Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Перший заступник керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: 1. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42797986 від 31.08.2018, відповідно до якого державним реєстратором, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1590599480000. 2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: 557 від 31.08.2018, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. щодо квартири [ADDRESS] . 3. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 41925541 від 05.07.2018, відповідно до якого державним реєстратором, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1590599480000. 4. Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: 500 від 05.07.2018, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. щодо квартири [ADDRESS] . 5. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 41900107 від 04.07.2018, відповідно до якого державним реєстратором Чорномазовим Олександром Васильовичем, Київської філії Комунального підприємства «Центр реєстрації» Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1590599480000. 6. Витребувати від [PERSON] квартиру [ADDRESS] на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. 7. Судові витрати стягнути з відповідачів на користь Київської міської прокуратури: код ЄДРПОУ 02190019. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів м. Києва» затверджено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва та об`єктів, які передаються до сфери управління виконавчих органів районних у м. Києві рад. Вказаним рішенням Київради житловий будинок загальною площею 8 852,92 кв. м по [ADDRESS] включено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади Дніпровського району м. Києва (пункт 225 додатку № 5 до вказаного рішення КМР). Відповідно до рішення Київської міської ради від 09.09.2010 № 7/4819 «Про питання організації управління районами в м. Києві», у зв`язку з припиненням Дніпровської районної у м. Києві ради правонаступником права об`єктів комунальної власності територіальної громади Дніпровського району м. Києва є Київська міська рада. У подальшому рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» затверджено переліки об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва. Вказаним рішенням житловий будинок по [ADDRESS] включено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади Дніпровського району м. Києва (пункт 17 додатку № 4 до вказаного рішення КМР). Водночас, згідно з розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.02.2015 №61 «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва», будинок по [ADDRESS] , передано на баланс та обслуговування в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». Поряд із цим встановлено, що 06.11.1975 Виконавчим комітетом Київської міської ради видно ордер №Г 16893 на житлове приміщення (квартиру [ADDRESS] ) [PERSON] та членам його сім`ї - дружині [PERSON] , дочці [PERSON] та сину [PERSON] . В подальшому, 19.03.2003 розпорядженням Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва № 252 змінено договір найму на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , та укладено його з [PERSON] , складом сім`ї із чотирьох осіб, у зв`язку зі смертю квартиронаймача [PERSON] . Згідно інформації Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві від 08.06.2021, [PERSON] померла [INFO] . У зазначеній квартирі залишилися проживати її син [PERSON] , який з 22.09.1988 зареєстрований в спірній квартирі, разом із дружиною [PERSON] та малолітнім сином [PERSON] . Також, 12.03.2020 за згодою [PERSON] , в спірній квартирі зареєстровано його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В подальшому, 03.06.2020 [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього сина, звернулась до органу приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, щодо приватизації квартири [ADDRESS] , право користування якою має її син. На вищезазначене звернення [PERSON] отримала відповідь Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.06.2020, про відмову, щодо приватизації спірної квартири, в зв`язку із тим, що квартира перебуває у приватній власності та на підставі договору купівлі- продажу від 31.08.2018 належить [PERSON] . Поряд з цим, у вищевказаній відповіді зазначено, що первинну реєстрацію права власності на спірну квартиру здійснено в 2018 році за [PERSON] , де підставою внесення запису для державної реєстрації стало свідоцтво про право власності, без номеру, видане 19.09.2001, видавник: Відділ приватизації державного житлового фонду Дніпровської районної адміністрації м. Києва. Однак, згідно відповіді Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, 19.09.2001 свідоцтво про право власності на житло [PERSON] , а також іншим особам органом приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не видавалась. Разом з тим, згідно інформації Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 31.12.2020, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово- комунального господарства України від 16.12.2009 №396, Орган приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не здійснював оформлення документів на приватизацію квартири [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на вищезазначену квартиру не видавалось. Враховуючи викладене, квартира [ADDRESS] перейшла у приватну власність без згоди її дійсного власника, а саме територіальної громади міста Києва. Так, згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності, без номеру, від 19.09.2001, видавник: Відділ приватизації державного житлового фонду Дніпровської районної адміністрації м. Києва, державним реєстратором Чорномазовим О.В., Київської філії Комунального підприємства «Центр реєстрації» Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, 04.07.2018 здійснено реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (номер запису про право власності: 26893448, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1590599480000). У подальшому 05.07.2018 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири що за адресою: [ADDRESS] . В пункті 1.3 договору зазначено, що право власності на спірну квартиру за продавцем підтверджується записом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.07.2018. Номер запису про право власності: 26893448, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1590599480000. Зазначений договір купівлі-продажу квартири посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. та зареєстровано в реєстрі за № 500. Державну реєстрацію права власності на спірне майно за [PERSON] проведено державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. 05.07.2018, номер запису про право власності: 26916943. Надалі, 31.08.2018 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . В даному договорі зазначено, що право власності на вищевказану квартиру за продавцем підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.07.2018. Зазначений договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. та зареєстровано в реєстрі за № 557. Державну реєстрацію права власності на спірне майно за [PERSON] проведено державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. 31.08.2018, номер запису про право власності: 27727468. Разом з цим, первинна реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомого майна від 04.07.2018 суперечать вимогам законодавства, а також інтересам держави і суспільства, порушують публічний порядок, а тому вони підлягають скасуванню. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 19.09.2001, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Дніпровської районної адміністрації м. Києва. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 19.09.2001. Так, згідно свідоцтва про право власності на житло, без номера від 19.09.2001, відділ приватизації державного житлового фонду Дніпровської районної адміністрації м. Києва посвідчує, що квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] . Водночас, відповідно до інформації Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 31.12.2020 та від 19.02.2021, оформлення та видача свідоцтва про право власності на квартиру що за адреою: [ADDRESS] не видавалась. З урахуванням викладеного, свідоцтво про право власності від 19.09.2001 видано без визначеної законом підстави, а тому вищевказане свідоцтво є нікчемним документом та не є підставою для виникнення у [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] . Набуття особою у власність майна в обхід закону та надання державі документів, які не відповідають вимогам законодавства з метою введення держави в оману задля реєстрації права власності на майно, не може свідчити про правомірне набуття особою майна у власність, а відтак є підставою для скасування відповідної державної реєстрації на це майно. Зважаючи на те, що Київська міська рада не приймала рішення про відчуження спірного нерухомого майна, існує потреба у скасуванні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, індексний номер: 41900107, відповідно до якого 04.07.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 66 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1590599480000. Водночас, слід зауважити, що свідоцтво про право власності на спірну квартиру [PERSON] не могло бути видано, оскільки останній не був наймачем спірної квартири, а отже і норми щодо приватизації вищезазначеної квартири, передбачені ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» на [PERSON] не поширювались. Таким чином, приватизація квартири органом приватизації у встановленому законом порядку не здійснювалась, то право власності на квартиру не може належати відповідачам на законних підставах. Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України, оспорювані договори підлягають визнанню недійсними, оскільки за ними проведено відчуження майна, згоду на яких дійсний власник не надавав. Оскільки на підставі вищевказаних договорів купівлі-продажу здійснено також державну реєстрацію права власності на спірну квартиру є потреба у скасуванні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно №26916943 від 05.07.2018, відповідно до якого внесений запис про право власності на квартиру [ADDRESS] . Поряд з цим, необхідно скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно №27727468 від 31.08.2018, відповідно до якого внесений запис про право власності на квартиру [ADDRESS] . Водночас, на наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв`язку з реєстрацією договорів купівлі-продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника. Зважаючи на те, що Київською міською радою рішення про відчуження спірного майна не приймалось, волевиявлення законного власника на відчуження вказаного майна не було. Таким чином, спірне майно підлягає витребуванню від [PERSON] на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України на користь Київської міської ради, як розпорядника майна територіальної громади м. Києва, яка є дійсним власником майна. При цьому рішення суду про витребування майна ефективно поновить порушене право територіальної громади м.Києва, оскільки таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Так, з комунальної власності поза волею власника вибуло нерухоме майно, кошти від продажу якого до бюджету м. Києва не надходили, а територіальна громада взагалі не була учасником правовідносин з відчуження спірного нерухомого майна, тобто внаслідок протиправних дій відбулось незаконне відчуження майна, що є власністю територіальної громади м. Києва, а Київська міська рада захист порушеного права так і не здійснила, відтак даний позов подається Дніпровською окружною прокуратурою міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.11.2021 відкрито провадження у цій справі, за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи, яким роз`яснено їх право подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки. Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками відповідачами отримано не було, вказані документи повернулися до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». 08.12.2021 до суду від третьої особи, Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, надійшли пояснення по суті позову, у яких представник просив суд розглядати справу без присутності представника Служби та прийняти рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини та чинного законодавства. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.01.2022 витребувані докази у справі. 19.07.2022 до суду з Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації надійшов лист на виконання ухвали суду від 27.01.2022. Зазначеним листом повідомлено суд про те, що відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово- комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, Орган приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не здійснював оформлення документів на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на зазначену квартиру не видавалось. 08.11.2022 до суду з Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшли витребувані судом докази на виконання ухвали суду від 27.01.2022. 23.01.2023 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] 26.01.2023 до суду з Дніпровської окружної прокуратури міста Києва надійшла відповідь на відзив. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.02.2023 у задоволені заяви представника відповідача, [PERSON] - [PERSON] про поновлення строку для подання відзиву в межах розгляду цивільної справи за позовом керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва, в інтересах держави в особі: Київської міської ради, до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про скасування державної реєстрації та визнання недійсними договорів відмовлено; відзив відповідача [PERSON] (Вх. № 3293 від 23.01.2023) залишено без розгляду. 27.02.2023 до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшли заперечення у порядку ст. 180 ЦПК України. Цього ж дня, до суду від представника Київської міської ради - Ляхової Я.Ю. надійшли пояснення, у яких остання просить слухати справу у відсутність представника Київської міської ради. 21.03.2023 до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшли письмові пояснення у порядку ст. 43 ЦПК України, у яких останній просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що розпорядження від 19.09.2001 №1049 і свідоцтво про право власності на житло від 19.09.2001 були чинними як на момент проведення державної реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] , так є чинними і станом на день розгляду цієї справи. Враховуючи п. 5 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», свідоцтво про право власності на квартиру від 19.09.2001, видане Відділом приватизації державного житлового фонду Дніпровської районної адміністрації м. Києва на ім`я [PERSON] , є документом, на підставі якого державний реєстратор був зобов`язаний здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру, відтак з урахуванням ч. ч. 1, 2, 5 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підстави для відмови у державній реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] у державного реєстратора були відсутні, а державна реєстрація права власності на квартиру за [PERSON] проведена у відповідності до норм чинного законодавства. Свідоцтво про право власності на житло від 19.09.2001 є лише документом, який посвідчує відповідне право, але не є підставою виникнення такого права, на відміну від розпорядження від 19.09.2001 №1049. Тобто свідоцтво про право власності фіксує факт наявності відповідно права, але не породжує його виникнення. Враховуючи дійсність (чинність) розпорядження від 19.09.2001 №1049, на підставі якого видано Свідоцтво про право власності на житло від 19.09.2001, вимоги прокурора про необхідність скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру від 04.07.2017 за [PERSON] є необґрунтованими, а твердження прокурора, що «...свідоцтво про право власності від 19.09.2001 видано без визначеної законом підстави, а тому вищевказане свідоцтво є нікчемним документом та не є підставою для виникнення у [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] » такими, що не відповідають вимогам закону. Слід звернути увагу прокурора, що свідоцтво видано на підставі розпорядження від 19.09.2001 №1049, чинність якого під сумнів прокурором не ставиться. Крім того, саме свідоцтво також є чинним, не визнано недійсним чи нікчемним, а відтак помилковою є думка прокурора щодо нікчемності свідоцтва. Листи Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 31.12.2020 та від 19.02.2021 не спростовують законності видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на житло від 19.09.2001. Інформація щодо невидачі [PERSON] свідоцтва про право власності на житло, наведена у листах Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 31.12.2020 та від 19.02.2021 може стосуватись лише періоду діяльності Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, починаючи з 31.10.2010, та не спростовує факту видачі даного свідоцтва 19.09.2001. Інших доказів прокурором не надано. Також, у матеріалах справи № 755/14095/21 відсутні докази того, що Свідоцтво про право власності на квартиру від 19.09.2001 та розпорядження від 19.09.2001 № №1049 не видавались уповноваженими на час його видачі органами та/або було підроблені, оскільки матеріали справи не містять належним чином засвідченої копії вироку суду, що набрав законної сили, яким встановлено вказаний факт підробки зазначених документів. Вважає, що у задоволенні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 41900107 від 04.07.2018 слід відмовити, не підлягає задоволенню й вимога про визнання недійсними договору купівлі-продажу. Посилається на те, що квартира вибула з володіння Київської міської ради з її волі, оскільки була передана в управління територіальної громади Дніпровського району м. Києва. 21.03.2023 ухвалою, постановленою у порядку ч. 4 ст. 259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва - Шитої Н.М. про витребування доказів задоволено та витребувано у старшого слідчого Ковальчука О.В. Дніпровського управління поліції ГУ НП м. Києва доказів, які відповідно до ухвали суду від 27.01.2022 витребовувалися у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. 23.03.2023 на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 13.03.2023 направлено дану цивільну справу № 755/14095/21 до Київського апеляційного суду, для апеляційного розгляду апеляційного скарги представника [PERSON] - [PERSON] на ухвалу суду від 22.02.2023. 17.04.2023 до суду від старшого слідчого Ковальчука О.В. Дніпровського управління поліції ГУ НП м. Києва надійшли витребувані ухвалою суду від 21.03.2023 докази. Постановою Київського апеляційного суду від 05.07.2023 апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22.02.2023 залишено без змін. 26.07.2023 матеріали вказаної цивільної справи надійшли до Дніпровського районного суду м. Києва з Київського апеляційного суду та 28.08.2023 були передані у провадження судді Катющенко В.П. Інших заяв по суті справи та клопотань не надходило. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.09.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва, в інтересах держави в особі: Київської міської ради, до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про скасування державної реєстрації та визнання недійсними договорів, яку призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва Шита Н.М. підтримала заявлений позов та просила його задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у ньому. Вказала, що [PERSON] не є добросовісним набувачем, оскільки не звернув увагу на те, що всі правочини з квартирою були вчинені реєстратором в один місяць: як первинна реєстрація права власності, так і через місяць договір купівлі-продажу з [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечив, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим, просив відмовити у його задоволенні, з підстав викладених у поясненнях. Зазначив, що відповідач оглядав квартиру перед придбанням, у ній нікого не було. Після придбання квартири здав її в оренду. Коли купував квартиру, то нотаріус перевірив реєстр, жодних перешкод не було для укладення договору. Квартиру показував та пропонував купити ріелтор, він і показував документи на квартиру. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, вислухавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, 06.11.1975 Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів працюючих було видано ордер № Г16893 [PERSON] на сім`ю, яка складається з чотирьох осіб на квартиру [ADDRESS] . Рішенням Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів», жилий будинок [ADDRESS] затверджено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва. Згідно витягу з розпорядження № 252 від 19.03.2003 «Про зміну договору найму жилих приміщень», дозволено ЖРЕО № 403 змінити договір найму на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , та укласти його з гр. [PERSON] , складом сім`ї із чотирьох осіб, у зв`язку зі смертю квартиронаймача [PERSON] . При цьому, 04.11.2017 було складено актовий запис про смерть [INFO] [PERSON] , що підтверджується листом Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 1262/21.6-09 від 08.06.2021. Рішенням Київської міської ради від 09.09.2010 № 7/4819 «Про питання організації управління районами в м. Києві», у зв`язку з припиненням Дніпровської районної у м. Києві ради правонаступником права об`єктів комунальної власності територіальної громади Дніпровського району м. Києва є Київська міська рада. Рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва», затверджено перелік об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва, до якого віднесено житловий будинок [ADDRESS] . Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.02.2015 № 61, закріплено з 16.02.2015 на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» об`єкти житлового і нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті державної адміністрації, та елементи зовнішнього благоустрою згідно з додатками 1, 2, 3, до якого віднесено: житлові приміщення у житловому будинку [ADDRESS] . Рішенням Київської міської ради від 27.02.2020 № 142/8312 «Про перейменування вулиці у Дніпровському районі міста Києва», перейменовано [ADDRESS] . 28.12.2007 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 3100 Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. 03.06.2020 [PERSON] в інтересах свого сина [PERSON] , [INFO] звернулась до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо приватизації квартири [ADDRESS] . Листом Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.06.2020 № 103-103/Г-572-4259, повідомлено [PERSON] про те, що станом на 09.06.2020, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, Орган приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не здійснював оформлення документів на приватизацію квартири [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на зазначену квартиру не видавалось. Разом з тим, повідомлено, що згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] знаходиться в приватній власності. 21.12.2020 [PERSON] в інтересах свого сина звернулась до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою та просила з метою захисту майнових прав дитини та збереження комунального майна територіальної громади міста Києва, переданого в управління Дніпровської РДА, звернутись до органів прокуратури з відповідним листом. 31.12.2020 Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією було направлено лист для з`ясування обставин кримінального правопорушення, що проявилось у незаконному заволодінні майном комунальної власності територіальної громади міста Києва, а саме: квартирою [ADDRESS] . Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] за період з 30.01.2017 по 24.12.2020, зареєстрованими значаться: [PERSON] ( [INFO] знята з реєстрації), [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.02.2021 № 103/1412/43/2, станом на 18.02.2021 згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенням про порядок передачі квартир і будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, Орган приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не здійснював оформлення документів на приватизацію квартири [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на зазначену квартиру [PERSON] не видавалось. При цьому, 03.06.2020 № 103/Г-572 через Відділ звернення громадян до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації поступило звернення від [PERSON] щодо приватизації квартири та надання роз`яснення щодо переліку документів, які необхідні для приватизації квартири адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.06.2021 № 103/5167/43/2, що згідно із журналом реєстраційних записів приватизації державного житлового фонду 19.09.2001 свідоцтва про право власності на житло гр. [PERSON] , а також іншим особам, органом приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не видавалось. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 за № 109/17404, орган приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не здійснював оформлення документів на приватизацію квартири [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на зазначену квартиру не видавалось. У розрізі наведеного, судом також встановлено, що 05.07.2018 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким продавець передає /(продає) майно, а саме квартиру у власність покупця, а покупець приймає (купує) майно і сплачує за нього обговорену грошову суму, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Бригідою В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 500. Згідно п. 1.2., 1.3. Договору купівлі-продажу квартири від 05.07.2018, за даним договором відчужується квартира [ADDRESS] . Загальна площа цієї квартири становить 66 кв.м., житлова площа 41,9 кв.м. Право власності на зазначену квартиру, що відчужується, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за продавцем 04.07.2018 державним реєстратором Чорномазовим О.В., Київської філії Комунального підприємства «Центр реєстрації» Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, м. Київ, номер запису про право власності: 26893448, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1590599480000, індексний номер витягу: 129722597. Заявами, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Бригідою В.О., від 05.07.2018 [PERSON] ствердив, що у відчужуваній квартирі [ADDRESS] ніхто не зареєстрований та не проживає, а квартира є його особистою приватною власністю. Як убачається із свідоцтва про право власності на житло від 19.09.2001, Відділ приватизації державного житлового фонду Дніпровської районної адміністрації м. Києва посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності гр. [PERSON] . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 66 кв.м. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 19.09.2001 № 1249. 31.08.2018 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким продавець передає /(продає) майно, а саме квартиру у власність покупця, а покупець приймає (купує) майно і сплачує за нього обговорену грошову суму, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Бригідою В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 557. Згідно п. 1.2., 1.3. Договору купівлі-продажу квартири від 05.07.2018, за даним договором відчужується квартира [ADDRESS] . Загальна площа цієї квартири становить 66 кв.м., житлова площа 41,9 кв.м. Право власності на зазначену квартиру, що відчужується, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за продавцем 05.07.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., номер запису про право власності: 26916943, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1590599480000, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.07.2018 індексний номер витягу: 129904951 Заявами, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Бригідою В.О., від 31.08.2018 [PERSON] ствердив, що у відчужуваній квартирі [ADDRESS] ніхто не зареєстрований і не проживає, а квартира є його особистою приватною власністю. Поряд з цим, згідно витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] станом на 31.08.2018, зареєстрований з 22.09.1988 [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Інформації № 264207733 від 02.07.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яким є квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1590599480000, 04.07.2018 16:26:43 державним реєстратором Чорномазовим О.В., Київська філія Комунального підприємства «Центр реєстрації» Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, м. Київ, внесено запис про право власності: 26893448, на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, виданий 19.09.2001, видавник: Відділ приватизації державного житлового фонду Дніпровської районної адміністрації м. Києва, за яким право приватної власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . У подальшому, 05.07.2018 20:21:51 приватним нотаріусом Бригіда В.О., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, внесено запис про право власності: 26916943, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 500, виданий 05.07.2018, видавник: Бригіда В.О. приватний нотаріус Київський міський нотаріальний округ, за яким право приватної власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . У подальшому, 31.08.2018 21:49:20 приватним нотаріусом Бригіда В.О., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, внесено запис про право власності: 27727468, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 557, виданий 31.08.2018, видавник: Бригіда В.О. приватний нотаріус Київський міський нотаріальний округ, за яким право приватної власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до ст. 60 цього ж Закону територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Частина 5 даної статті зазначає, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Враховуючи викладене, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Київська міська рада як розпорядник майна територіальної громади міста Києва. Разом з цим, Дніпровською окружною прокуратурою міста Києва встановлено неналежне виконання Київською міською радою повноважень щодо контролю за використанням комунального майна. Відповідно до Порядку роботи з позовними заявами, рішеннями суду у справах, стороною яких є Київська міська рада, Київський міський голова та заступник міського голови - секретар Київради, затвердженого розпорядженням Київського міського голови від 17.11.2011 №225, Департамент будівництва та житлового забезпечення здійснює представництво Київської міської ради у судових установах. Дніпровська окружна прокуратура міста Києва листом від 25.06.2021 № 10.54-50-2439вих-21 повідомила Департамент будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації про обставини незаконного вибуття квартири [ADDRESS] з комунальної власності, з огляду на що Дніпровською окружною прокуратурою м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради підготовлено позовну заяву в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про скасування державної реєстрації та визнання договорів недійсними. Згідно з відповіддю Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 06.05.2021 № 056/95-08/9798 заходи щодо повернення спірного майна Департаментом в інтересах Київської міської ради не вживалися, у зв`язку з чим просять вжити заходи цивільно-правового характеру в інтересах Київської міської ради, пред`явивши відповідний позов. Враховуючи викладене, Дніпровською окружною прокуратурою міста Києва повідомлено Київську міську раду та Департамент будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації про незаконне вибуття з комунальної власності житлового приміщення, яке належить територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради, однак Київською міською радою та Департаментом будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації не вжито жодних заходів щодо повернення спірного майна у судовому порядку, що свідчить про бездіяльність Київської міської ради. На підставі ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Київською місцевою прокуратурою № 4 повідомлено Київську міську раду про звернення до суду з цим позовом. За вимог ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» уповноважені суб`єкти управління об`єктами державної власності відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть облік об`єктів державної власності, що перебувають в їх управлінні, здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням таких об`єктів, приймають рішення щодо умов їх подальшого використання. Відповідно до п. 7 ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України. Згідно із ст. 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є у комунальній власності. Порядок здійснення приватизації державного житла в Україні визначений у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ст. 1 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Частиною 1 ст. 2 цього ж Закону визначено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. Згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 № 121 «Про реалізацію районними в м. Києві державними адміністраціями окремих повноважень», питання щодо приватизації державного житлового фонду належить до повноважень районних в місті Києві державних адміністрацій. Таким чином, відчуження комунального майна повинно відбуватися в рамках приватизаційної процедури в порядку, визначеному вказаними законодавчими актами. Водночас, 15.04.1991 року набрав чинності Закон УРСР «Про власність», статтею 31 якого було встановлено, що до державної власності в Українській РСР належить загально - державна (республіканська) власність і власність адміністративно - територіальних одиниць (комунальна власність). Відповідно до ч. 2 ст. 32 зазначеного Закону суб`єктами права комунальної власності є адміністративно - територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Кабінетом Міністрів України 05.11.1991, на виконання постанови Верховної ради УРСР від 26.03.1991 року «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність», прийнято постанову № 311 «Про розмежування державного майна України, між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно - територіальних одиниць (комунальною власністю)», якою затверджено Перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно - територіальних одиниць (комунальної власності). Відповідно до розділу 2 Переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно - територіальних одиниць (комунальної власності), до власності територіальної громади міста Києва передано житловий та нежитловий фонд міської Ради народних депутатів, житлово - експлуатаційні, ремонтно - будівельні та інші організації, по`вязані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду. Повноваженнями щодо розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя постановою КМ України № 311 були наділені облвиконкоми, Київський і Севастопольський міськвиконкоми з участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів. З урахуванням наведеного, виходячи з доказів наявних у матеріалах справи, прийняття рішення щодо передачі у власність квартири [ADDRESS] належить до компетенції Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. З огляду на надані суду письмові докази, судом встановлено, що [PERSON] не набував право власності на квартиру [ADDRESS] шляхом приватизаційної процедури, оскільки рішення щодо оформлення документів на приватизацію квартири [ADDRESS] Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією не приймалися, свідоцтво про право власності на зазначену квартиру нікому не видавалось, що свідчить про наявність порушення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». За таких обставин, квартира [ADDRESS] , загальною площею 66 кв. м, є комунальною власністю та належить територіальній громаді міста в особі Київської міської ради, оскільки нею вказане майно не відчужувалося, право власності територіальної громади м. Києва в силу закону на вказане майно не припинялося, а [PERSON] не набував права власності на майно у встановленому законом порядку. Оскільки, виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів працюючих ордер № 16893 серії Г від 06.11.1975 про право на зайняття квартири [ADDRESS] видано саме [PERSON] , отже, саме він міг звертатися до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації щодо приватизації вказаної квартири, а отже [PERSON] не міг набути право власності на спірну квартиру на підставі свідоцтва про право власності від 19.09.2001 виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Дніпровської районної адміністрації м. Києва. Отже, свідоцтво про право власності на житло від 19.09.2001 видане Відділом приватизації державного житлового фонду Дніпровської районної адміністрації м. Києва [PERSON] на квартиру [ADDRESS] не є законною правовою підставою для набуття права власності на вказану квартиру [PERSON] , а тому в останнього були відсутні будь-які правові підстави для відчуження вказаного майна на користь третіх осіб. За нормою ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 203 ЦК України). Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд має встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Відповідно до статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказані правові висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18). Статтею 228 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок. Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку. З огляду на зазначене, можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави. Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Оскільки спірна квартира не могла бути відчужена особою, яка не є її власником, відтак договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: 500 від 05.07.2018, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Бригідою В.О., щодо квартири [ADDRESS] та укладений в наступному договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: 557 від 31.08.2018, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Бригідою В.О., щодо квартири [ADDRESS] , суперечать приписам ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України та моральним засадам суспільства, що відповідно до ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України є підставою для визнання указаних договорів недійсними. Крім того, враховуючи спрямованість спірних договорів купівлі-продажу на незаконне відчуження квартири, вказані правочини є такими, що порушують публічний порядок, тобто є недійсними з моменту їх вчинення. Відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Таким чином, судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів того, що [PERSON] у встановленому порядку набув право власності на спірну квартиру у порядку процедури приватизації, оскільки рішення щодо оформлення документів на приватизацію квартири [ADDRESS] Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією не приймалися, свідоцтво про право власності на зазначену квартиру нікому не видавалось, що свідчить про наявність порушення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відтак останній без відповідної правової підстави заволодів комунальним майном територіальної громади м. Києва, не міг його як власник відчужити, проте у подальшому продав таке майно [PERSON] , внаслідок чого останній відчужив спірну квартиру [PERSON] , а отже договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: 500 від 05.07.2018, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Бригідою В.О., щодо квартири [ADDRESS] та укладений в наступному договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: 557 від 31.08.2018, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Бригідою В.О., щодо квартири [ADDRESS] суперечать вимогам ст. 658 ЦК України, приписам ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, що відповідно до ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України є підставою для визнання їх недійсними. У відповідності до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру прав відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником. За ч. 4 ст. 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що інститут реєстрації права власності - це за своєю суттю є підтвердження державою права власності на майно за відповідною особою. При цьому держава наділена повноваженнями підтвердити таке право особи виключно у тому випадку, якщо ця особа набула майно у власність законно. Відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться у тому числі на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 01.01.2013 органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень» відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі. У відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно з п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16.01.2020, яка діяла на час прийняття оскаржуваних рішень) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Зокрема, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Однак, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, в розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] не був власником спірної квартири, а тому не міг відчужити таке майно за договором купівлі-продажу [PERSON] , який, у свою чергу, не міг відчужити спірну квартиру [PERSON] , та який відповідно не міг укладати відносно такого майна договорів відчуження, що зумовлює неможливість добросовісного набуття у власність спірного майна [PERSON] за договором купівлі-продажу від 31.08.2018, а державна реєстрація за останнім права власності на вказане майно фактично зберігає за ним повноваження щодо володіння, користування та розпорядження спірним майном, то підлягають скасуванню: 1) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14900107 від 04.07.2018, відповідно до якого державним реєстратором Чорномазовим Олександром Васильовичем, Київської філії комунального підприємства «Центр реєстрації» Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1590599480000; 2) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41925541 від 05.07.2018, відповідно до якого державним реєстратором, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1590599480000; 3) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42797986 від 31.08.2018, відповідно до якого державним реєстратором, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1590599480000. Як установлено за матеріалами справи, квартира [ADDRESS] , загальною площею 66 кв.м, є власністю держави в особі Київської міської ради, проте право власності на вказане майно зареєстроване за [PERSON] а в подальшому за [PERSON] , [PERSON] поза волею дійсного власника майна, отже зазначене тягне за собою визнання недійсними всіх договорів, укладених відносно вказаного житла. Відтак, [PERSON] , не будучи власником спірного майна, не міг укладати відносно нього жодних договорів відчуження, а спірна квартира вибула з власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради з порушенням приватизаційної процедури, що тягне за собою визнання недійсними усіх договорів, укладених відносно цього житла та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятих на підставі таких недійсних договорів, оскільки реєстрація права власності, що відбулась на підставі документів, визнаних недійсними, порушує право дійсного власника цього майна - територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. З урахуванням наведеного, вирішуючи вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння, у розрізі спірних правовідносин, суд виходив з такого. Правовими підставами для звернення позивача за захистом порушених прав є положення ст. 387 Цивільного кодексу України, за якими власник має право витребувати своє майно, від особи яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.11.2022 в справі № 522/14900/19 (провадження № 61-10361св22) вказано, що: «можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21). Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19). Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17). Частиною 2 ст. 328 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності та за умовами ч. 3 ст. 397 Цивільного кодексу України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За приписами ст. 400 Цивільного кодексу України недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Таким чином, зважаючи на встановлені обставини у їх сукупності у межах розгляду даного цивільного спору, з урахуванням доказів на їх підтвердження, обраних позивачем способів захисту, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача також у частині витребування від [PERSON] квартири [ADDRESS] на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, оскільки матеріалами справи підтверджено, упродовж судового розгляду встановлено, що безпосередньо [PERSON] міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, проте не вчинив жодних дій для з`ясування правової підстави належності майна попереднім власникам для убезпечення реальних ризиків при придбані майна. Останній не взяв до уваги те, що як первісна реєстрація майна, так і подальші реєстрації права власності на спірну квартиру провадились упродовж коротких проміжків часу та те, що попередня реєстрація права власності, так і реєстрація права власності за [PERSON] на спірну квартиру проводилась приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Бригідою В.О., відтак посилання останнього про те, що йому було невідомо про наявність перешкод в частині набуття спірної квартири у власність не можуть бути взяті до уваги судом зважаючи на викладене, за відсутності доказів на підтвердження протилежного, відтак доцільним способом захисту прав територіальної громади міста Києва у розрізі наведеного є витребування у [PERSON] квартири [ADDRESS] на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва, в інтересах держави в особі: Київської міської ради, до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про скасування державної реєстрації та визнання недійсними договорів, шляхом визнання недійсними наступних договорів: купівлі-продажу квартири, серія та номер: 500 від 05.07.2018, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Бригідою В.О., щодо квартири [ADDRESS] та купівлі-продажу квартири, серія та номер: 557 від 31.08.2018, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Бригідою В.О., щодо квартири [ADDRESS] ; та скасування наступних рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14900107 від 04.07.2018, відповідно до якого державним реєстратором Чорномазовим Олександром Васильовичем, Київської філії комунального підприємства «Центр реєстрації» Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1590599480000, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41925541 від 05.07.2018, відповідно до якого державним реєстратором, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1590599480000, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42797986 від 31.08.2018, відповідно до якого державним реєстратором, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1590599480000. Поряд з цим, з урахуванням характеру спірних правовідносин, приналежності спірної квартири до комунальної власності територіальної громади міста Києва, суд вважає належним обраний позивачем спосіб захисту та доцільним до застосування у розрізі спірних правовідносин між сторонами даного цивільного спору, що полягає у витребуванні від [PERSON] квартири [ADDRESS] на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Інші доводи сторін, наведені у позові та заявах по суті справи, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь Київської міської прокуратури підлягає стягненню судовий збір з відповідачів у загальній сумі 24 847,80 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: approved