Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

11 серпня 2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшов позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (скорочена назва АТ «А-Банк») до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.02.2021 у розмірі 17581,53 грн станом на 18.07.2023, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 10785,63 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 6795,90 грн, а також судових витрат у сумі 2684,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 04 лютого 2021 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, ініціювавши встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання кредитної картки як засобу доступу до рахунку. Відповідачеві надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано картку. Відповідач умов договору щодо повернення кредиту не дотримався, у зв`язку з чим станом на 18.07.2023 має заборгованість у вказаному вище розмірі, яку позивач прохає стягнути з відповідача. У порядку ст. 187 ЦПК України судом отримано інформацію про реєстрацію відповідача за адресою [ADDRESS] . Ухвалою від 29 серпня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, призначено у справі судове на 02 жовтня 2023 року. 02 жовтня 2023 року судове засідання відкладено на 07 листопада 2023 року у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи. 06 жовтня 2023 року до суду повернуто без вручення судову кореспонденцію, яка направлялася відповідачеві щодо судового засідання, призначеного 02.10.2023, з відміткою без зазначення дати про відмову адресата від її отримання. 25 жовтня 2023 року до суду повернуто без вручення судову кореспонденцію, яка направлялася відповідачеві щодо судового засідання, призначеного 07.11.2023, з відміткою від 21.10.2023 про відсутність адресата за вказаною адресою. 07 листопада 2023 року у судовому засіданні оголошено перерву до 12 грудня 2023 року у зв`язку з першою неявкою відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи. 07 грудня 2023 року до суду повернуто без вручення судову кореспонденцію, яка направлялася відповідачеві щодо судового засідання, призначеного 12.12.2023, з відміткою від 02.12.2023 про відсутність адресата за вказаною адресою. Відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У судове засідання 12 грудня 2023 року сторони не з`явилися. Позивачем заявлене клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, підтримання позову та відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим в судове засідання втретє не з`явився без повідомлення про причини неявки та їх поважність, відзив на позов не подавав. Ухвалою від 12 грудня 2023 року постановлено здійснювати заочний розгляд справи на підставі наявних у ній даних і доказів. Перевіривши доводи позовної заяви та додані до неї докази суд робить такі висновки. Судом встановлено, що відповідачем у справі є [PERSON] , громадянин Грузії, який народився [INFO] в Росії, реєстраційний № [NUMBER] , посвідка на постійне проживання серії [NUMBER] , видана 30.11.2018, орган, що видав 5301, підстави видачі 03/01, зареєстроване місце проживання [ADDRESS] , з 31.05.2017 (а.с. 22 (зворотна сторона) - 23, 37). Відповідно до пункту 6 та 15 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; особа без громадянства - особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону. Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України. Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави. Таким чином, до іноземців встановлені ті самі ж вимоги і покладені ті ж обов`язки, у тому числі й у кредитних правовідносинах, що й на громадян України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 04 лютого 2021 року об 11:48 [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банк» для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів (а.с. 6 - зворотна сторона). Договір містить прізвище, ім`я та по батькові відповідача, серію та номер дозволу на постійне проживання, дату його видачі та код органу, що його видав, номер телефону, адресу мешкання та реєстрації, ідентифікаційний податковий номер, власноручний підпис позичальника. 04 лютого 2021 року об 11:53 [PERSON] підписав простим електронним підписом шляхом підтвердження ОТП 5618 з номера телефону [NUMBER] у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с. 12). Відповідно до довідки за картами, на ім`я [PERSON] відкрито рахунок № [NUMBER] та видано карту № [NUMBER] строком дії до липня 2027 року (а.с. 13), на яку було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000 грн 04 лютого 2021 року, який збільшено до 10800 грн 25 квітня 2023 року (а.с. 13 - зворотна сторона). Із виписки по картці № F4JS-CTV3-64CB-EBTI від 18.07.2023 вбачається, що [PERSON] починаючи з 07.02.2021 здійснював користування кредитним лімітом шляхом зняття готівки в банкоматах, здійснюючи онлайн перекази Gamepaystore, Gamepay, xBill, Pay_y, DP-Gam, Centerpay, Playgames тощо, покупки у магазинах Сільпо, використовуючи картку для щомісячних платежів за кредитним договором «Розстрочка миттєва» та здійснення переказів на інші картки, а також здійснював зарахування на цю картку (а.с. 7-11), внаслідок чого за період з 04.02.2021 по 18.07.2023 сума витрат по рахунку становить 35965,07 грн, тоді як сума зарахувань за цей період становить 18721,14 грн. Таким чином, враховуючи початковий баланс рахунку на початок періоду в розмірі -337,60 грн, заборгованість за цим рахунком станом на 18.07.2023 становить 17581,53 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 10785,63 грн та заборгованості за відсотками у сумі 6795,90 грн, що підтверджено розрахунком, що наданий позивачем (а.с.5-6). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. З досліджених матеріалів справи встановлено, що відповідачем була прийнята пропозиція (оферта) укласти договір позики, який підписано ним власноручно (анкета-заява) та шляхом реєстрації та заповнення заявки з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланим кредитором у смс-повідомленні засобом зв`язку (паспорт споживчого кредиту). Такі дії сторін свідчать про укладення договору позики з дотриманням встановленої форми правочину. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга та третя статті 6 ЦК України). Отже, з огляду на вищезазначене, суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягненню з відповідача за кредитним договором без номеру від 04.02.2021 заборгованості за кредитом у розмірі 10785,63 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 6795,90 грн. Відповідно до платіжного доручення позивачем сплачений судовий збір в розмірі 2684,00 грн (а.с. 31). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги суд задовольняє повністю, з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати у повному обсязі. На підставі викладеного, та

Outcome: approved