Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

28.11.2023 на адресу Садгірського районного суду м. Чернівці, засобами поштового зв`язку, надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач вказує, що 07 серпня 2019 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. [PERSON] у позові зазначає, що протягом останніх років стосунки у них із відповідачем погіршилися та призвели до втрати поваги та любові. Тривалий час кожен живе своїм особистим життям, що нівелює поняття «сім`я». Таким чином позивач вважає, що наразі шлюб носить формальний характер. Вказує і те, що вжиття заходів для примирення не дасть результатів та ніяким чином не виправить стан їх із відповідачем шлюбних відносин. Таким чином, з посиланням на відповідні правові норми, просить задовольнити позов та розірвати шлюб. Крім того, просить покласти на відповідача судові витрати у справі. Від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Вказаний вище позов [PERSON] 28.11.2023 переданий на розгляд головуючого судді Асташева\~С.А., згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с. 13). Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 30.11.2023, після отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача у справі (а.с.14), позовна заява прийнята до розгляду та постановлено відкрити провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 13.12.2023, про що були повідомлені сторони. У судове засідання сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Позивач [PERSON] 01.12.2023 скерувала заяву, у якій просила судовий розгляд у справі провести за її відсутності. Підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відзив на позовну заяву до суду від нього не надходив, як і жодних клопотань чи заяв. Таким чином суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки наявні підстави для заочного розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, розглянувши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, дійшов висновку, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення. Так, суд встановив, що між позивачкою [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 07 серпня 2019 року, який зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що складено відповідний актовий запис за №\~3078, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 07 серпня 2019 року (а.с.5). Від шлюбу у сторін дітей немає. Заходів забезпечення позову та доказів не вживалося. Строк для примирення подружжю не призначався. Зупинення провадження у справі не здійснювалося. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з ч.3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд встановив, що шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, примирення між ними стало неможливим, як вказує позивач, а тому подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст.56 Сімейного кодексу України, право дружини на особисту свободу. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка не бажає більше перебувати у шлюбі із відповідачем, не бажає примиритися та зберегти шлюб, а відповідач не з`явився до суду та не подав жодних заяв про своє бажання зберегти шлюб, - таким чином суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. При цьому, судом були з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що заява про розірвання шлюбу відповідає волі дружини і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу, оскільки доказів існування таких суду не надано, встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. При вирішенні питання судових витрат у справі суд враховує наступне. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачкою, при подачі позовної заяви до суду, сплачено 1 073 гривні 60 копійок судового збору (а.с.4), які остання просить стягнути з відповідача, а тому оскільки позовні вимоги задоволені, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки, понесених нею судових витрат на оплату судового збору у розмірі 1 073 гривні 60 копійок. На підставі ст. 51 Конституції України, п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 56, 104-105, 110, 112 -115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved