Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій прохає встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що [PERSON] , [INFO] самостійно виховує неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Заявлені вимоги мотивує тим, що він є батьком [PERSON] [INFO] . З 2019 року син проживає з ним та знаходиться на його одноособовому утриманні та він самостійно його виховує. Фактично він самостійно виховую, та повністю утримує неповнолітнього сина [PERSON] . На даний час мати [PERSON] перебуває за кордоном фактично не приймає участь у вихованні сина, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою. Враховуючи ту обставину, що фактично його неповнолітній син [PERSON] 14.03.2009 року перебуває на його утриманні, він вимушений звернутися до суду для юридичної фіксації зазначеного факту для подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, та переміщення його та дитини. Також встановлення даного юридичного факту необхідне йому для вирішення питання звільнення від мобiлiзації до лав збройних сил України у відповідності до діючого законодавства України. Ухвалою суду від 07.11.2023 провадження у справі відкрито. В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник [PERSON] подану заяву підтримали та наполягали на її задоволенні. Представник заінтересованої особи Виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району в судове засідання не з`явився, повідомлений у встановленому законом порядку. Третя особа [PERSON] надіслала до суду заяву в якій прохала провести розгляд справи за її відсутності. Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає разом з батьком [PERSON] . Батько самостійно займається його вихованням, забезпечує всім необхідним, піклується про його здоров`я. Мати [PERSON] виїхала до Польщі. В судовому засіданні свідок [PERSON] , показала суду, що проживає за адресою: [ADDRESS] , заявник [PERSON] є її сусідом. [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] та самостійно займається його вихованням. Мати [PERSON] виїхала до Польщі. В судовому засіданні свідок [PERSON] , показала суду, що заявник [PERSON] є її сусідом. [PERSON] сам виховує сина [PERSON] , син завжди охайний і чистий. Матір [PERSON] вона не дуже добре знає, їй відомо лише те, що [PERSON] не перебуває з нею в шлюбі. Суд, особисто сприйнявши пояснення заявника, представника заявника, свідків у судовому засіданні та розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків. Відповідно до положень ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Судом встановлено, що рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 14.02.2020, шлюб, зареєстрований 12.09.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області, за актовим записом №289 розірвано (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Син проживає разом з заявником та перебуває повністю на його утриманні протягом останніх чотирьох років, оскільки він з відповідачкою розлучилися та проживають окремо. Заявник має постійний дохід, придбаває йому необхідні речі, їжу та одяг. Мати дитини, яка зобов`язана також утримувати дитину з нею не проживає разом. Відповідно до заяви посвідченої приватним нотаріусом Куц С.М. [PERSON] зазначила, що її син [PERSON] , [INFO] знаходиться та буде знаходитися на утриманні його батька [PERSON] до настання ним повноліття (а.с.5). [PERSON] проживає окремо, з дитиною не спілкується, участі у вихованні та утриманні не бере, не цікавиться навчальним процесом дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Згідно з ч.2 cт.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 160 СК України, встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір?ю. В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , підтвердили факти викладені в заяві а саме, що син [PERSON] проживає з заявником, який повністю забезпечую свого сина всім необхідним та мати [PERSON] не бере ніякої участі у вихованні дитини. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім?ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Судом встановлено, що заявник самостійно, без будь-якої сторонньої допомоги та без участі матері, виховує та повністю утримує свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт самостійного виховання заявником свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved