Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до ПСП ім.Пархоменка, в якому просить визнати недійсною додаткову угоду від 08.01.2020 до договору оренди землі від 25 березня 2005 року на земельну ділянку площею 2,2951 га за кадастровим номером 1823182400:04:002:0050, укладену між ПСП ім.Пархоменка та [PERSON] , спадкоємцем якого є [PERSON] , речове право якого зареєстровано державним реєстратором Чуднівської міської ради Житомирської області 12.02.2020, номер запису про інше речове право 35549311, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 51201303. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 25.03.2005 її покійний батько [PERSON] уклав з ПСП ім.Пархоменка договір оренди землі, згідно умов якого передав в оренду строком на 5 років належну йому земельну ділянку площею 2,2951 га. 15.02.2010 між [PERSON] та ПСП ім.Пархоменка укладена додаткова угода, відповідно до якої строк дії договору оренди продовжено до 01.03.2020. Із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачці стало відомо про існування додаткової угоди від 08.01.2020 до договору оренди землі від 25.03.2005, відповідно до якої були внесені зміни та доповнення до договору, зокрема щодо об`єкта оренди (був зазначений кадастровий номер земельної ділянки 1823182400:04:002:0050), строк оренди, розмір орендної плати, тощо. [INFO] батько позивачки помер. Після його смерті вона оформила спадкові права та стала власником земельної ділянки з кадастровим номером 1823182400:04:002:0050, площею 2,2952 га, яка розташована на території Пединківського старостинського округу Любарської селищної ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачка вважає, що дана додаткова угода є недійсною, так як вона не відповідає вимогам закону щодо істотних умов договору. Позивачем зазначено, що відповідно до п.4.1 додаткової угоди, розмір орендної плати визначається в залежності від нормативної грошової оцінки. В той же час, в додатковій угоді до договору оренди землі, нормативно грошова оцінка земельної ділянки, що є предметом договору не зазначена. В п.2.3 додаткової угоди, яка повинна містити нормативно-грошову оцінку земельної ділянки стоїть прочерк. Оскільки, відповідно до умов договору базою (прив`язкою) для розрахунку розміру орендної плати є нормативна грошова оцінка земельної ділянки, а вона в договорі не визначена, відповідно визначити розмір орендної плати є неможливим. Умовою додаткової угоди чітко не визначений відсотковий розмір орендної плати, який в свою чергу ув`язується з нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки. В п.4.1 додаткової угоди вказано, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі «понад 3%» від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю). Термін «понад 3%» є ознакою невизначеності та допускає множинне трактування, що не дає підстав дійти розуміння такої істотної умови як розмір орендної плати, це може бути 5%, 10%, чи 20% від нормативно грошової оцінки. Суміжні землекористувачі орендодавцям виплачують орендну плату в розмірі 18% від нормативної грошової оцінки. Приймаючи до уваги ту обставину, що розмір орендної плати у відсотковому значенні чітко не визначений, а нормативна грошова оцінка земельної ділянки в додатковій угоді сторонами взагалі не зафіксована, це дає підстави стверджувати, що така істотна умова договору, як розмір орендної плати сторонами взагалі не визначена. Підпунктом 4.2 передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з врахуванням індексів інфляції, а оскільки розмір орендної плати чітко не визначений, відповідно не можна застосовувати індекс інфляції. Таким чином, відсутність у спірній додатковій угоді нормативної грошової оцінки та невизначеність в угоді чіткого відсоткового розміру орендної плати унеможливлює проведення індексації, визначення її розміру та відповідної виплати, що є порушенням прав орендодавця та підставою для визнання такого договору недійсним. Зазначені вище недоліки додаткової угоди є очевидним та незаперечним порушенням прав як орендодавця та підставою для визнання цієї додаткової угоди недійсною відповідно до положень, передбачених статтями\~203,\~215 ЦК України. Ухвалою суду від 22 червня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28 вересня 2023 року закрито підготовче засідання. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися. Представник позивача адвокат Макаренко І.Я. подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та у відсутності [PERSON] . Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Крім того, повідомив, що протягом п`яти днів, після постановлення рішення ним будуть подані докази на підтвердження понесених [PERSON] витрат на надання правничої допомоги та заяви на їх стягнення. Представник відповідача у судове засідання на розгляд справи не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив до суду не направив. Клопотання про відкладення розгляду справи суду не надав. Відповідно до ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Положеннями\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною\~Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У зв`язку з неявкою представника відповідача у судове засідання, суд вважає за доцільне розглянути заяву за його відсутності, оскільки в умовах існуючих процесуальних строків це може призвести до штучного затягування розгляду справи. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що справу слід розглядати у порядку заочного провадження у відповідності до вимог\~ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Із договору оренди землі від 25 березня 2005 року встановлено, що орендодавець [PERSON] з одного боку надає, а орендар ПСП ім. Пархоменка з іншої сторони приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Вигнанської сільської ради, загальною площею 2,2951 га. Договір укладено на п`ять років. Річна орендна плата за використання об`єкта оренди на момент підписання договору становить 1,5% від грошової оцінки земельної ділянки. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 31020 грн. Як зазначено в Акті прийому-передачі земельної ділянки від 25 березня 2005 року, орендодавець [PERSON] передав, а орендар ПСП ім. Пархоменка прийняв у володіння та користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що розташована в с.Вигнанка загальною площею 2,2951га. Із додаткової угоди про продовження та внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 25 березня 2005 року встановлено, що 15 лютого 2010 року, між орендодавцем [PERSON] та орендарем ПСП ім.«Пархоменка» укладено додаткову угоду про внесення наступних змін до договору оренди земельної ділянки: договір оренди земельної ділянки від 25.03.2005 продовжено строком на десять років з 01.03.2010 по 01.03.2020. Річна орендна плата за використання об`єкта оренди на момент підписання договору встановлюється в розмірі 3% грошової оцінки земельної ділянки, і складає 1141 грн. в рік. 08.01.2020 між орендодавцем [PERSON] та орендарем ПСП ім.«Пархоменка» укладено додаткову угоду до договору оренди землі з кадастровим номером 1823182400:04:002:0050, відповідно до умов якої строк дії укладеного між орендодавцем та орендарем договору оренди землі сторонами пролонговано на 10 років до 1 березня 2030 року. Також встановлено, що згідно додаткової угоди від 08.01.2020 нормативно грошова оцінка земельної ділянки не визначоно, тоді як орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі (понад 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 18.02.2020 №200809789 стверджується, що земельна ділянка з кадастровим номером 1823182400:04:002:0050, площею 2,2952, яка належить [PERSON] перебуває в оренді в ПСП ім. Пархоменка, строком дії до 01.03.2030. Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.03.2023 слідує, що [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . Спадщина, на яку видане свідоцтво складається із земельної ділянки кадастровий номер 1823182400:04:002:0050, яка розташована на території Вигнанської сільської ради Пединківського старостинського округу Любарської ОТГ Житомирського району Житомирської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2952 га. Витяг з Державного реєстру речових прав від 20.03.2023 №326344772 вказує, що [PERSON] являється власником земельної ділянки з кадастровим номером 1823182400:04:002:0050 на підставі свідоцтва про право на спадщину. Статтею 2 Закону України «Про оренду землі», (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються\~Земельним кодексом України,\~Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Частиною 1, 5\~статті 626 ЦК України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Згідно ч. 1\~ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, 3, 4\~ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з ч. 1\~ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. За приписами\~статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої\~статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до\~статті 13 Закону України «Про оренду землі», (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом\~статті 15 Закону України «Про оренду землі»\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оренду землі», (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Відповідно до\~статті 22 Закону України «Про оренду землі»\~(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. У пункті 4.1 додаткової угоди від 08.01.2020 до договору оренди землі від 25 березня 2005 року укладеної між [PERSON] та Приватним сільськогосподарським підприємством ім.Пархоменка зазначено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі «понад 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю)», однак не визначено точний розмір орендної плати. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що зазначений у пункті 4.1 додаткової угоди від 08.01.2020 до договору оренди землі від 25.03.2005, розмір орендної плати з прив`язкою «понад 3 %» є незрозумілим та не чітко визначеним, оскільки сторони не зазначили конкретний відсоток. Тобто, із вказаних положень угоди неможливо визначити суму орендної плати, щодо якої сторони досягли згоди, що свідчить про невідповідність угоди вимогам\~статті 15 Закону України «Про оренду землі». Інші положення цієї угоди також не дають підстав дійти розуміння такої істотної умови як розмір орендної плати. Індексація, відповідно до\~статті 289 Податкового Кодексу України, розраховується відповідно до нормативної грошової оцінки землі. Однак відсутність у спірному договорі оренди землі грошової оцінки\~точного розміру орендної плати, унеможливлює проведення індексації, визначення її розміру та відповідної виплати, що є порушенням права орендодавця та підставою для визнання такої угоди недійсною відповідно до статей\~203,\~215 ЦК України. У своїй постанові від 30 червня 2021 року у справі №282/180/20\~(провадження\~№61-2248св21) Верховним\~Судом зроблено\~висновок про\~те,\~що встановивши відсутність в змісті оспорюваних додаткових угод до договорів оренди землі істотних умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі» - розмір орендної плати, який, виходячи із положень цього договору, не відповідає вимогам законодавства, що порушує права власника земельної ділянки на отримання орендної плати, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов\~\~обґрунтований висновок про визнання додаткових угод недійсними. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що оспорювана додаткова угода до договору оренди землі не містить істотних умов, які містяться в ч. 1\~ст. 15 Закону України «Про оренду землі», що виступає безумовною підставою для визнання даної додаткової угоди недійсною, а тому позов підлягає до задоволення. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч. 1-3\~ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Зважаючи на посилання представника позивача на положення ч. 8 ст.\~141\~та ст.\~246 ЦПК України\~витрати позивача на правничу допомогу не стягуються. Враховуючи наведене,

Outcome: approved