Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, в якому просить: - стягнути з відповідача на користь ПрАТ «СК «Уніка» шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 154515, 24 грн. та судові витрати покласти на відповідача. Позов мотивований тим, що 12.12.2022 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «Лоял Сістемс» було укладено договір дорбовільного страхування транспортного засобу «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] . 26.06.2023 року вм. Київ сталося ДТП за участю автомобіля «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , що був застрахований ПрАТ «СК «Уніка». Згідно постанови Солом`янського районного суду від 21.09.2023 року ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України. На підставі заяви потепілої особи, договору добровільного страхування транспортного засобу ПрАТ «СК «Уніка» складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 154515, 24 грн. ПрАТ «СК «Уніка» виплатило, та набуло права зворотної вимоги до страховика винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. Враховуючи наведене, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача в порядку суброгації матеріальну шкоду у розмірі 154515, 24 грн. Ухвалою суду від 24.10.2023 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. Відзив на позов матеріали справи не містять. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України). Судом встановлено, що 12.12.2022 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «Лоял Сістемс» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №034002/4100/0000158, предметом якого було страхування транспортного засобу «Vercedes-Benz V 250», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.11-12). [PERSON] 26.06.2023, о 07.30 год., керуючи автомобілем «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] , по вул. Борщагівська, 195/43 у м. Києві, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes», д.н.з. [NUMBER] . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва 21.09.2023 від у адміністративній справі №760/15934/23 винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] (а.с. 34-35). Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді адміністративної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. 26.06.2023 р. ТОВ «Лоял Сістемс» звернулося до позивача із заявою №11453889579 про подію, що має ознаки страхового відшкодування, в якій повідомило про настання дорожньо-транспортної пригоди, в ході якої транспортний засіб «Mercedes», д.н.з. [NUMBER] , пошкоджено, чим завдано власнику транспортного засобу матеріальної шкоди (а.с.9). За приписом ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Позивачем, на вимогу виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту №034002/4100/0000159 від 12.12.2022 року, на підставі страхового акта №11453889579, було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 154515, 24 грн. (а.с. 8). ПрАТ «СК «УНІКА» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 154515, 24 грн., що підтверджується платіжним дорученням №097921 від 30.06.2023 року (а.с. 7). Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, яка була завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таке ж положення закріплено у статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до наведених положень, в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. За нормою ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Отже, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Пунктом 26 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. Також, у пункті 27 вищезазначеної постанови зазначено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018р. по справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) дійшла висновку про те, що згідно зі ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання, бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. За таких обставин, оскільки винуватцем ДТП згідно з постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.09.2023 року є відповідач [PERSON] , то на останнього покладена відповідальність за завдані збитки. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. Власнику транспортного засобу «Mercedes», д.н.з. [NUMBER] , ТОВ «Лоял Сістемс» позивач ПрАТ «СК «УНІКА» виплатив страхове відшкодування у розмірі 154515, 24 грн., а тому спірні правовідносини регулюються ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Таким чином, оскільки ПрАТ «СК «УНІКА» виконало покладений на нього договором добровільного страхування обов`язок, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 154515, 24 грн. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволені повністю, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2684, 00 підлягають стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved