Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив виключити відомості про [PERSON] з актового запису №141 про народження [PERSON] , який народився [INFO] , складеного 25 березня 2017 року Покровським відділом державної реєстрацій актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Зобов`язати Покровський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) виключити відомості про [PERSON] з актового запису №141 про народження [PERSON] , який народився [INFO] , складеного 25 березня 2017 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що з відповідачкою позивач перебував у шлюбі з05 серпня 2016 року по 12 липня 2018 року, що підтверджується рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 липня 2018 року про розірвання шлюбу. Під час перебування у шлюбних відносинах, у відповідачки народилася дитина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 25.03.2017 року Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, відповідний актовий запис за №141. На день реєстрації позивача як батька дитини він не знав, що він не є її біологічним батьком і лише після розірвання шлюбу, в липні 208 року, дізнався про цей факт зі слів відповідачки. До цього часу відповідачка періодично заявляє позивачу, що він не є батьком дитини, але все одного буде сплачувати аліменти на утримання сина. На підставі викладеного, позивач вважає, що він не є батьком [PERSON] , а запис про нього як про батька дитини підлягає виключенню з актового запису про народження дитини. Не погодившись з позовними вимогами відповідачкою подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог, в обґрунтування вказано наступне. Так, позивачка вказує, що доводи позовної заяви є необґрунтованими та безпідставними, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню. Позивач зазначає, що в липні 2018 року він дізнався про факт, що він не є біологічним батьком дитини зі слів відповідача. Тому в серпні 2022 року він вирішує за захистом свого права звернутися до суду. Проте, позивач питання щодо походження дитини відповідачу не висував, на підтвердження вказаного факту свідчить роздруківка повідомлень Viber за 19.06.2022 року з якої вбачається чітка впевненість та відсутність сумніву про факт походження дитини з боку позивача. З якою метою позивач здійснює відповідні дії, відповідач не розуміє, але вчиняти йому перешкоди е має наміру. Крім того, просить стягнути з позивача судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання не заявилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Раніше позивачем подано до суду заяву відповідно до якої просив розгляд справи здійснити без його участі, за участю його представника [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягає. Також, представником позивача адвокатом Романовим В.А. подано до суду заяву, відповідно до якої просив розглянути без його участі, на задоволенні позову наполягає. ( а.с. 6, 16) Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, раніше представником подано до суду заяву відповідно до якої просить постановити рішення суду згідно з нормами діючого законодавства на підставі тих документів, які є в матеріалах справи та без присутності представника. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 05 серпня 2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується матеріалами справи (а.с.4). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 липня у цивільній справі №235/3145/18 року шлюб між сторонами було розірвано. Сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Позивач не визнає себе біологічним батьком малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , тому звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 136 Сімейного Кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Як вбачається з копії свідоцтва про народження дитини, [PERSON] , народився [INFO] , про що Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, вчинено актовий запис № 2371, батьками дитини зазначені: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . За клопотанням представника позивача судом була призначена судово генетична експертиза, на вирішення якої було поставлено питання: Чи є [PERSON] біологічним батьком дитини [PERSON] , який народився [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] ? Відповідно до висновку експерта №1038-МГ від 17 квітня 2023 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» судово-біологічної експертизи дослідженням встановлено: вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99999% (а.с. 110-111). Як роз`яснено в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (статті 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (стаття 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорюваних відомостей з актового запису про народження дитини. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти рф № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Отже, враховуючи, що молекулярно-генетичним дослідженням встановлено біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] на 99,9 %, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити на підставі ст. 141 ЦПК України. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, однак враховуючи, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] судом відмовлено, то судові витрати позивача зі сплати судового збору за подання позову до суду слід залишити за ним. Частиною 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Представником відповідачки [PERSON] надано суду документи, що підтверджують витрати відповідачки [PERSON] на правову допомогу, ознайомившись з якими, суд зазначає. Частинами 3-5 статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу представником відповідача надано копію ордера на надання правничої допомоги, виданий і підписаний адвокатом Булгакової О.Д. з метою надання правової допомоги [PERSON] ; копію договору представництва про надання правової допомоги від 06 вересня 2022 року; акт виконаних робіт; квитанції до прибуткового касового ордера; прибуткових касовий ордер. Таким чином, суд вважає, що вказані судові витрати обґрунтовані, а тому є достатні підстави для стягнення з позивача на користь відповідачки понесених нею судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9500,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved