Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

11.10.2023 позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою у якій просить суд стягнути із відповідачки [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №6/1010880 від 25.03.2021 у розмірі 51315,18 грн та судові витрати, які складаються із судового збору у сумі 2 684,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.03.2021 [PERSON] уклала із АТ «Креді Агріколь Банк» кредитний договір №4/16/1010880, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 35 000, 00 грн строком на 72 місяці-з 25.03.2021 до 24.03.2027 включно. На підставі договору про відступлення права вимоги №3-2023 від 23.01.2023 права вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у відповідних реєстрах перейшли від АТ «Креді Агріколь Банк» до ТОВ "Глобал Спліт"". Станом на 25.09.2023 відповідачем належним чином не виконуються взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого сума заборгованості становить - 51 315, 18 грн, що складається: -рахунок строкової заборгованості - 27 368, 33 грн; -рахунок простроченої заборгованості - 4 745,51 грн; -рахунок нарахованих відсотків - 13,38 грн; -рахунок прострочених відсотків - 5 222, 96 грн; -рахунок комісії - 1 995, 00 грн; -рахунок простроченої комісії - 11 970, 00 грн. У зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору, позивачем, який набув права грошової вимог, на адресу відповідача, зазначену в договорі, направлено повідомлення про відступлення вимоги від АТ «Креді Агріколь Банк» ТОВ "Глобал Спліт", зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору. Незважаючи на це, позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки передбачені договором. У зв`язку з тим, що відповідачка не виконала свої обов`язки, передбачені кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість, позивач вимушений звернутись до суду за захистом свої порушених прав. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями від 11.10.2023, справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. Ухвалою суду від 19.10.2023 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, призначено судове засідання. У судове засідання, призначене на 07.12.2023, учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлені належним чином. 04.12.2023 від представником позивача до суду надійшло клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі, (а.с.90). Відповідачка в судове засідання не з`являлась, 07.12.2023 подала до суду заяву в якій позов повністю визнала, повідомила, що їй відомі та зрозумілі наслідки визнання позову. Окрім того, повідомила суд, що у 2021 році вийшла заміж, у зв`язку з чим змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », на підтвердження чого просила долучити до матеріалів провадження копію свідоцтва про шлюб. Просила проводити розгляд за її відсутності, на підставі письмових матеріалів справи (а.с.94). Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів з урахуванням положень, передбачених ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Відповідачем [PERSON] подану до суду заяву про визнання позову в повному розмірі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи та надавши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал спліт" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] уклала із АТ «Креді Агріколь Банк» кредитний договір №4/16/1010880, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 35 000, 00 грн (а.с.21). Відповідно до п. 1.1. договору банк надає позичальнику кредит в сумі 35 000,00 грн строком на 72 місяці-з 25.03.2021 до 24.03.2027 включно. Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за Договором щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (додаток №1 до договору, що є його невід`ємною частиною, як день повернення кредиту. Згідно п.п.1.3.1 пункту 1.3 Договору за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду щомісячно в розмірі 15,00 % річних (фіксована процентна ставка) починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором. Відповідно до 1.3.2. пункту 1.3 Договору за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,85 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Згідно п. 2.1. Договору з метою обслуговування кредиту банк відкриває позичальнику єдиний рахунок для погашення заборгованості № [NUMBER] в банку. Відповідно до п. 2.2 кредитного договору, позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на Рахунок погашення заборгованості. Сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісії в день повернення кредиту. У випадку, якщо припадає на неробочий день, то сплатити у попередній робочий день. Згідно п. 2.3 Договору, підписанням договору позичальник підтвердив, що він у письмовій формі і повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену ЗУ «Про споживче кредитування» та/або іншими нормативно-правовими актами, що регулюють це питання. Відповідно до п. 2.4 Договору, позичальник відповідає за виконання своїх зобов`язань за договором усім своїм майном та коштами, на які може бути звернено стягнення у порядку, встановленому чинним законодавством України. Згідно п. 2.6 Договору, банк має право у будь-який час відступити всі або частину своїх прав за договором, а також за договорами про забезпечення, будь-якій третій особі і повідомити такому реальному або потенційному цесіонарію або іншій особі будь-яку інформацію про позичальника та третіх осіб, з якими укладено договори про забезпечення, яка необхідна або яку банк вважатиме доцільною. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Договору, у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно умов Договору, на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу; у разі порушення позичальником без поважних причин, вимог п.п. 2.2.3-2.2.9 Правил, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 1% від суми кредиту, визначеної в п. 1.1 кредитного договору, за кожний випадок порушення. Банк свої зобов`язання виконав, перерахував на розрахунковий рахунок № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 35000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером №35906728-1 від 25.03.2023, де призначення платежу зазначено згідно кредитного договору №6/1010880 від 25.03.2021 (а.с.25). З виписок по рахунках [PERSON] за період з 25.03.2021 року по 26.01.2023 року слідує, що відповідач отримував кредитні кошти та користувався ними, з частковим нерегулярним поверненням коштів (а.с. 6-20). Свої зобов`язання по кредитному договору банк виконав у повному обсязі, відповідач свої зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконував, не сплачував своєчасно та в повному обсязі щомісячні платежі, внаслідок чого утворилася заборгованість. Згідно наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] за кредитним договором №6/1010880 від 25.03.2021 станом на 26.01.2023 становить 51315,18 грн, що складається: рахунок строкової заборгованості - 27368,33 грн; рахунок простроченої заборгованості - 4745,51 грн; рахунок нарахованих відсотків-13,38 грн; рахунок прострочених відсотків - 522, 96 грн; рахунок комісії - 1995, 00 грн; рахунок простроченої комісії - 11970, 00 грн (а.с.5). На підставі договору про відступлення права вимоги №3-2023 від 23.01.2023 права вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у відповідних реєстрах перейшли від АТ «Креді Агріколь Банк» до ТОВ "Глобал Спліт" (а.с.38-41). З копії додатку №1 до договору про відступлення права вимоги №3-2023 від 23.01.2023 (реєстр №1) ТОВ "Глобал Спліт" набуло право вимоги за кредитним договором №6/1010880 від 25.03.2021 до [PERSON] в розмірі 51315,18 грн (а.с.47). 26.01.2023 АТ «Креді Агріколь Банк» направлено [PERSON] повідомлення про те, що відбулось відступлення прав вимог за договором №3-2023 від 23.01.2023 року до ТОВ «Глобал Спліт», яке в свою чергу стало новим кредитором та має вимагати від відповідача погашення кредитної заборгованості (а.с.36). 08.06.2023 року ТОВ "Глобал Спліт" до відповідача було направлено лист-пропозицію, в якому повідомлено останнього про те, що відбулось відступлення прав вимоги за договором №3-2023 від 23.01.2023 року та товариство має право вимагати від відповідача погашення заборгованості за кредитним договором №6/1010880 від 25.03.2021 (а.с.37). Судом, також встановлено, що відповідачка після реєстрації шлюбу змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.07.2021, виданого Решетилівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а.с.95). Спір у справі виник із кредитних правовідносин та його вирішення регулюється нормами цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.ч.1,2ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). З положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статтей633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі Закон №1734-VIII). За змістом ч. 2 ст. 9 Закону №1734-VIII до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Банк надав відповідачу [PERSON] кошти за кредитним договором на умовах строковості і платності, однак такі кошти не були повернуті відповідачем та банком в подальшому було відступлено право вимоги для позивача. З матеріалів справи також слідує, що сторони погодили умови кредитування, в тому числі кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення, розмір процентної ставки, строк кредитування, дані обставини не заперечуються відповідачем. Незважаючи на визнання відповідачкою [PERSON] позову в повному розмірі, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача лише в частині стягнення з відповідача на користь ТОВ "Глобал Спліт" заборгованості в сумі 37350,18 грн, що складається: рахунок строкової заборгованості-27368,33 грн; рахунок простроченої заборгованості-4745,51 грн; рахунок нарахованих відсотків-13,38 грн; рахунок прострочених відсотків-522, 96 грн; рахунок комісії - 1995, 00 грн; рахунок простроченої комісії -11970, 00 грн. Водночас, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з комісії, з яких: 1995,00 гривень - в рахунок комісії та 11970,00 гривень - в рахунок простроченої комісії, то суд зважає наступне. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). ВП ВС у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 зробила висновок про нікчемність умов кредитного договору щодо оплатності послуги з надання інформації. А в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 - визначила, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного до 13 січня 2006 року, стосовно встановлення додаткової плати (комісії) за обслуговування споживчого кредиту є оспорюваною. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умов, якими встановлено плату щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути проінформований про строки і суми належних платежів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 вирішувала питання (а) чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування»; (б) чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з пунктом 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Враховуючи наведені правові висновки, банк не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за обслуговування кредитної заборгованості, яка включає в себе моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Отже, оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частини перша та друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Як уже зазначалося судом вище, умовами укладеного між сторонами договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Ураховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в п. 1.3.2. кредитного договору №6/1010880 від 25.03.2021 умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,85 % від суми кредиту, є нікчемними. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами ч. 3 ст. 55 вказаного Закону. Як унормовано положеннями ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Таким чином, суд доходить висновку про те, що послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідає змісту кредитних правовідносин. За таких обставин, банком без належних на те правових підстав нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 13 965,00 грн, а відтак, позовні вимоги ТОВ «Глобал Спліт» про стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією в сумі 13 965,00 грн, з яких: 1995,00 гривень - в рахунок комісії, 11970,00 гривень - простроченої комісії, є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають. Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача[PERSON] на користь ТОВ "Глобал Спліт" заборгованості в загальному розмірі 37350,18 грн, що складається з: строкової заборгованості-27368,33 грн; простроченої заборгованості-4745,51 грн; нарахованих відсотків-13,38 грн; прострочених відсотків - 522, 96 грн; комісії - 1995, 00 грн; простроченої комісії -11970,00 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №1098 від 03.10.2023 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 68). Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість у загальній сумі 51 315,18 грн. Суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у розмірі 37 350,18 грн. Таким чином, пропорційність задоволених вимог становить 72,8% (37350,18х100:51 315,18 = 72,8%). Оскільки, вимоги позивача задоволено на 72,8%, то сплачений судовий збір за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру підлягає стягненню на користь позивача в сумі 1953,95 грн (2684,00 х72,8% = 1953,95). Віповідачкою [PERSON] визнано позов. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення закріплені в ч. 3 ст. 7 Закону Україна «Про судовий збір». Суд прийшов до висновку, що пропорційність задоволених вимог становить 72,8%, у зв`язку з чим на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в сумі 1953,95 грн. Таким чином, враховуючи норми ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», на користь позивача підлягає поверненню з державного бюджету 50% судового збору вирахованого з судового збору визначеного судом згідно пропорційно задоволених вимог у розмірі 1953,95 грн , що становить 976,97 грн (1953,9 х 50% = 976, 97). Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики Інші 50% судового збору, що підлягає стягненню згідно пропорційно задоволених вимог у сумі 976,97 грн, підлягають стягненню на користь позивача з відповідачки. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526,610,611,625,634, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial