Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

З позовом про зняття арешту з майна шляхом скасування запису про обтяження, діючи, як представник в інтересах [PERSON] , до суду звернувся адвокат Цвігун Андрій Вікторович, в якому просить скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження, реєстраційний номер обтяження 7464316, зареєстровано 26.06.2008 16:40:50 за №7464316 реєстратором: Перша Одеська державна нотаріальна контора; на підставі постанови АВ №978324, 19.06.2008 Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, об`єкт обтяження квартира адреса [ADDRESS] . Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О. Ухвалою судді від 03.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Скориставшись своїм правом, представник відповідача ПАТ «МТБ Банк» надав відзив на позовну заяву. 28.11.2023 року представник позивача адвокат Цвігун А.В. надав суду відповідь на відзив, в якому наполягає на задоволенні позову. 29.11.23 року представник позивача адвокат Цвігун А.В. письмово уточнив вимоги, зазначивши, що судові вимоги покладаються на сторону позивача. Учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, відомості про що містяться в матеріалах справи. З боку представника позивача надійшла заява щодо можливості розгляду справи за його та позивача відсутністю. В матеріалах справи міститься заява представника відповідача ПАТ «МТБ Банк» про відкладення судового засідання. Відповідно до вимог ст. 211 ч. 3 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 року по справі №520/5083/16ц зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У даній справі заявлена позовна вимога про скасування арешту, накладеного на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , яке перебувало у спільній сумісній власності Позивача та його дружини [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] та [PERSON] з 29.06.1978 року перебували у зареєстрованому ВДРАЦС Одеського міського управління юстиції, шлюбі ( актовий запис про шлюб 1189), про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , копія якого міститься в матеріалах справи на аркуші справи 19. У період шлюбу, 08.04.2002 року [PERSON] , придбала у [PERSON] нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] ,що підтверджено договором купівлі- продажу квартири від 08.04.2002, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Стукаленко Л.С. та зареєстрованого в реєстрі під №1425. Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 08 квітня 2002 року в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації», кн. 16допк-стр74-р413,про що свідчить відмітка на договорі купівлі-продажу від 17.04.2002 року. [INFO] [PERSON] (дата народження: [INFO] ), померла, перебуваючи на території Федеративної Республіки Німеччина. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно втому числі квартиру [ADDRESS] . Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] . Крім того, згідно із частинами 1 та 2 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Після смерті дружини [PERSON] стало відомо, що на Квартиру накладено арешт на підставі постанови АВ978324 від 19 серпня 2008 року ВДВС Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області у виконавчому провадженні, боржником у якому є [PERSON] ; реєстраційний номер обтяження: 7464316, зареєстровано 26.06.2008 року 16:40:50 за №7464316 реєстратором Першою одеською державною нотаріальною конторою. Згідно відповіді на адвокатський запит Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 12.10.2023 року №21.14-43933, у відділі на виконанні знаходилось виконавче провадження № 8620301 з примусового виконання виконавчого листа № 2-596, виданого 11.06.2008 року Суворовським районним судом М.Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «МТБ» суми боргу 10818,01 гривень. Виконавче провадження за 2008 рік завершено та наразі знищено за спливом трирічного строку його зберігання. Статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено зняття арешту з майна боржника, а саме: особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Виконавче провадження стосувалося стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «МТБ» в сумі 10818,01 грн. [PERSON] була попереднім власником Квартири, разом з тим станом на дату накладення арешту, дана квартира вже перебувала у власності [PERSON] . За інформацією з офіційного сайту ПАТ "МТБ БАНК" Відкрите акціонерне товариство "МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК" змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство "МАРФІН БАНК", в подальшому ПАТ "МАРФІН БАНК" офіційно змінив назву на ПАТ "МТБ БАНК". Проте, ані позивач [PERSON] , ані його дружина - [PERSON] , не мають жодного відношення до вказаного вище виконавчого провадження. Отже, будь-яких правових підстав для накладення арешту на майно Квартиру не існувало. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Таким чином, статтею 50 Закону не було передбачено можливість зняття арешту у разі завершення виконавчого провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону. Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень , переданих на зберігання становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання становить 1 рік. Тому у зв`язку із закінченням строків зберігання, зазначене виконавче провадження №8620301 з примусового виконання виконавчого листа №2-596 виданого Суворовським районним судом м.Одеси 11.06.2008 було знищено у порядку передбаченому законодавством. Ці факти підтверджені матеріалами справи. Відповідно до\~ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, в редакції від 16.02.2010 року (надалі\~Закон №606) виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом (п.8 ч.1). Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ. Згідно з ч.2, 3 ст.38\~Закону №606, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна. Відповідно до ч.2,3 ст. 59\~Закону №606\~у разі сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання. Майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець. 02.06.2016 року було прийнято новий\~закон України «Про виконавче провадження». Згідно з п.7 Розділу 13 Прикінцеві та перехідні положення встановлено,\~Закону України «Про виконавче провадження»\~в редакції від 07.03.2018 року (надалі\~Закон №1404) що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього\~Закону. Відповідно до\~ст. 39 Закону №1404\~виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Згідно з ч.1, 2\~ст.40 Закону №1404\~у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відповідно до ч.4\~ст.59 Закону №1404\~підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Перевірити матеріали виконавчого провадження та надати правову оцінку законності накладення арешту, у рамках якого арештовано майно неможливо, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено. Отже, чинність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно арешту АВ № 978324 від 19.06.2008 року обмежує права та законні інтереси [PERSON] як власника майна так і спадкоємця. Існування арешту та заборони на відчуження майна порушує конституційні права позивача, його право власності та право на спадкування. Відповідно до ч. 1\~ст. 41 Конституції України\~та\~ст. 321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно 3 4. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України наголошує на те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в Постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, згідно з положенням статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. На даний час арешт є перешкодою в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дружини [PERSON] . Отже, існування обтяжень, які накладені на вказане майно унеможливлюють реалізацію Позивачем його права на вступ у спадщину. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відсутні будь-які підстави існування арешту нерухомого майна, в т.ч. у зв`язку з відсутністю виконавчого провадження, знищення якого за терміном зберігання свідчить про те, що воно було закінчено, а тому накладений арешт підлягає скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності. На підставі вищевикладеного та, враховуючи, що позовні вимоги грунтуються на законі, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою, підлягає задоволенню, а порушення прав позивача підлягають усуненню шляхом зняття обтяження.

Outcome: approved