а саме: стягнуто з боржника грошові кошти у розмірі: 96 531 дол. США 88 центів. Відповідним Рішенням були встановлені юридичні факти дійсності правочину та наявність зобов`язань за Кредитним договором. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості з тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Враховуючи те, що Позичальник не виконав Рішення Южного міського суду Одеської області від 19.04.2012 року по цивільній справі № 2-515/2011 та вимоги Банку щодо врегулювання Кредитної заборгованості наразі Банк змушений чергово звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів, так як станом на дату розрахунку заборгованості, а саме станом на: 10.01.2020\~року заборгованість Позичальника перед Банком за Кредитним договором складає: 102 551,13 дол. США (без урахування пені), яка складається з: Поточної заборгованості за кредитом - 44 763,09 дол. США; Поточної заборгованості за відсотками у розмірі - 57 788,04 дол. США. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 17\~червня 2006\~року між Банком (Іпотекодержатель) та громадянином [PERSON] (Іпотекодавець) було укладено Договір іпотеки (Надалі по тексту «Договір іпотеки»), який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю., зареєстрованого в реєстрі за номером 2776 . Предметом іпотеки\~згідно з\~п.\~1.2.\~Договору іпотеки\~виступає нерухоме\~майно,\~а саме: Квартира під [ADDRESS] , в будинку під [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю., 09.06.2006 року за реєстром № 2657, в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», в книзі під № 578 пр., на сторінці № 93, під № 173. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.05.2003 року № 898-IV (Надалі по тексту «Закон № 898-IV») іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користування іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права та обов`язки) виникають між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником- за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі, невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи, в тому числі і у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Таким чином, відповідно до умов Договору іпотеки Предмет іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах Договору іпотеки. На підставі викладеного, позивач просить: у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором № 014/0075/74/56399 від 08.06.2006 року у сумі: 102 551,13 дол. США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру під [ADDRESS] ,- шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та Стягнути з Відповідача на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті судового збору у сумі - 2 102 грн. 00 коп.. Пояснення сторін в судовому засіданні. В процесі розгляду справи представники АТ «Райффайзен Банк Аваль» позовні вимоги підтримали у повному обсязі. В останнє судове засідання подали клопотання, в якому просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а також справу розглянути у її відсутність. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, при цьому просив задовольнити заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що позивач використовував своє право на дострокове стягнення заборгованості, а тому змінив строк виконання зобов`язання. Встановлені судом обставини справи та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 08 червня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та громадянином [PERSON] (Надалі по тексту «Боржник», «Позичальник», «Відповідач») було укладено Кредитний договір № 014/0075/74/56399, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі: 47 000,00 дол. США строком до 08.06.2026 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 11,5 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. Перед укладенням та підписанням Кредитного договору, Позичальник звернувся до Банку із Заявою-анкетою на отримання кредиту, де в графі 1. «Відомості про кредит» власноручно зазначив, що має намір отримати кредит для придбання квартири, обрав валюту - Долар США, суму, бажаний строк кредитування та зазначив мету, тобто цільове використання кредиту. Своїм підписом під відповідним документом Позичальник засвідчив, що «ознайомлений у письмовій формі з кредитними умовами, зокрема: мета для якої кредит буде витрачений, наявні форми кредитування та відмінності між ними, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, форми забезпечення, строк та відсоткова ставка за кредитом, орієнтовну сукупну вартість кредиту, з валютними ризиками, при отриманні кредиту в іноземній валюті тощо. З умовами надання та повернення кредиту, а також з діючим законодавством України, що регламентує відношення банку та клієнта був ознайомлений. Відповідно до умов п. 3.1. Кредитного договору Кредитор надав Позичальнику кредит на умовах його забезпечення строковості, повернення та сплати за користування. Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п. 3.2. Кредитного договору, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника, з можливою виданою готівки через касу Кредитора. Відповідно до висновку Вищого господарського суду України, наведеному в Постанові Вищого господарського суду України від 06.04.2017 року у справі № 905/2009/15, банківські виписки є належними доказами на підтвердження видачі кредиту. Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. Сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів по Договору здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, відсоткова ставка за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п. 3.3. Кредитного договору). Відповідно до умов п. 5.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених Кредитним договором: - щомісячно, до 15\~(п`ятнадцятого)\~числа кожного\~місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. Кредитного договору та остаточне погашення кредиту до 08.06.2026\~року на рахунок, визначений в п. 4.1. Кредитного договору; - щомісячно, до 15\~(п`ятнадцятого)\~числа кожного\~місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту, сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів на рахунок, визначений Кредитним договором. Відповідно до п. 8.1. Кредитний договір набуває чинності з часу надання Позичальнику кредитних коштів (частини коштів) та діє до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, відсотків за користування, неустойок, відшкодування можливих збитків). Отже, з укладенням Кредитного договору у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості. Проте, всупереч вимогам п. 3.3., п. 5.1. Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. Так, відповідно до Рішення Южного міського суду Одеської області від 19.04.2012 року по цивільній справі № 2-515/2011 позовні вимоги Банку було задоволено, а саме: стягнуто з боржника грошові кошти у розмірі: 96 531 дол. США 88 центів. Адвокат [PERSON] \~ Юшинська\~І.Є.\~надала до\~суду заяву\~про застосування\~строків позовної\~давності.\~Відповідно до\~якої зазначає,\~що позивач та\~підтверджено матеріалами\~справи,\~19.04.2012\~року Южним\~міським судом\~Одеської області\~ухвалено рішення\~по цивільній\~справі №\~2-515/2011,\~яким з [PERSON] стягнуто на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 96 531,88 доларів США. З приводу вищевикладеного суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до норм ст.ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимоги про стягнення неустойки, штрафу, пені, встановлено строком в один рік. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у задоволенні позову. П. 6.5 Кредитного договору № 014/0075/74/56399 від 08.06.2006 р. (далі - Кредитний договір) передбачено, що кредитор (позивач) має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції та інші витрати, у випадках невиконання Позичальником умов цього Договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі №310/11534/13-ц зроблено наступний висновок: Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення кредитних коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «Сведбанк». Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України . 17.06.2006 р. між позивачем та відповідачем укладено Іпотечний договір на виконання умов Кредитного договору. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку»). З рішенням Южного міського суду Одеської області від 19.04.2012р., що з відповідача була стягнута заборгованість ,\~станом на 20.07.2011 року у розмірі 96 531,88 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ (1 долар США = 7,97 грн.) складає 769 465,27 грн., яка складається з: -заборгованості за\~кредитом в\~розмірі 44\~763,09\~доларів США,\~що в\~еквіваленті по\~курсу НБУ на 20.07.2011 року (1 долар США = складає 7,97 грн.) складає 356 811,07 грн., -заборгованості по\~відсоткам в\~розмірі 14\~095,91\~доларів США,\~що в еквіваленті\~по курсу\~НБУ на 20.07.2011 року (1 долар США = складає 7,97 грн.) складає 112\~359,91 грн., -пені за простроченням по тілу кредиту в розмірі 3324, 76 доларів США, \~ \~ \~ \~що в еквіваленті по курсу НБУ на 20.07.2011 року (1 долар США = складає 7,97 грн.) складає суму у розмірі 26 501,99 грн., -пені за прострочення відсотків по кредиту в розмірі \~ \~ \~ \~доларів США, що в\~еквіваленті по курсу НБУ на 20.07.2011 року (1 долар США складає 7,97 грн.) складає 273 792,3 грн.. Отже фактично позивач достроково змінив строк виконання зобов`язань. З позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся 18.05.2020р. Отже загальний строк позовної давності на вимогу щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за даним договором на дату пред`явлення позову фактично сплив, оскільки рішення Южного міського суду Одеської області було ухвалено 19.04.2012р., а з позовом позивач звернувся тільки 18.05.2020р., тобто майже через вісім років. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки ( ст. 257 ЦК України). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений такий обов`язок позичальника, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Використовуючи своє право згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення позову про стягнення усього розміру заборгованості за договором до кінцевого терміну, банк змінив строк виконання зобов`язання. Цим банк як кредитор одночасно також змінив момент початку перебігу позовної давності за його вимогами. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020року у справі №2-3258/2008 (провадження № 61-46814св18). В постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року в справі № 201/15310/16 (провадження № 61-547св21) зазначено, що «слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо). У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується. Тлумачення статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним. Отже, вчиненням позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не переривається позовна давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено». Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно залишити без задоволення, оскільки позивач пропустив строки позовної давності для звернення з вищевказаними позовними вимогами, а також відсутні поважні причини пропуску такого строку.

Outcome: dismissed