Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Сінько О.А., звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»), в якому просила витребувати у [PERSON] та передати їй власність квартиру [ADDRESS] , а також визнати недійсним договір про передачу права іпотеки ТОВ «ФК\~«Довіра та\~Гарантія» від Відкритого акціонерного товариства Банк «БІГ Енергія» (далі ВАТ Банк «БІГ Енергія»). Ухвалою суду від 29.06.2023 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, на виконання якої представником [PERSON] 11.07.2023 надано докази сплати судового збору та позовну заяву з зазначенням даних відповідача [PERSON] та інших учасників. В новій редакції позовної заяви [PERSON] просить витребувати у [PERSON] та передати їй власність квартиру [ADDRESS] ; а також визнати недійсним договір про відступлення прав за договором іпотеки від 21.01.2014, укладеному між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ВАТ Банк «БІГ Енергія». Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 12.10.2007 вона та ВАТ Банк «БІГ Енергія» уклали кредитний договір № 07638, згідно з умовами якого та додаткової угоди до нього від 02.04.2008 банк надав кредит на придбання квартири за адресою: [ADDRESS] . 18.03.2008 позивач набула право власності на спірну квартиру та 02.04.2008 передала її в іпотеку банку на забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором. Зазначала, що рішенням від 21.01.2013 у справі № 1805/9585/2012 Ковпаківський районний суд м. Суми стягнув з неї на користь ВАТ Банк «БІГ Енергія» заборгованість за кредитним договором в розмірі 401 615, 40 грн. 25.08.2020 позивачу стало відомо, що власником спірної квартири на підставі укладеного з іпотекодержателем договору купівлі-продажу є [PERSON] . Позивач вважає, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» порушило порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки; вищевказаний договір купівлі-продажу укладений в порушення вимог ч.ч. 1, 2 ст.36 ЗУ «Про іпотеку» та п.5.4 договору іпотеки без укладення окремого договору з іпотекодавцем, відповідно є недійсним, а нерухоме майно підлягає поверненню власнику. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором нотаріально засвідчений не був, що в сукупності з порушенням порядку реєстрації відступлення права вимоги свідчить про недійсність цього договору та відсутність юридичних наслідків, зокрема того, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не набуло права продажу квартири на підставі договору про відступлення права за договором іпотеки. Ухвалою суду від 11.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання на 14:00 03.08.2023. 03.08.2023 підготовче судове засідання було відкладене через неявку в судове засідання відповідачів, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 21.09.2023 за клопотанням представника відповідача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»; 19.10.2023 у зв`язку з перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні №592/1944/20. Ухвалою суду від 13.11.2023 підготовче провадження у справі було закрите, призначений судовий розгляд по суті на 13:00 11.12.2023. Заслухавши представника позивача на підтримку позовних вимог, представника відповідача, який проти їх задоволення заперечував, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що згідно з інформаційною довідкою №336900586 від 26.06.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 22584327, квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 58,32 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м., на підставі договору купівлі продажу ВКІ/7146017, від 18.03.2008 на праві приватної власності належить [PERSON] ; за реєстраційним номером 6925229 наявне обтяження вказаного об`єкту нерухомого майна на підставі договору іпотеки від 02.04.2008 (а.с. 6-9). На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 02.04.2008 ВАТ Банк «БІГ Енергія» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) уклали іпотечний договір, відповідно до якого позивач передала в іпотеку банку зазначену квартиру, на купівлю якої видано кредит (а.с. 31-35). Згідно з висновком експерта №144 від 13.03.2023 ринкова вартість квартири [ADDRESS] в стані та цінах червня 2020 року складає 887\~000 грн (а.с. 37-41). Постановою Верховного Суду від 01.02.2023 у справі № 592/10781/20 (провадження № 61-7760св22) рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.11.2021 та постанову Сумського апеляційного суду від 14.07.2022 скасовано, ухвалене нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В., про скасування рішення державного реєстратора, витребування квартири (а.с. 12-16). Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 1, 2 ст.203 ЦК України). Власник має право витребовувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч.1 ст.387 ЦК України). Частина перша ст.388 ЦК України містить перелік підстав, за яких власник майна має право витребовувати своє майно, зокрема якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (підпункт 3 зазначеної статті). Згідно з ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребовувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] , зазначаючи, що договір про відступлення прав за договором іпотеки від 21.01.2014, укладений між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ВАТ Банк «БІГ Енергія», а також договір купівлі-продажу нерухомого майна від 25.06.2020 квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та [PERSON] , не відповідають вимогам ст. ст. 203, 215 ЦК України, просить визнати недійсним договір про відступлення прав за договором іпотеки від 21.01.2014 та витребувати у [PERSON] з наступною передачею їй у власність спірної квартири. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною 1 ст.80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, при зверненні до суду з позовом саме на позивача покладається обов`язок доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог, з посиланням на матеріально-правову підставу. Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи, передусім, із доведеності таких вимог позивачем. Наданими суду стороною позивача доказами підтверджено, що між ВАТ Банк «БІГ Енергія» та [PERSON] 02.04.2008 було укладено іпотечний договір щодо належної останній на праві приватної власності квартири за адресою: [ADDRESS] , вартість якої станом на червень 2020 року становить 887\~000 грн. Водночас, ні договору купівлі-продажу прав вимоги № 3-233, укладеного 27.12.2013 між ВАТ Банк «БІГ Енергія» в особі ліквідатора Васільченко Ю.Л. та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» щодо [PERSON] за кредитним договором № 07638, ні договору про відступлення прав за Іпотечним договором від 21.01.2014 укладеного у зв`язку з вказаним договором купівлі продажу права вимоги, який є предметом позовних вимог, ні договору купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] , укладеного 25.06.2020 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та [PERSON] , ні будь-яких відомостей щодо зареєстрованого за останнім права власності на спірну квартиру, позивач суду не надала, про витребування доказів клопотань не заявляла. Надіслана адвокатом Сінько О.А. засобами електронного суду фотографія невідомого походження першої сторінки договору купівлі продажу нерухомого майна від 25.06.2020 не відповідає визначеним ст.95 ЦПК України вимогам до письмових доказів, а тому судом до уваги не береться. Надані суду 15.11.2023 відповідачем ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» письмові докази поза межами визначеного в ухвалі суду від 11.07.2023 п`ятнадцятиденного строку, без будь-якого обґрунтування неможливості їх подання у вказаний строк, у відповідності до вимог ч.8 ст.83 ЦПК України до розгляду судом не приймаються, враховуючи також категоричні заперечення представника позивача [PERSON] щодо можливості прийняття таких доказів з метою недопущення порушення принципу рівності сторін. Таким чином, з огляду на вищевказане, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог, а отже і про необхідність відмови у задоволенні позову. У відповідності до вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивача у справі суд залишає за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed