Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги в розмірі 2 687,94 грн. В обґрунтування позову зазначає, що протягом періоду з 01.10.2020 до 01.06.2021 включно комунальним підприємством "Теплокомуненерго" міста Монастирище (далі - підприємство, позивач або КП "Теплокомуненерго" м. Монастирище) надавалися послуги з постачання теплової енергії в квартиру [ADDRESS] та надавалися послуги з технічного обслуговування внутрішньо-будинкових систем теплопостачання, обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, абонентського обслуговування. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на праві приватної власності, а з 02.06.2021 належить [PERSON] . Листом від 24.11.2020 вих № 284 КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище направило [PERSON] по квартирі [ADDRESS] , два екземпляри договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії (із здійсненням обслуговування і поточного ремонту внутрішньобудинкової системи теплопостачання). Такий договір відповідач не уклала, зауважень до змісту надісланого договору або протоколу розбіжностей підприємство не отримувало. Безпідставно відмовившись від укладення договору на послуги з постачання теплової енергії до належної відповідачці квартири, [PERSON] порушила вимоги п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" 2189 - VIII (далі - Закон). Між сторонами існують правовідносини з надання комунальних послуг, проте відповідні договори укладено не було. Надання власнику приміщення послуг з постачання теплової енергії, з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, абонентського обслуговування, відкриття на його ім`я особового рахунку слід вважати фактичним укладенням договорів на умовах, передбачених Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил. Оскільки, відповідні договори на послуги з постачання теплової енергії, інших послуг [PERSON] підписані не були, відповідач зобов`язана оплачувати вартість послуг з постачання теплової енергії та інших послуг відповідно до умов закону та у визначених законом порядку та строках. Фактично послуги з постачання теплової енергії, послуги з технічного обслуговування внутрішньо-будинкових систем теплопостачання, обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, абонентського обслуговування для квартири відповідача, що знаходяться в структурі багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] надавались, тобто зобов`язання відповідача за відсутності укладених договорів виникає на підставі дії закону. Відсутність договорів не звільняє відповідача від сплати заборгованості за спожиті послуги. З 01.05.2019 в повному обсязі введено в дію Закон України від 09.11.2017 № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон). Згідно з вказаним Законом визначено нову класифікацію житлово-комунальних послуг, нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, змінено підходи до формування тарифів на комунальні послуги та нарахування плати споживачам. Споживач, приміщення якого обладнано індивідуальною системою опалення або відокремлено (відключено) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання), яке є самостійним об`єктом нерухомого майна в багатоквартирному будинку, повинен приймати участь у розподілі обсягу спожитої будинком теплової енергії, в тому числі, в тому числі, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на забезпечення функціонування внутрішньо-будинкової системи опалення та гарячого водопостачання у відповідності до Методики № 315. Таким чином, обсяг спожитої теплової енергії на опалення приміщення з індивідуальним опаленням складається із обсягу спожитої теплової енергії на загально-будинкові потреби (МЗК) та обсягу теплової енергії спожитої від прокладеної у приміщенні внутрішньо-будинкової системи опалення. Так як належне відповідачеві приміщення квартири [ADDRESS] знаходиться у структурі багатоквартирного житлового будинку, КП "Теплокомуненерго" м. Монастирище, як суб`єкт відносин у сфері житлово - комунальних послуг, зобов`язане виконувати норми законодавства, в тому числі і Методику № 315, зокрема і щодо розподілу між співвласниками (відповідачем також) обсягу теплової енергії витраченої на загально-будинкові потреби опалення (опалення МЗК та допоміжних приміщень, забезпечення функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення) та за спожиту теплову енергію від прокладеної у приміщенні з індивідуальним опаленням внутрішньо-будинкової системи опалення. КП "Теплокомуненерго" м. Монастирище отримало протокол зборів співвласників багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] від 25.09.2020, згідно якого співвласники обрали індивідуальну модель договорів на надання послуги з постачання теплової енергії із здійсненням обслуговування та поточного ремонту внутрішньо-будинкових систем теплопостачання та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньо-будинкових систем такого будинку. Отримавши протоколи від співвласників багатоквартирних будинків про вибір моделі організації договірних відносин, комунальне підприємством «Теплокомуненерго» міста Монастирище може укладати із споживачами відповідні договори. Співвласники багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] дійшли згоди з підприємством щодо розміру плати за обслуговування внутрішньо-будинкових систем теплопостачання у такому будинку згідно з протоколом зборів. Розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії було встановлено підприємству рішенням виконавчого комітету Монастирищенської міської ради відповідно до Методики визначення розміру внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку та їх розподілу між споживачами комунальних послуг, затвердженою наказом Мінрегіону від 05.06.2018 № 129. В той же час, в редакції Закону від 03.12.2020, витрати виконавця, пов`язані з обслуговуванням вузлів комерційного обліку теплової енергії було включено у плату за абонентське обслуговування. В період з 01.10.2020 по 01.06.2021 в багатоквартирний житловий будинок по [ADDRESS] надавалися послуги з постачання теплової енергії, технічного обслуговування внутрішньо-будинкових систем теплопостачання, обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії. Підприємством за надані послуги направлялися рахунки по квартирі [ADDRESS] , які, в порушення строків, передбачених ст. 530 ЦК України, відповідачем не оплачені. Квартиру [PERSON] відключено від централізованого опалення. Квартира [ADDRESS] , який, в свою чергу, вводився в експлуатацію з комплексом інженерного обладнання, будівельними вимогами до інженерного обладнання, в тому числі до системи опалення. Постачання теплової енергії в даний будинок здійснюється централізовано. Внутрішньо-будинкова система, по якій здійснюється поставка теплової енергії до квартир та інших приміщень, є єдиною внутрішньо-будинковою системою, відповідно до будівельних норм. Система опалення вказаних приміщень є невід`ємною частиною системи опалення будинку, розташованого за вказаною адресою. У квартирі відповідача наявна внутрішньо-будинкова система опалення. При відключенні опалювальних приладів обігрів приміщень здійснюється, зокрема, від стояків, відключати які для однієї кімнати або квартири технічно неможливо, і тепловіддачі від будівельних конструкцій суміжних приміщень. Через єдину централізовану систему опалення надавалися послуги з постачання теплової енергії в житловий будинок по [ADDRESS] , в тому числі і у згадану квартиру [PERSON] . Отже, оскільки у квартирі відповідача тепловіддаючі поверхні були наявні, то відповідач отримував теплову енергію. Квартира відповідача, розміщена у структурі багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] . Приміщення квартири не є відокремленими від вказаного будинку та опалюються від централізованої внутрішньо-будинкової системи теплопостачання тривалий час. Через єдину централізовану систему опалення здійснювався відпуск теплової енергії в житловий будинок по [ADDRESS] , в тому числі і в приміщення магазину відповідача. Факт споживання відповідачем послуг з постачання теплової енергії на загально-будинкові потреби підтверджується рішеннями Монастирищенської міської ради про початок опалювальних сезонів, проведеними оплатами за спожиту теплову енергію іншими власниками квартир, в тому числі з індивідуальним опаленням в будинку по [ADDRESS] , рахунками на спожиту теплову енергію і послуг, актами фіксації початку та закінчення опалювальних сезонів/фіксації показників загально-будинкового засобу обліку теплової енергії, актами готовності теплового господарства до опалювальних сезонів, розподілом спожитих послуг тощо. Станом на 01.06.2021 [PERSON] за спожиті послуги з постачання теплової енергії заборгувала підприємству 2 687,94 грн. Борг утворився за період з 01.10.2020 по 01.06.2021 включно. Відповідачу направлено досудове попередження з вимогою сплатити наявний борг. В добровільному порядку оплатити наявний борг відповідач відмовилася. Просить стягнути з [PERSON] на користь комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище 2 687,94 грн боргу за спожиті послуги з постачання теплової енергії, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, абонентського обслуговування по квартирі [ADDRESS] та стягнути судові витрати в розмірі 2 684,00 грн. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням справи до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20.10.2023 витребувано докази. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 12.12.2023 вирішено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання представник позивача КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явилась. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена за останнім відомим місцем проживання та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України; жодних заяв чи клопотань не подавала, правом на надання відзиву на позов не скористалась. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. 280-283 ЦПК України. Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа розглядається без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіривши викладені у заяві по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (із змінами) № 2189-VIII від 09.11.2017 (далі Закон № 2189 від 09.11.2017) передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. Закону № 2189 від 09.11.2017, обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача), так і на виконавця (позивача). Споживачем житлово-комунальних послуг в розумінні Закону № 2189 від 09.11.2017 є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до договору купівлі - продажу від 02.06.2021, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавці), яким квартира [ADDRESS] належить по частці на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації 06.07.1994 продали [PERSON] (покупцю) належну їм квартиру. Тобто, [PERSON] з 06.07.1994 до 02.06.2021 була співвласником квартири [ADDRESS] (а.с. 89,97-98). Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII від 14.05.2015 визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління (далі Закон № 417-VIII від 14.05.2015). Відповідно до п. 1, 5, 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 417-VIII від 14.05.2015 багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону № 417-VIII від 14.05.2015 власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 417-VIII від 14.05.2015 спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Згідно з п. 2, 10 ч. 1 ст. 7 Закону № 417-VIII від 14.05.2015 співвласники, зокрема, зобов`язані забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону № 417-VIII від 14.05.2015 кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону № 417-VIII від 14.05.2015 у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення новий власник набуває усіх обов`язків попереднього власника як співвласника. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» № 2119-VIII від 22.06.2017 визначає засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг (далі - Закон № 2119-VIII від 22.06.2017). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 2119-VIII від 22.06.2017 вузол комерційного обліку - вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2119-VIII від 22.06.2017 комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Відповідно до п. 2, 3, 6 ч. 2 ст. 10 Закону № 2119-VIII від 22.06.2017 визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства; загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів; обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, визначається за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна) або за рішенням співвласників будівлі - за іншим принципом, визначеним цією методикою. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону № 2189 від 09.11.2017 до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, зокрема, належать встановлення методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії, а також послуги з поводження з побутовими відходами) у багатоквартирних будинках та інших будівлях, де налічуються два або більше споживачів. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України № 315 від 22.11.2018, затверджено методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі - Методика № 315 від 22.11.2018). Методика № 315 від 22.11.2018 встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг. Згідно з абз. 2 - 5, 9, 10 п. 2 Методики № 315 від 22.11.2018 допоміжні приміщення - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будівлі/будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); загальнобудинкові потреби - витрати на забезпечення спільних потреб будівлі/будинку комунальними послугами; загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення; місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень; опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря; приміщення з індивідуальним опаленням - приміщення, що забезпечується тепловою енергією від індивідуального джерела, встановленого у ньому, та що на законних підставах від`єднано від внутрішньобудинкової системи опалення, у якому забезпечується нормативна температура повітря. Відповідно до абз. 2 п. 3 Методики № 315 від 22.11.2018 розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. Згідно з п. 1 розділу VI Методики № 315 від 22.11.2018 для споживачів, приміщення яких оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії на опалення визначається для опалюваних приміщень, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. Цією часткою перевіряють додержання теплового режиму в цих приміщеннях протягом опалювального періоду, в яких не допускається зниження температури повітря більше ніж на 4 oC від нормативної температури внутрішнього повітря. Якщо опалюване приміщення спожило менший обсяг теплової енергії, визначений за показаннями приладів розподільного обліку теплової енергії, ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії. Для опалюваного приміщення, оснащеного приладом (приладами) розподільного обліку теплової енергії, крім обсягу теплової енергії, визначеного на підставі його/їх показань, здійснюється донарахування обсягу теплової енергії Qдонпр.j або Qдонпр.g з метою унеможливлення опалення приміщення за рахунок суміжних опалюваних приміщень або опалюваних МЗК та допоміжних приміщень, запобігання утворенню грибків та плісняви в приміщеннях, МЗК та допоміжних приміщеннях, а також недопущення зниження нормативного строку експлуатації приміщення/будівлі/будинку. Це донарахування не застосовується у разі наявності обґрунтованої претензії щодо кількості та/або якості наданої послуги у приміщені або не застосовується автоматично за наявності у будівлі/будинку більше 30 % опалюваних приміщень, щодо яких оформлено такі претензії. Середнє питоме споживання теплової енергії розраховується як сумарний обсяг теплової енергії, витраченої на опалення всіх опалюваних приміщень будівлі, віднесений до сумарної загальної/опалюваної площі/об`єму цих приміщень (у тому числі приміщень, не оснащених приладами обліку, за винятком приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення), з урахуванням положень пункту 11 розділу I цієї Методики. Таке питоме споживання теплової енергії має відповідати нормативній температурі внутрішнього повітря. Розділом III Методики № 315 від 22.11.2018 передбачено порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень. Відповідно до п. 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» (далі - Правила № 830 від 21.08.2019) відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315. Згідно з абз. 4 п. 24 Правил № 830 від 21.08.2019 обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Відповідно до п. 38 Правил № 830 від 21.08.2019 споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Таким чином, оскільки квартира відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, а внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 703/58/16-ц, від 22.12.2020 у справі № 311/3489/18. Згідно з ст. 162 ЖК України у будинках (квартирах), що належить громадянинові наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Оскільки, [PERSON] до 02.06.2021 була співвласником майна, а тому відповідно до ст. 162 ЖК України зобов`язана брати участь у витратах по утриманню квартири та відповідно до Закону № 2189 від 09.11.2017 та є споживачем житлово-комунальних послуг. Відповідно до змісту позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з 01.10.2020 до 01.06.2021. Згідно з ст.13 Закону № 2189 від 09.11.2017 договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом. Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Так, позивачем 24.11.2020 на ім`я [PERSON] було направлено для укладення 2 екземпляри договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії (із здійсненням обслуговування і поточного ремонту внутрішньобудинкової системи теплопостачання) від 19.10.2020 (а.с. 12 - 16). Разом з тим, договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії (із здійсненням обслуговування і поточному ремонту внутрішньо-будинкової системи теплопостачання) у період часу з 01.10.2020 до 01.06.2021 матеріали справи не містять. Проте, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2189 від 09.11.2017 споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п. 37 Правил № 830 від 21.08.2019 споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Таким чином, споживач [PERSON] не звільнена від оплати житлово - комунальних послуг, отриманих нею без укладення договору про надання послуг. Згідно з ч. 1 ст.901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 901 ЦК України положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з довідкою № 567, виданої 10.08.2023 виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради, послуги з постачання теплової енергії, абонентського та технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання для усіх споживачів міста Монастирище та села Нове Місто упродовж періоду з жовтня 2020 по квітень 2023 років, включно, надавалися комунальним підприємством «Теплокомуненерго» міста Монастирище безперебійно та якісно (а.с. 17). КП «Теплокомуненерго» надано показники загально-будинкового засобу обліку теплової енергії багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] , який містить період із жовтня 2020 до квітня 2023, початкові та кінцеві показники, їх різницю, перевідний коефіцієнт та різницю, Гкал (а.с. 18). КП «Теплокомуненерго» на підтвердження обсягу (Гкал) послуг з постачання теплової енергії для квартири [ADDRESS] за 2020 - 2021 роки надано розподіл спожитих послуг з постачання теплової енергії для [ADDRESS] (а.с. 19). У період із 01.10.2020 до 31.05.2021 КП «Теплокомуненерго» міста Монастирище за встановленими тарифами щомісячно визначав обсяги і вартість фактично спожитого відповідачем у квартирі [ADDRESS] опалення (умовно - змінної складової) та абонентського обслуговування і надсилав рахунки відповідачу на оплату цих послуг, які відповідачами не оплачені (а. с. 21 - 22). Відповідно до копій виписок з банку про оплату іншими споживачами з індивідуальними системами опалення у будинку по [ADDRESS] , зокрема, жителі багатоквартирного будинку, [ADDRESS] сплачують кошти за централізоване опалення (а.с. 23 - 25). Згідно з рішенням Монастирищенської міської ради № 135 від 24.09.2020 «Про початок опалювального сезону 2020-2021 років» розпочати опалювальний сезон 2020-2021 років житлових і адміністративних будинків, дитячих навчальних закладів та інших установ при умові зниження середньодобової температури зовнішнього повітря до +8 С і нижче протягом трьох діб (а.с. 31). Згідно з актом готовності теплового господарства до роботи в опалювальні періоди 2020-2021 підприємству надано дозвіл на початок опалювального періоду (а.с. 27). Крім того, відповідно до актів фіксації подачі та припинення теплоносія за 2020-2021 роки підприємством перед початком та закінченням опалювального періоду зафіксовано факт подачі та припинення подачі теплової енергії в житловий будинок по [ADDRESS] з фіксацією показників лічильника, який на вказані періоди мав відповідну сертифікацію та пройшов державну повірку (а.с. 28 - 29). Відповідно до ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» № 2633-IV від 02.06.2005 (із змінами) (далі Закон № 2633-IV від 02.06.2005) споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості в судовому порядку. Згідно з ст.7 Закону № 2189 від 09.11.2017, ст. 67, 68 Житлового кодексу України передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а також встановлено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону № 2189 від 09.11.2017 відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Виходячи з аналізу вищезазначених норм Закону споживачі зобов`язанні оплатити житлово-комунальні послуги якщо вони фактично користувались ними як на виконання умов договору так і отриманих споживачем до укладення відповідного договору. Так, судом встановлено, що [PERSON] за період часу із 01.10.2020 до 01.06.2021 включно без укладення індивідуальних договорів фактично користувалася житлово-комунальними послугами з постачання теплової енергії та обслуговуванням внутрішньобудинкових систем теплопостачання, обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, абонентського обслуговування, що підтверджується довідкою № 567, виданої 10.08.2023 виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради про надання за адресою споживача комунальним підприємством «Теплокомуненерго» міста Монастирище безперебійно та якісно послуг з центалізоваваного постачання теплової енергії, а тому, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги. Рішеннями виконавчого комітету Монастирищенської міської ради № 127 від 31.08.2020, № 3 від 21.12.2020, № 113 від 29.07.2020 та було встановлено тарифи для потреб населення на теплову енергію, на послугу з централізованого опалення, внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії оператору зовнішніх інженерних мереж тощо (а.с. 32 - 37). Наказами КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище № 39 від 01.09.2020, № 38 від 02.06.2021 встановлено плату за абонентське обслуговування (а.с. 38 - 39). Протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку, що по [ADDRESS] від 25.09.2020, зокрема, визначено індивідуальну модель договорів на надання послуги з постачання теплової енергії та визначено розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем будинку (а.с. 40 - 43). Згідно з ч. 2, 3 ст. 162 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Так, судом встановлено, що позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання по наданню послуг. Доказів протилежного, зокрема, ненадання послуг, надання неякісних послуг тощо, судом не встановлено. Однак, відповідач належним чином зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії, послуги з технічного обслуговування внутрішньо-будинкових систем теплопостачання, обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, абонентського обслуговування за період з 01.10.2020 до 02.06.2021 в розмірі 2 687,94 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості [PERSON] по квартирі [ADDRESS] , який наданий позивачем та приймається судом до уваги, як належний та допустимий доказ, при цьому, відповідачем зазначені розрахунки заборгованості не спростовані, контррозрахунок заборгованості суду не надано (а.с. 20). Позивач 14.06.2023 надіслав відповідачеві чергове досудове попередження з вимогою оплати заборгованість за надані послуги станом на 01.01.2023, що свідчить про те, що споживач [PERSON] про наявність боргу повідомлена (а.с. 30). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Разом з тим, відповідно до договору купівлі-продажу від 02.06.2021, продавці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] уклали договір з покупцем про купівлю-продаж квартири під [ADDRESS] , яка належить їм на праві спільної часткової власності по частині кожному, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.07.1994. Таким чином, продавцям на праві спільної часткової власності (по частині) у період часу з 01.10.2020 до 02.06.2021 належала зазначена квартира. Отже, станом на дату утворення заборгованості відповідачу [PERSON] належала частина квартири по [ADDRESS] , інша частина квартири (3/4) належала іншим співвласникам. Відповідно до ст. 360 ЦК співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Як було встановлено судом вище договору з індивідуальним споживачем КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище не уклало. Клопотань про залучення до участі в справі інших власників квартири позивачем не заявлено. Таким чином, враховуючи, що договір з індивідуальним споживачем про надання послуг з постачання теплової енергії з [PERSON] не укладено, належність [PERSON] на праві спільної часткової власності квартири, за якою виникла заборгованість за надані комунальні послуги, пред`явлення позову до одного із співвласника майна, суд вважає, що відповідач [PERSON] має відповідати за заборгованість перед позивачем відповідно до своєї частки, що складає частину, а позов підлягає до часткового задоволення у розмірі 671,99 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що вимоги позивача задоволені у розмірі 25 %, то сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 671 грн, іншу частину судового збору суд залишає за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial