Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

03 жовтня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання договору про сплату аліментів на дитину. В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] вказав, що 14 жовтня 2022 року між ним та [PERSON] укладено договір про сплату аліментів, відповідно до умов якого позивач зобов`язався сплачувати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту укладення договору. 23 листопада 2022 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду, шлюб укладений між позивачем та відповідачкою розірвано. При цьому, позивач зауважує, що з 01 жовтня 2022 року його донька [PERSON] у зв`язку з поганим ставленням до неї матір`ю почала проживати разом із ним за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] стверджує, що повністю здійснює догляд за донькою, займається її навчанням та вихованням, харчуванням, станом здоров`я та матеріальним забезпеченням, сплачує комунальні послуги та інші поточні витрати, відвідує різні виховні культурно-розважальні заклади, кінотеатри, спортивні комплекси тощо, тоді як відповідачка [PERSON] участі у вихованні доньки не приймає, а аліменти, які вона отримала на доньку витрачає на свою користь та виключно у своїх інтересах. На прохання позивача в подальшому узгоджувати сплату аліментів та їх цільове використання в інтересах доньки, відповідачка наполягає на тому, що не має значення з ким проживає донька, обов`язок сплачувати її аліменти в будь-якому випадку покладається на позивача. У зв`язку із зазначеним, позивач [PERSON] вважає, що умови договору про сплату аліментів порушують норми чинного законодавства щодо не цільового витрачення аліментів відповідачкою. Обов`язок батька утримувати дитину виконується останнім в повному обсязі, а тому подальша сплата аліментів на користь [PERSON] на підставі вказаного договору є порушенням захисту прав та інтересів позивача та його доньки. З цих підстав позивач змушений звертатися до суду з вимогою про розірвання договору про сплату аліментів між ним та [PERSON] , а також стягнути понесені ним судові витрати по справі, що складаються із судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Ухвалою суду від 28.02.2023 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 10.04.2023 року від відповідачки по справі [PERSON] надійшли письмові пояснення по справі, у яких остання проти задоволення позову в частині розірвання договору не заперечила, проте заперечила проти стягнення з неї на користь позивача судових витрат, вказуючи, що із пропозицією розірвати договір добровільно позивач до неї не звертався, оскільки якщо б така була, то вона б її погодила і звертатися до суду не було би необхідності. Ухвалою суду від 02.10.2023 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, його представник в судовому засідання підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовільнити. Представник заінтересованої особи Орган опіки та піклування Виконавчого комітету ХМР в особі Служби у справах дітей ХМР проти задоволення позову не заперечила. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі, позицію щодо позову висловили у поданих письмових поясненнях. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області по справі № 686/18794/22 від 23.11.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.09.2011 року. 14.10.2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про сплату аліментів на дитину, яким встановлено обов`язок батька сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати укладення цього договору. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Папкою Т.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1170. Починаючи із моменту укладення договору на ім`я [PERSON] на користь доньки позивачем сплачено аліменти за період з 14.10.2022 року по 31.01.2023 року на загальну суму 12437,00 грн., що підтверджується квитанціями на ім`я [PERSON] за вказаний період, долученими до матеріалів справи. Проте, як стверджує позивач, неповнолітня донька [PERSON] проживає разом з ним за адресою [ADDRESS] та знаходиться на повному його утриманні. Вказане підтверджується сукупністю наданих суду доказів, а саме: актами проживання осіб за адресою [ADDRESS] від 16.01.2023 року та 15.02.2023 року; договором оренди квартири від 20.08.2022 року; травмкарткою № 10001 КП «Хмельницька міська дитяча лікарня» ХМР від 20.02.2023 року; характеристикою [PERSON] за місцем навчання від 06.02.2023 року, наданою Хмельницьким фаховим музичним коледжем ім. В.І. Заремби та довідкою про вартість навчання у вказаному коледжі; рішенням Виконавчого комітету ХМР № 422 від 11.05.2023 року про визначення участі [PERSON] у вихованні [PERSON] , [INFO] ; рішенням Виконавчого комітету ХМР № 421 від 11.05.2023 року про відмову [PERSON] у визначення місця проживання [PERSON] разом з матір`ю; листом Хмельницького міського центру соціальних служб ХМР № 281/01-21 від 03.04.2023 року, згідно з яким результати психологічного дослідження [PERSON] щодо її прихильності до матері [PERSON] станом на 12.04.2023 року показали ворожість доньки у відносинах з матір`ю та прихильність доньки до батька; висновком Служби у справах дітей ХМР від 21.02.2023 року щодо перевірки цільового використання витрачання аліментів; а також копіями квитанцій на купівлю ліків, одягу, продуктів для дитини оплату культурно-розважальних та спортивних заходів для дитини, оплату за навчання у Хмельницькому фаховому музичному коледжі ім. В.І. Заремби. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зважаючи на викладене розмір аліментів суд визначає з урахуванням, що батьки спільно зобов`язанні утримувати дітей до їх повноліття та інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до статті 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Аналогічне положення щодо цільового використання аліментів передбачено у п.5 Договору про сплату аліментів на дитину від 14.10.2022 року, укладеному між сторонами. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ст. 189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Зважаючи на вищевикладене, судом встановлено, що аліменти, що сплачуються позивачем відповідно до умов укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Договору про сплату аліментів на дитину від 14.10.2022 року використовуються не за своїм цільовим призначенням, оскільки, як доведено перед судом в ході судового розгляду даної справи малолітня [PERSON] проживає разом із батьком, перебуває на його повному утриманні та знаходиться у неприязних стосунках із матір`ю, яка не приймає належної участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦПК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Частиною 2 статті 651 ЦПК договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. За ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. В ході судового розгляду наоежними, допустими та достатніми доказами позивачем перед судом доведено порушення умов договору [PERSON] щодо нецільового використання аліментів, які сплачувались [PERSON] відповідно до умов вказаного договору, а тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання вказаного договору підлягає до задоволення. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат . До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. На підтвердження понесених витрат представником позивача надано Договір про надання правової допомоги між адвокатом Янюк К.М. та Чорним О.Д. від 07.02.2023 року, попередній розрахунок суми судових витрат у загальному розмірі 5000 грн. від 20.02.2023 року, Акт № 2/23-01/23 про надання правової допомоги (юридичних послуг) та виконання робіт (наданих послуг) від 28.06.2023 року на загальну суму 4000 грн. В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Судом встановлено, що розмір понесених відповідачем витрат на правову допомогу підтверджено відповідними документами, а тому такі підлягають стягненню з позивачки на користь відповідача. При цьому, з урахуванням принципів розумності, співмірності, пропорційності та справедливості, зважаючи на складність справи, фактично витрачений адвокатом час, а також те, що позов задоволено повністю, суд приходить до висновку про стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу у відповідності із Актом № 2/23-01/23 про надання правової допомоги (юридичних послуг) та виконання робіт (наданих послуг) від 28.06.2023 року, а саме у розмірі 4000 грн. Також, згідно з вимогами\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір у розмірі 1073,60 грн. підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved