Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

09 листопада 2023 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб, укладений між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 04 лютого 1995 року Красківською сільською радою Ріпкинського району Чернігівської області, актовий запис № 2. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 лютого 1995 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у неї з чоловіком відсутні спільні інтереси, між ними відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного, досить тривалий час вони проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо. У неї з відповідачем є спільна дитина, яка на дату подання позову, досягла повноліття. Ухвалою судді від 17 листопада 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 13 грудня 2023 року. Позивач у призначене судове засідання не з`явилася, про дату,\~час та\~місце судового\~засідання повідомлена\~належним чином, до суду подала заяву, в якій він просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, строк на примирення просила не надавати. Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, до суду подав заяву, в якій просив цивільну справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю та просив їх задовольнити, строк на примирення просив не надавати. Відповідно до\~частини\~2\~статті\~247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 04 лютого 1995 року Красківською сільською радою Ріпкинського району Чернігівської області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 04 лютого 1995 року зареєстрували шлюб у Красківській сільській раді Ріпкинського району Чернігівської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 04 лютого 1995 року зроблено запис за № 2. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, мати позивач, яка є повнолітньою, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 28 серпня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому, копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою про розірвання шлюбу стало те, що у сторін відсутні спільні інтереси, між ними відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного, досить тривалий час вони проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу між позивачем та відповідачем неможливо. Відповідно до\~положень\~статті\~51\~Конституції\~України,\~частини\~1\~статті\~24\~СК\~України\~шлюб ґрунтується\~на\~вільній\~згоді жінки\~і\~чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) вбачається, що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною 2 статті 18, пункту 3 статті 51, частиною 3 статті 56, частиною 1 статті 110 СК України, дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, яка виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. У відповідності до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В поданій до суду заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 536,80 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved