Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

До суду 16.06.2023 року надійшов позов [PERSON] до Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», Одеської обласної ради, Одеської обласної державної (військової) адміністрації, третя особа: [PERSON] , в якому просила визнати незаконним та скасувати Рішення Одеської обласної ради №507-УІІІ від 03.03.202023 року про звільнення [PERSON] з посади генерального директора КУ «ООБСМЕ»\~з 10.03.2023\~року відповідно\~до п.2\~ч.1\~ст.41\~КЗпПУ у\~зв`язку з\~втратою довір`я\~до неї;\~визнати незаконним\~та скасувати\~Наказ КУ\~«ООБСМЕ» з\~10.03.2023\~року №225-к\~«Про звільнення»\~про звільнення\~ [PERSON] \~з посади\~генерального директора\~КУ «ООБСМЕ»\~з 10.03.2023\~року відповідно\~до п.2\~ч.1\~ст.41\~КЗпПУ у\~зв`язку з\~втратою довір`я\~до неї;\~поновити [PERSON] \~на посаді\~генерального директора\~КУ «ООБСМЕ»\~та допустити\~негайне виконання\~рішення в\~цій частині;\~стягнути середній\~заробіток за\~час вимушеного\~прогулу в\~розмірі 10\~000,00\~грн.;\~стягнути з Одеської обласної ради та КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» у рівних частках на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у загальному розмірі 67\~000,00 грн. (по 33\~500,00 грн. з кожного); та стягнути з відповідачів у рівних частках судові витрати в загальному розмірі 42\~684,00 грн., які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 2\~684,00 грн. та витрат з оплати вартості професійної правничої допомоги адвокатів в сумі 40\~000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.03.2023 року на підставі рішення Одеської обласної ради № 507-VIII від 03.03.2023 року та наказу КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 10.03.2023 року № 225-к «Про звільнення» її було звільнено з посади генерального директора Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з втратою довір`я до неї. Як зазначено в позовній заяві, [PERSON] вважає, що таке звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства, зокрема за відсутності підстав для застосування до неї норми п. 2 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України. Матеріали позову суддя отримала 19.06.2023 року. Ухвалою суду від 21.06.2023 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 24.07.2023 року. 10.07.2023 року представник Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» надав суду відзив, в якому просили у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що рішення обласної ради від 03.03.2023 року № 507-VIII щодо звільнення з посали генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» [PERSON] є законним та таким, що прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування. Ані позивачка, ані її адвокат не звертались до Одеської обласної ради з проханням надання документів, які стали підставою для прийняття обласною радою оскаржуваного рішення. Також позивачка звернулась до суду з даним позовом лише 16.06.2023 року, тобто більше ніж через три місяці з дати, коли їй було вручено копію рішення обласної ради про її звільнення. Крім того вимога про стягнення середнього заробітної плати за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про поновлення на роботі, а тому при наполяганні відповідача на законності даного рішення, вимога про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу також не підлягає задоволенню. Щодо правничої допомоги, то відповідач зазначає, що дана справа не є справою значної складності, оскільки не передбачає застосування будь-яких складних правових конструкцій, а тому вимога про стягнення витрат на правничу допомогу також не підлягають задоволенню. 12.07.2023 року представник Одеської обласної ради надала суду відзив, в якому просили у задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідно до інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Укрпошти, відправлення № 6503204050795 було вручено адресату особисто 10.03.2023 року., атому [PERSON] отримала копію рішення Одеської обласної ради від 03.03.2023 року № 507-VIII 10.03.2023 року, що спростовує твердження адвоката позивачки про невручення їй копії цього рішення. Також зазначено, що робочою групою було встановлено, що керівником КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» [PERSON] не забезпечувалось ефективне використання і збереження закріпленого за установою майна та коштів, а також наявні порушення статутної, фінансової, організаційно-господарської діяльності установи. Таким чином, обласна рада вважає оскаржуване рішення обласної ради законним та таким, що прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні. У підготовчому засіданні 24.07.2023 року була присутня представник Одеської обласної ради Клібанська Л.І., позов не визнала, просила суд прийняти відзив. Проти закриття підготовчого засідання по справі та призначити її до розгляду по суті не заперечувала. Представник КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» - Слободянюк В.Б. у підготовчому засіданні позов не визнав, просив прийняти відзив, питання щодо закриття підготовчого засідання по справі та призначити її до розгляду по суті залишив на розсуд суду. Представник Одеської обласної державної (військової) адміністрації Черевиченко Д.О. у підготовчому засіданні позов не визнав, питання щодо закриття підготовчого засідання по справі та призначити її до розгляду по суті залишив на розсуд суду. У підготовчому засіданні був присутній представник [PERSON] адвокат Байдерін О.А., позов підтримав, зазначив, що отримано два відзиви, та йому потрібен час для надання відповіді на відзив. Зазначив, що немає потреби у витребуванні доказів, оскільки вони вже надані разом з відзивом. Проти закриття підготовчого засідання по справі та призначити її до розгляду по суті не заперечував. [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Заяв, клопотань щодо розгляду справи за його відсутністю суду не було надано. Ухвалою суду від 24.07.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті на 11.10.2023 року. 11.10.2023 року представник [PERSON] адвокат Байдерін О.А. на електронну адресу суду надав заяву про залишення без розгляду позовної вимоги про стягнення середнього заробітку. Представник [PERSON] адвокат Байдерін О.А. у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, проти долучення до матеріалів справи розпоряджень №165/2023-КР від 12.07.2023 року та №190/К-2023 від 30.08.2023 року не заперечував. Просив долучити до матеріалів справи докази направлення повістки [PERSON] та поштові повідомлення про те, що він відмовився від отримання. Також просив розглянути заяву про залишення без розгляду позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 10\~000,00 грн., також просив поновити строк на подання письмових доказів та приєднати такі письмові пояснення щодо спору. У судовому засіданні була присутня представник Одеської обласної ради Клібанська Л.І., позов не визнала, просила долучити до матеріалів справи розпорядження № 165/2023-КР від 12.07.2023 року про звільнення [PERSON] з посади генерального директора КУ «ООБСМЕ», та розпорядження №190/К-2023 від 30.08.2023 року про призначення на посаду генерального директора КУ «ООБСМЕ» [PERSON] . Також надала суду пояснення щодо обставин по даній справі. Проти заяви представника позивача про залишення позовних вимог про стягнення середнього заробітку не заперечувала Представник Одеської обласної державної (військової) адміністрації Черевиченко Д.О. у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, та зазначив, що вони вже призначили позивачку на цю посаду, тому вважає, що частково позовні вимоги виконані, тобто позивачку поновили на посаді. Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника Одеської обласної ради та приєднано до матеріалів справи копію розпорядження №165/2023-КР від 12.07.2023 року про звільнення [PERSON] з посади генерального директора КУ «ООБСМЕ», та копію розпорядження № 190/К-2023 від 30.08.2023 року про призначення на посаду генерального директора КУ «ООБСМЕ» [PERSON] . Також приєднано до матеріалів справи письмові пояснення представника позивачки. По справі оголошено перерву до 09.11.2023 року. Ухвалою суду від 11.10.2023 року заяву представника [PERSON] адвоката Байдеріна Олександра Анатолійовича про залишення позовної заяви в частині вимог про стягнення середнього заробітку у розмірі 10 000,00 грн. без розгляду задоволено. Позовні вимоги [PERSON] до Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», Одеської обласної ради, Одеської обласної державної (військової) адміністрації, третя особа: [PERSON] , в частині стягнення середнього заробітку у розмірі 10 000,00 грн. залишено без розгляду. У судовому засіданні 09.11.2023 року, після проведення судових дебатів, суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення. Однак, під час перебування в нарадчій кімнаті, суд прийшов до висновку про необхідність поновлення провадження по справі з метою встановлення певних обставин щодо доказів. Так, відповідно до позовних вимог, позивач просить: -\~визнати незаконним та скасувати рішення Одеської обласної ради № 507-VІІІ від 03.03.2023 року про звільнення [PERSON] з посади генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» з 10.03.2023 року; -\~визнати незаконним та скасувати наказ КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 10.03.2023 року № 225-к «Про звільнення» про звільнення [PERSON] з посади генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» з 10.03.2023 року; -\~поновити [PERSON] на посаді генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи»; -\~стягнути з Одеської обласної ради та КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» у рівних частинах на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 67000,00 грн. (по 35000 з кожного). До суду 12.07.2023 року від представника Одеської обласної ради надійшов відзив, в якому відповідач просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю та одночасно до суду було надано: -\~копію розпорядження голови обласної ради від 05.01.2023 року №\~04/2023-ОР «Про створення робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення майна КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи»; -\~копію Акту робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення збереження майна КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 20.02.2023 року на виконання розпорядження голови обласної ради від 05.01.2023 року № 04/2023-ОР; -\~копію\~рішення Одеської\~обласної ради\~від 03.03.2023\~року №\~507-VІІІ\~«Про звільнення [PERSON] з посади генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», однією з підстав якого зазначено Акт робочої групи з перевірки КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи». Проте даний Акт не містить ані дати, ані номеру, що потребує додаткового з`ясування у судовому засіданні (а.\~с. 184). Відповідно до ст. 243 ЦПК України, якщо під час судових дебатів виникає необхідність з`ясування нових обставин, що мають значення для справи, або дослідження нових доказів, суд постановляє ухвалу про повернення до з`ясування обставин у справі. Після закінчення з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами судові дебати проводяться в загальному порядку. Ухвалою суду від 09.11.2023 року судовий розгляд цивільної справи було поновлено, продовжено слухання справи по суті. По справі оголошено перерву до 05.12.2023 року. У судовому засіданні від 05.12.2023 року була присутня представник Одеської обласної ради Клібанська Л.І., яка на запитання суду про те, який саме\~акт став\~підставою для\~прийняття рішення\~Одеської обласної\~ради від\~03.03.2023\~року №\~507-VІІІ\~«Про звільнення [PERSON] з посади генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», відповіла про\~те,\~що в\~оскаржуваному позивачкою\~рішення міститься\~посилання на\~Акт робочої\~групи з перевірки ефективності використання та забезпечення збереження майна КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 20.02.2023 року на виконання розпорядження голови обласної ради від 05.01.2023 року № 04/2023-ОР. Крім того, у судовому засіданні від 05.12.2023 року присутня представник Одеської обласної ради Клібанська Л.І., на запитання суду про те, чи була позивач ознайомлена з Актом робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення збереження майна КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 20.02.2023 року, чи запрошувалася позивач до участі в такій робочій групі, чи відбиралися від позивача [PERSON] пояснення, відповіла суду про те, що відсутні відомості про ознайомлення [PERSON] з Актом робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення збереження майна КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 20.02.2023 року, пояснення від [PERSON] не відбиралися, до участі в робочій групі її не запрошували. У судовому засіданні від 05.12.2023 року представник [PERSON] , адвокат Байдерін О.А., просив суд врахувати висновки, викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 у справі № 522/16898/19, та висновки, викладені в інших постановах Верховного Суду, які зазначалися за текстом позовної заяви. Інші відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим суд згідно з ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК ухвалив проводити судове засідання за їх відсутністю. Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення рішення є 15.12.2023 року. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Судом встановлено,\~що згідно з розпорядженням начальника Одеської обласної військової адміністрації Марченка М.М. №\~55/К-2022 від 30.05.2022 року [PERSON] була призначена на посаду\~генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (надалі «КУ «ООБСМЕ») з 30.05.2022 року (до призначення переможця конкурсу на цю посаду, але не більше 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану). Відповідно до наказу КУ «ООБСМЕ» №\~138-Л від 30.05.2022 року [PERSON] , починаючи з 30.05.2022, приступила до виконання обов`язків на посаді генерального директора начальника, лікаря судово-медичного експерта. Згідно з розпорядженням голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. №\~02/2023-ОР\~від 03.01.2023\~року призначено проведення службового розслідування стосовно [PERSON] як генерального директора КУ «ООБСМЕ» та відповідно до п. 4 розпорядження відсторонено [PERSON] від здійснення повноважень на посаді генерального директора КУ «ООБСМЕ» з 04 січня 2023 року на час проведення службового розслідування (до 05 березня 2023 року). Відповідно до п. 5 наведеного розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. №\~02/2023-ОР від 03.01.2023 року виконання обов`язків генерального директора КУ «ООБСМЕ» покладено на заступника генерального директора з адміністративно-господарських, будівельних питань КУ «ООБСМЕ» [PERSON] з 04 січня 2023 року і на час проведення службового розслідування. Не погоджуючись з розпорядженням №\~02/2023-ОР від 03.01.2023 «Про проведення службового розслідування», [PERSON] оскаржила його до Суворовського районного суду міста Одеси (справа №\~523/828/23). Відповідно до іншого розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. від 05.01.2023\~року №\~04/2023-ОР «Про створення робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення майна КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» створено робочу групу з перевірки ефективності використання та забезпечення майна КУ «ООБСМЕ». На виконання\~відповідного розпорядження\~голови Одеської\~обласної ради\~Діденка Г.В.\~від 05.01.2023\~року №\~04/2023-ОР\~складено Акт\~робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення збереження майна КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 20.02.2023\~року,\~який згідно\~з поясненнями\~представника Одеської\~обласної ради\~став підставою\~для прийняття\~в подальшому\~оскаржуваного позивачкою\~рішення Одеської\~обласної ради\~№ 507-VIII\~від 03.03.2023\~про звільнення\~ [PERSON] з посади генерального директора КУ «ООБСМЕ» з 10.03.2023, відповідно до п. 2 ч. 1 ст.\~41 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з втратою довір`я до неї. Згідно з Наказом КУ «ООБСМЕ» від 10.03.2023 № 225-к «Про звільнення» (за підписом в.о. генерального директора [PERSON] ) [PERSON] звільнена з посади генерального директора з 10.03.2023 року, відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довір`я до неї. Матеріали справи не містять посадової інструкції генерального директора КУ «ООБСМЕ». Згідно з поясненнями учасників справи, контракт з [PERSON] не укладався. Повноваження та коло функціональних обов`язків генерального директора КУ «ООБСМЕ» містить безпосередньо Статут КУ\~«ООБСМЕ» в новій редакції, затвердженій розпорядженням Одеської обласної ради №\~741/2020-ОР від 19.11.2020. Відповідно до положень п. п. 1.1., 1.3., 1.4, 1.5. Статуту КУ «ООБСМЕ» установа є об`єктом права власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, інтереси яких представляє Одеська обласна рада (Власник) в межах повноважень, визначених законодавством. Постійний контроль за виконанням статутних завдань Установи здійснює Одеська обласна державна адміністрація (Орган управління) в особі Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації (Галузеве управління). Галузеве управління є відповідальним перед Власником за належне виконання функцій контролю щодо діяльності Установи. Контроль за забезпеченням збереження та ефективністю використання майна Установи здійснює Департамент охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації та Управління обласної ради з майнових відносин (уповноважений орган власника). Установа є юридичною особою з моменту державної реєстрації, має відокремлене майно на праві оперативного управління, укладає від свого імені угоди, які у випадках, зазначених нижче, повинні бути узгоджені з Галузевим управлінням та уповноваженим органом власника, набуває майнові права та особисті немайнові права, може бути позивачем та відповідачем у судах України, міжнародних та третейських судах. Метою створення установи є проведення судово-медичних експертиз (п. 3.1). Майно установи належить на праві спільної власності територіальним громадам сіл, селищ, міст області та закріплене за установою на праві оперативного управління (п. 4.1.). Майно та кошти установи не може бути передано в оренду, безоплатне користування, заставу, не може бути внеском до статутного капіталу інших юридичних осіб та не може бути проданим, переданим або відчуженим на інших підставах без згоди Галузевого управління та погодження уповноваженого органу власника (п. 4.4. Статуту КУ\~«ООБСМЕ»). Відповідно до п. 5.1. Статуту КУ «ООБСМЕ» винятковою компетенцією Власника є: прийняття рішення про реорганізацію або ліквідацію Установи; визначення основних напрямків діяльності Установи; прийняття рішень про створення, реорганізацію та ліквідацію дочірніх підприємств, представництв та філій, а також затвердження відповідно до їх статутів та положень про них; прийняття рішення про призначення начальника Установи, продовження строку дії укладеного з ним контракту та його звільнення з підстав порушення ним положень законодавства України, умов контракту та цього статуту. Згідно з п. 5.3 Статуту КУ «ООБСМЕ» поточне керівництво (оперативне управління) установою здійснює начальник установи генеральний директор, який призначається на посаду і звільняється з неї відповідно до порядку, визначеного чинним законодавством та відповідним рішенням Одеської обласної ради, і який відповідає кваліфікаційним вимогам Міністерства охорони здоров`я України, а також з яким укладений контракт головою Одеської обласної державної адміністрації. Строк найму, права, обов`язки і відповідальність генерального директора, умови його матеріального забезпечення, інші умови найму визначаються контрактом. Начальник установи підзвітний власнику, наймачу та галузевому управлінню в усіх питаннях статутної, фінансової, виробничої, організаційно- господарської діяльності установи, несе перед ними відповідальність за забезпечення виконання покладених на нього завдань і функцій (п. 5.5. Статуту). Відповідно до п. п. 5.6.-5.8. Статуту КУ «ООБСМЕ» начальник установи, діє без доручення від імені і в інтересах установи на всіх підприємствах, установах та організаціях незалежно від форм власності, у державних органах, в органах державної влади та місцевого самоврядування, відкриває рахунки в установах банків, укладає угоди, направлені на виконання покладених на установу завдань та функцій, контролює їх виконання. Начальник установи в межах узгоджених з галузевим управлінням планових завдань та кошторисів самостійно вирішує питання господарської та фінансової діяльності установи за винятком тих питань, що віднесені законодавством України та цим Статутом до компетенції галузевого управління, власника чи уповноваженого ним органу, або потребують відповідного узгодження. Начальник установи за згодою галузевого управління та обов`язковим узгодженням з уповноваженим органом Власника вирішує питання застави, оренди, суборенди, безоплатного користування, списання майна Установи або окремих прав на нього та відповідно до законодавства вчиняє вищезазначені дії. Позивачка оспорює зазначені вище рішення Одеської обласної ради № 507-VIII від 03.03.2023 про звільнення та наказ КУ «ООБСМЕ» від 10.03.2023 № 225-к «Про звільнення», вважаючи що останні прийнятті з порушенням законодавства. Суд вважає, що звільнення [PERSON] з посади генерального директора КУ «ООБСМЕ» відбулося з порушеннями закону з наступних причин. Щодо позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішення Одеської обласної ради та наказу КУ «ООБСМЕ». Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частини перша та шоста статті 43 Конституції України). Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений в абзаці сьомому статті 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення. Розглядаючи справи про поновлення на роботі, суд має перевірити дотримання роботодавцем встановленої законодавством про працю процедури звільнення та визначитися із правовою підставою проведеного звільнення. Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу визначені статями 40, 41 КЗпП України. Підставою для звільнення [PERSON] з посади генерального директора зазначено пункт 2 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України встановлено, що трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця. Для розірвання трудового договору з зазначеної підстави потрібна наявність таких умов: 1)\~безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл та інше); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого органу. Звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом та інше), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я. Виходячи з викладеного та з розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, це особи, які одержують їх під звіт. Вирішуючи питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку з`ясовує: чи становить виконання операцій, що пов`язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача та чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Особи, які здійснюють функції обліку, охорони або управлінські\~функції щодо розпорядження майном та коштами підприємства, не відносяться до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові чи товарні цінності, і такі особи не можуть бути суб`єктами звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України. Відповідні висновки щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України висловлені Верховним Судом України в постанові від 24.09.2014 по справі № 6-104цс14; та Верховним Судом в постанові у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від\~03.04.2019 по справі № 752/7994/17. Як встановлено судом, контракт з [PERSON] не укладався. Зі змісту Статуту КУ «ООБСМЕ» неможливо зробити висновок про те, що основним змістом трудових обов`язків позивачки було саме виконання операцій, що пов`язані з безпосереднім обслуговуванням грошових та товарних цінностей. Відповідачі, зокрема Одеська обласна рада, не довели визначені обставини за стандартом доказування «поза розумним сумнівом». Уважне вивчення п. 5.5., п. п. [NUMBER] Статуту КУ «ООБСМЕ» свідчить про те, що на посаді генерального директора КУ «ООБСМЕ» [PERSON] виконувала загальні управлінські функції, які не відносять відповідну посаду до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові чи товарні цінності, тобто особа на такій посаді та з таким обсягом трудових обов`язків не може бути суб`єктом звільнення за пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України. Крім того, суд також звертає увагу на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів винних дій позивачки щодо, безпосереднього обслуговування грошових та товарних цінностей, у тому числі з отримання коштів чи цінностей під звіт. Не може бути таким доказом Акт робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення збереження майна КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 20.02.2023 року, складений на виконання розпорядження голови обласної ради від 05.01.2023 року №\~04/2023-ОР, з наступних причин без ознайомлення з ним позивачки, відібрання певних пояснень. По-перше, судом встановлено, зокрема з пояснень представника Одеської обласної ради, і відповідей на питання в судовому засіданні, що [PERSON] не залучалася до роботи відповідної робочої групи та пояснення від неї не відбиралися. Про це також свідчить і зміст розпорядження голови обласної ради від 05.01.2023 року № 04/2023-ОР, згідно з яким [PERSON] була відсторонена від роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці (ч. 1 ст. 148 КЗпП України). До застосування дисциплінарного стягнення власник або\~уповноважений ним\~орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ст.\~149 КЗпП України). Аналіз положень ст. ст. 147, 149 КЗпП України в сукупності з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України свідчить про те, що у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця. У Постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 року у справі № 6-2801цс15 зроблено висновок, що «пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами». Посилання на цю правову позицію також містяться у Постановах Верховного Суду від 21.10.2019 року по справі № 711/8227/16-ц, від 01.04.2021 року по справі №\~733/1695/17. Однак вивчаючи зміст Акту робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення збереження майна КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 20.02.2023 року, неможливо беззастережно зробити висновки про те, що саме [PERSON] відповідала за безпосереднє обслуговування грошових чи товарних цінностей та саме її винні дії призвели (якщо взагалі призвели) до певних наслідків. По-друге, суд погоджується з доводами представника позивачки щодо того, що зі складанням Акту робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення збереження майна КУ\~«Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 20.02.2023 року дія розпорядження голови Одеської обласної ради від 05.01.2023 року № 04/2023-ОР, як індивідуально-правового акту, була вичерпана та оскарження такого розпорядження не може призводити до захисту чи поновлення прав позивачки. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Надаючи оцінку правомірності розпорядження голови Одеської обласної ради від 05.01.2023 року № 04/2023-ОР «Про створення робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення майна КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» суд враховує висновки, викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 у справі № 522/16898/19. Так, відповідно до статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування України» виключно на пленарних засіданнях обласної ради здійснюється вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад, що перебувають в управлінні обласних рад. Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено правовий статус, загальні організаційні та процедурні засади порядку проведення перевірок фінансово-господарської діяльності суб`єктів господарювання, в тому числі і зі сторони органів місцевого самоврядування. Одеська обласна рада, як власник, та Одеська обласна державна адміністрація, як орган управління мають право здійснювати контроль за діяльністю КУ «ООБСМЕ». Разом з тим, відсутні підстави ототожнювати повноваження голови обласної ради з повноваженнями самої обласної ради, оскільки ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на яку міститься посилання у розпорядженні голови Одеської обласної ради від 05.01.2023 року № 04/2023-ОР «Про створення робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення майна КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», не наділяє голову районної, обласної, районної у місті ради одноособовими повноваженнями на створення робочої групи з перевірки діяльності об`єктів, що належать до комунальної власності та їх керівників. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що Одеською обласною радою, як власником, приймалося рішення щодо перевірки діяльності КУ «ООБСМЕ». При таких обставинах на думку суду Акт робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення збереження майна КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 20.02.2023 року, складений на виконання розпорядження голови обласної ради від 05.01.2023 року № 04/2023-ОР, не може створювати будь-яких правових наслідків для позивача. Крім того, не є переконливими і інші доводи представника Одеської обласної ради, та інших відповідачів, щодо доведеності існування, на час прийняття власником (обласною радою) рішення про звільнення [PERSON] саме на підставі пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП України, у зв`язку з втратою довіри, фактів порушення позивачкою певних її трудових обов`язків, оскільки у матеріалах даної справи, крім Акту робочої групи від 20.02.2023 року, відсутні інші належні та допустимі докази на підтвердження допущених позивачкою конкретних порушень як керівником КУ «ООБСМЕ», що могли бути підставою для припинення трудових відносин саме за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону. Недопустимими, відповідно, є докази, отримані з порушенням закону. Допустимість доказів характеризується органічним зв`язком процесуальної форми засобів доказування та законності отримання інформації про той чи інший факт, який має значення для справи. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми. Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною. Сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Разом з тим суд повинен у мотивувальній частині рішення зазначити, чому саме він цей доказ відхиляє. Саме до таких висновків дійшов ВС у своїй постанові від 11.10.2023 року в справі №\~466/7707/19. Згідно із частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №\~917/1307/18). З огляду на сукупність наведених фактичних обставин та обґрунтування, суд вважає, що рішення Одеської обласної ради № 507-VIII від 03.03.2023 про звільнення та наказ КУ\~«ООБСМЕ» від 10.03.2023 № 225-к «Про звільнення» підлягають визнанню незаконними та скасуванню. Водночас суд не приймає до уваги посилання представника Одеської обласної ради на Постанову Верховного Суду від 13.11.2019 по справі № 477/428/17, оскільки в зазначеній судовій справі та в справі, яка вирішується судом, істотно відрізняються фактичні обставини (у справі № 477/428/17 позивач безпосередньо отримував грошові кошти під звіт, тоді як у даній справі відповідні докази відсутні, а обсяг трудових обов`язків керівника регламентується лише статутом КУ «ООБСМЕ»). Суд також не приймає до уваги посилання представника позивачки про незаконність розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. №\~02/2023-ОР від 03.01.2023 року, яким призначено проведення службового розслідування стосовно [PERSON] , оскільки (як було встановлено судом) таке розпорядження не виступає підставою для звільнення позивачки. Крім того, як пояснила представник Одеської обласної ради, саме Акт робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення збереження майна КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 20.02.2023 року, складений на виконання розпорядження голови обласної ради від 05.01.2023 року № 04/2023-ОР, став підставою для звільнення [PERSON] з посади генерального директора КУ «ООБСМЕ». Суд також враховує відсутність у справі будь-яких матеріалів результатів виконання розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. №\~02/2023-ОР від 03.01.2023 року, на яке посилався представник позивачки, та враховує те, що розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. №\~02/2023-ОР від 03.01.2023 є предметом окремого позову позивачки, який розглядається судами в іншій справі - № 523/828/23. Крім того, судом не приймаються аргументи представника [PERSON] , адвоката Байдеріна О.А., про те, що [PERSON] була звільнена у зв`язку з застосуванням до неї негативних наслідків у зв`язку з повідомленням нею про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, та з огляду на статус викривача, оскільки такі доводи належними та допустимими доказами, та поза розумним сумнівом, - не доведені. Щодо вимоги [PERSON] про поновлення на посаді генерального директора КУ\~«ООБСМЕ». Відповідно до частини 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Суд доходить висновку про наявність підстав для поновлення [PERSON] на роботі саме у зв`язку з незаконним звільненням, не зважаючи на те, що позивачку було заново призначено на відповідну посаду згідно з розпорядженням начальника Одеської обласної державної (військової) адміністрації №\~190/К-2023 від 30.08.2023 року. Призначення позивачки в загальному порядку на посаду генерального директора КУ «ООБСМЕ», як де-факто нове призначення, не означає відсутність законодавчо визначених підстав для її саме поновлення судом на посаді, оскільки раніше відбулося її звільнення з порушенням трудового законодавства України. Отже, належним і ефективним способом відновлення порушених прав працівника є, зокрема, відновлення становища, що існувало до відповідного порушення. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, то у цій частині суд доходить висновку про необхідність відмовити в її задоволенні з наступних причин. Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної (немайнової шкоди) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 1 ст. 23 ЦК України унормовано, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода фізичної особи визначається, насамперед, через страждання. Страждання це негативна для людини емоція, змістом якої є біль, мука, тривога, переживання. Страждання є наслідком певних дій, які викликають такі емоції. Які саме дії викликають страждання українське законодавство не зазначає, обмежуючись лише загальною вказівкою на їх протиправність. Однак у практиці Європейського Суду з прав людини трапляються різні обставини, які беруться до уваги як такі, що заподіюють моральну шкоду: незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; негативний вплив на членів сім`ї; психічне напруження; глибоке відчуття несправедливості; розчарування тощо. Завдання моральної шкоди позивачка мотивує стражданнями, які насамперед, проявились у тому, що внаслідок її незаконного звільнення фінансове становище [PERSON] та її сім`ї (неповнолітнього сина, який перебуває у неї на утриманні) погіршилось, оскільки заробітна плата, яку вона отримувала за основним місцем своєї роботи була єдиним джерелом для існування. Позивачка вказує, що загальний стан її здоров`я значно погіршився у зв`язку з глибокою депресією, пов`язаною спочатку з протиправним відстороненням від роботи на посаді генерального директора установи та з подальшим безпідставним звільненням на підставі очевидно надуманих обставин. Однак позивачка не надає до суду належних та допустимих доказів погіршення стану здоров`я, певних втрат у зв`язку з цим, або інших належних і допустимих доказів того, що дійсно би свідчило про понесення настільки сильних страждань, що призводять до необхідності їх відшкодування в грошовому еквіваленті. Посилання позивачки на те, що її страждання мали місце у зв`язку зі звільненням внаслідок втрати довіри\~до неї\~та занесенням\~відповідного запису\~до трудової\~книжки - не можуть автоматично означати необхідність саме грошового відшкодування на її корись. Суд вважає, що ефективний захист прав позивачки в цій частині цілком охоплюється задоволенням основних її позовних вимог щодо визнання незаконними та скасування рішення обласної ради та наказу КУ «ООБСМЕ», поновлення її на роботі. Інші доводи позивачки в цій частині не спростовують висновків суду. Статтею 263 ЦПК України закріплено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 року по справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) визначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) та ін.). За таких підстав, суд дійшов переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з огляду на мотиви, наведені в цьому судовому рішенні. Судові витрати, під час прийняття рішення, судом не розподіляються, зважаючи на заяву представника позивачки [PERSON] , адвоката Байдеріна О.А., зроблену відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК\~України.

Outcome: partial