Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, мотивуючи тим, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у [PERSON] станом на 24 жовтня 2023 року наявна заборгованість по сплаті аліментів за рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2018 року в сумі 105 044,94 грн., внаслідок чого наявна підстава для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 17487,65 грн. Позивач в судове засідання не з`явилась, хоча належним чин була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Причин своєї неявки суду не повідомила. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання без поважних причин не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Причин своєї неявки суду не повідомив та відзиву на позов не подав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Як вбачається із поданої позовної заяви, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого у них народились двоє дітей, а саме: син - [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2018 року даний шлюб було розірвано та стягнуто з відповідача в користь позивача аліменти в розмірі 1000 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Станом на 24 жовтня 2023 року згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні [NUMBER], який додано до матеріалів справи, у боржника [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 105044,94 грн. На підтвердження обставин викладених в позовній заяві позивачем та її представником будь-яких належних та допустимих доказів не додано, окрім розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, який суд до уваги не бере, оскільки з такого неможливо встановити перед ким [PERSON] має таку заборгованість. Також вказаний розрахунок заборгованості по сплаті аліментів розпочинається з періоду серпня 2020 року і на той момент становить 49663,50 грн., а отже незрозуміло яким чином заборгованість по сплаті аліментів в сумі 49663,50 грн., нараховувалась до серпня 2020 року, оскільки такий розрахунок не охоплює такий період. Оскільки судом з матеріалів справи неможливо встановити обов`язку [PERSON] сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , а також наявність у [PERSON] заборгованості перед [PERSON] зі сплати аліментів, а тому підстав для задоволення позову, немає. В силу ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Положеннями ч.ч.1, 5, 6, 8 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України). Позивачем та її представником, суду не подано будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували позовні вимоги [PERSON] , а тому у їх задоволенні слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed