Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач АТ «СК «Країна» звернувся до [PERSON] , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11.04.2022 року між АТ «СК «Країна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування назеиного транспорту №УА0264834. У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. Предметом даного договору були майнові права страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Subaru», л.н.з. [NUMBER] . 18.08.2022 року відбулася ДТП за участю транспортного засобу «Subaru», л.н.з. [NUMBER] та транспортного засобу «Ford», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови суду від 17.10.2022 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих документів було складено страхові акти. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов`язкового страхування, ПрАТ «СК «Універсальна» було відшкодовану шкоду позивачу у розмірір 78149, 15 грн. Отже різниця між фантичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 45555, 52 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу грошові кошти в розмірі 45535, 52 грн., а саме суму різниці між фактично завданими збитками та суми сплаченої страховиком відповідача та судові виттрати, які складаються зі сплаченого судового збору. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2023 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 01.12.2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Осипенко В.Ю. надійшов відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.04.2022 року між АТ «СК «Країна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №УА0264834, відповідно до якого АТ «СК «Країна» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Subaru», л.н.з. [NUMBER] (а.с. 6). 18.08.2022 року о 13.20 водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Ford Tourneo Connect», д/н [NUMBER] , по вул. Центральній в с. Бузова Бучанського району Київської області, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем «Subary Forester», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку; в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.10.2022 року у справі №369/9057/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України (а.с. 10). 19.08.2022 року [PERSON] подав заяву №9300/22 до АТ «СК «Країна про настання страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування №9301/22 (а.с. 11, 12). Згідно акту огляду транспортного засобу від 19.08.2022 року та страхового акту №23/69190/2.1.5.1. від 29.08.2022 року позивачем АТ «СК «Країна» потерпілій особі (страхувальнику) було виалчено страхове відшкодування у розмірі 123684, 67 грн., що також підтверджується плватіжним дорученням №10089 від 29.08.2022 року (14,19, 20). Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент ДТП була застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-208825188Ю у ПрАТ «СК «Універсальна» відповідно до якого страхова сума складає 130000, 00 грн. (а.с. 21). На адресу ПрАТ «СК «Універсальна» позивач надсилав заяву на виплату страхового відшкодування №7777 від 01.09.2022 року з проханням здійснити відшкодування шкоди у розмірі 123684, 67 грн. у зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди 18.08.2022 року (а.с. 22). Згідно відповіді ПрАТ «СК «Універсальна» від 20.09.2022 року №2488/24-101, останнє сплатило позивачу АТ «СК «Країна» суму страхового відшкодування у розміррі 78149, 15 грн. (а.с. 23). З метою досудового врегулювання спору АТ «СК «Країна» направило на адресу відповідача [PERSON] заяву від 19.01.2023 року №69190/ІНС про відшкодування збитків з вимогою сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 45535, 52 грн. (а.с. 24). На час розгляду спору вимоги претензії з боку відповідача залишилися без виконання. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. У цій справі третя особа як страховик відповідача (завдавача шкоди) не набула право регресу до останнього. Таке право третя особа могла би набути, відшкодувавши потерпілій завдану їй шкоду, а також за наявності умов, визначених статтею 38 вказаного Закону. Вимога позивача (страховика потерпілої сторони) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Судом встановлено, що відповідно до полісу страхування цивільно-правової відповідальності ЕР-208825188, страхова сума становить 130 000 грн., вартість відновлюваного ремонту автомобіля потерпілої становить 123684, 67 грн., що підтверджується належними та допустимими доказами, тобто вартість ремонту є меншою, за страхову суму. Суд вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Така правова позиція міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц. У відповідності до п. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином оскільки третьою особою сплачено на користь позивача 78149, 15 грн., у разі незгоди з зазначеною сумою, позивачу слід звертатись саме до страховика відповідача, з метою стягнення повної вартості відновлювального ремонту автомобіля потерпілої, в межах ліміту відповідальності. Враховуючи вищевикладене, оскільки сума відновлювального ремонту є меншою за розмір страхової суми, у відповідача відсутнє зобов`язання перед позивачем, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати судом покладаються на позивача.

Outcome: dismissed