Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

До Ірпінського міського суду з позовною заявою звернувся [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В заяві зазначає, що згідно договору купівлі-продажу йому належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї виданої ЦНАП смт. Гостомель у вказаному будинку зареєстрований його колишній власник - відповідач по справі. Відповідач не проживає у вказаному вище будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку він не має. [PERSON] при підписанні договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] взяв на себе зобов`язання щодо здійснення дій для зняття з реєстрації його місця проживання з об`єкта, який продавав в термін до 15.01.2022 року, що по сьогоднішній день так і не зробив. Факт реєстрації відповідача порушує його право на вільне розпорядження і користування майном, як власник позбавлений можливості оформлювати належним чином правдиві документи щодо складу сім`ї, оформлювати допомогу та використовувати своє право на фіксацію завданої шкоди внаслідок російської агресії. Відповідач з середини лютого 2022 року свідомо ухиляється від дій щодо зняття з реєстрації, приховує своє місце проживання і змінив номер телефона. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням: будинок [ADDRESS] та стягнути з відповідача понесені судові витрати на його користь. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступні обставини та прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 290791268 від 16.12.2021 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 69319232109, об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, загальна площа 82,9кв.м., житлова площа 53,2кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.12.2021. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 16 грудня 2021 року, укладеного між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем), посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Семчук М.А. за реєстровим № 4574 продавець передав у власність (продав), а покупець прийняв у власність (купив) житловий будинок [ADDRESS] . Згідно п. 3.1. право власності на будинок, що зазначений в п.1.1. договору, виникає у покупця з моменту державної реєстрації права на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до п.4 ст. 334 Цивільного кодексу України. Згідно п. 4.3. договору продавець зобов`язаний в термін до 15.01.2022 року здійснити дії щодо зняття реєстрації його місця проживання з об`єкта, який є предметом цього договору. Згідно довідки Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області від 20.09.2022р. № 1131 про осіб місце проживання, яких зареєстровано або було зареєстровано в період з 21.10.2016р. по 20.09.2022р. за адресою [ADDRESS] вбачається [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 21.10.2016 року по теперішній час. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 1\~ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ст. 319 ЦК України, власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається вст. 16 ЦК України. Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, передбачений ст. 391 ЦК України. За правилами вказаної правової норми власник майна має право вимагати усунення усяких порушень (перешкод) у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Захист від таких порушень права власності здійснюється за допомогою негаторного позову. Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Визначальним для захисту права на підставі ст. 391 ЦК України є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Разом з тим, до правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 у справі №6-709цс16, суд дійшов висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивач як новий власник житлового будинку обмежений у здійсненні права власності щодо вказаного будинку через те, що в ньому досі зареєстрований колишній власник [PERSON] . Натомість колишній власник з припиненням його права власності на спірний житловий будинок втратив право на володіння, користування та розпорядження ним. Відповідач не проживаючи в спірному будинку, не маючи родинних зв`язків, але залишаючись зареєстрованим в ньому, перешкоджає позивачу в користуванні власністю. Відтак позов підлягає задоволенню. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справах даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов`язав його вчинити цю дію. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача. Судом встановлено, що позивачем згідно квитанцій сплачено судовий збір у розмірі 992,40грн. за подання позовної заяви.

Outcome: approved