Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] та визнати позивача опікуном. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є сестрою [PERSON] , [INFO] . Відповідач по справі в родині не проживає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дочки [PERSON] , не бере участі у її вихованні, не надає матеріальної допомоги, місце проживання її невідомо. З грудня 2020 року позивач по справі сама займається вихованням дитини, її розвитком, забезпечує гідне життя власними силами, матеріально утримує, забезпечує всім необхідним, з огляду на що просить позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, надала заяву, згідно якої просив справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачк [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, жодних заяв, клопотань до суду від неї не надійшло, про дату та час судового засідання сповіщена належним чином, що підтверджується наявними в справі доказами, шляхом надіслання рекомендованого повідомлення та розміщенням оголошення на сайті «Судова влада». Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, прорсив ухвалити рішення з урахуванням інтересів неповнолітньої [PERSON] , не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В порядку ч. 2ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, частини другої статті 247, ст. 288 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Ухвалою суду від 25 серпня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, зобов`язано Виконавчий комітет Саксаганської районної в місті Кривому Розі ради, як орган опіки та піклування, надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору з приводу позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На виконання ухвали від 25 серпня 2023 року Виконавчим комітетом Саксаганської районної у місті ради суду надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] за вих № 10/02.2.01-18-5582 від 06.12.2023. Ухвалою суду від 25 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження скрії [NUMBER] від 22.06.2022 (а. с. 8). Батько [PERSON] , [INFO] - [PERSON] помер [INFO] (а. с. 9 - копія свідоцтва про смерть). Після смерті [PERSON] неповнолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом із своєю сестрою у [ADDRESS] . Відповідно до акту про спільне непроживання осіб за місцем реєстрації, мати [PERSON] , 1982 року народження спільно з дітьми [PERSON] , 2002 року народження та [PERSON] , 2008 року народження за вказаною адресою не проживала понад три роки (а. с. 10). Згідно з довідкою Криворізької гімназії № 58 Криворізької міської ради № 94 від 20.04.2023, адміністрація навчального закладу підтверджує, що учениця 8 класу [PERSON] , [INFO] проживала разом із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Батько помер [INFO] . Матір дитини в родині не проживала протягом останніх трьох років. Матір не цікавиться навчальною діяльністю та розвитком дитини, не відвідує батьківські збори, не перебуває у батьківських спільнотах класу. На зв`язок з класним керівником не виходить, на телефонні дзвінки не відповідає (а. с. 11). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , наданого суду Виконавчим комітетом Саксаганської районної у місті ради, за інформацією комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Криворізької міської ради, неповнолітня [PERSON] знаходиться під наглядом АЗПСМ № 1, має декларацію з лікарем-педіатром [PERSON] з 02.09.2020. Профілактичні щеплення виконані у повному обсязі за віком, дитина соматично здорова. Обов`язки з виховання та лікування дитини виконує її сестра [PERSON] . Під час проведення перевірки було встановлено, що [PERSON] за адресою зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] фактично не мешкає понад два роки, за свідченнями сусідів веде мігруючий антисуспільний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, встановити фактичне її місце перебування не виявилось можливим. Під час комісійного обстеження спеціалістами служби у справах дітей умов проживання неповнолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що квартира централізовано забезпечена тепло-., електро-, газо- та водопостачанням, водовідведенням, потребує косметичного ремонту, санітарно-гігієнічні умови у задовільному стані, у квартирі чисто та охайно, житло устатковане меблями, побутовою технікою. Для неповнолітньої [PERSON] відведено окрему кімнату, в якій облаштоване спальне місце, наявний стіл для навчання, створено належні умови для її розвитку, виховання та проживання, у наявності чиста постільна білизна, рушники, засоби гігієни, дитина забезпечена одягом, взуттям за сезонами. У квартирі наявний запас продуктів харчування, готова їжа. Стосунки у сім`ї панують доброзичливі. Згідно з психолого-педагогічною характеристикою, наданою Криворізькою гімназією № 58 Криворізької міської ради у відношенні [PERSON] , дитина навчається у закладі з 01.09.2015, за період навчання зарекомендувала себе з позитивного боку. Вихованням [PERSON] займається її сестра [PERSON] , увагу приділяє бабуся. Сестра підтримує постійний зв`язок з класним керівником [PERSON] , цікавиться її навчанням, сумлінно ставиться до її виховання. За інформацією Криворізького міського центру соціальних служб, сім`я [PERSON] перебуває на обліку та під соціальним супроводом центру. Пропозицій щодор доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] центром не надано. У ході спілкування спеціалістів служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місці ради з неповнолітньої [PERSON] , остання пояснила, що обізнана про наявність у провадженні суду справи за позовом її сестри про позбавлення матері [PERSON] батьківських прав. Зазначила, що мати дійсно останні чотири роки жодної участі у її вихованні не бере, не цікавиться її життям та здоров`ям, не телефонує, а на її дзвінки відповідає зрідка. Мати зловживає спиртними напоями та жодного разу, коли їй вдається з нею зв`язатись телефоном, перебуває у стані сп`яніння. Під час останньої телефонної розмови у вересні 2023 року, мати сказала, що відмовляється від неї та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. З матір`ю вона бачилась дуже давно, адресу її місця проживання вона не знає. Неодноразово вжиті працівниками служби у справах дітей спроби встановити зв`язок з [PERSON] , провести профілактично-розяснювальну роботу, з`ясувати відношення до дочки [PERSON] , виявились марними. Враховуючи викладене, орган опіки та піклування під час вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні [PERSON] , [INFO] покладається на розсуд суду (а. с. 40 - 42). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Частина 8 статті 7 СК України визначає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Положення статті 150 СК України регламентують, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, тощо. Статтями 18, 27 «Конвенції про права дитини» (ратифікованої постановою ВР України №789-XII від 27 лютого 1991 року) встановлено, що батьки несуть загальну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Положення частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначають, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Крім того, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 753/2025/19) в постанові від 06 травня 2020 року, зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі N 211/559/16-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статей 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому при вирішенні спору щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дочки, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі. Дослідивши фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, суд прийшов до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок у постанові від 29 липня 2021 року (справа № 686/16892/20), згідно якого позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Під час повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, судом встановлено, що мати неповнолітньої [PERSON] , [INFO] - [PERSON] фактично самоусунулася від виховання та утримання дочки, не піклується про неї, не проявляє заінтересованості до її долі, не цікавиться її навчанням, станом здоров`я, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, матеріально не утримує, що негативно впливає на фізичний розвиток дочки як складову виховання. При прийнятті рішення суд враховує, що самоусунення від виконання батьківських обов`язків позивачем здійснено в умовах воєнного стану, тобто в той період, коли неповнолітня дитина потребує посиленої уваги та захисту з боку батьків. На даний час [PERSON] [INFO] фактично взагалі позбавлена батьківського піклування, що негативно впливає на її емоційний стан та психічний розвиток. Батько дитини помер, а її вихованням та утриманням займається її повнолітня сестра - [PERSON] , [INFO] , позивач по справі. З урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку, що відповідачка тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків, матеріально дитину не забезпечує, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. На підставі встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що відповідачка свідомо нехтує своїми обов`язками відносно виховання та утримання дочки, що підтверджується матеріалами справи, та наразі змінити поведінку останньої у кращу сторону не виявляється можливим. Європейський суд з прав людини у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Також, положення статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначають, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім того, статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що вівдповідач по справі нехтує потребами своєї дитини, порушує її права на належне батьківське виховання та систематично не виконує батьківські обов`язки, не надає матеріальної домомоги на її утроимання, що в сукупністю зі мовчазною позицією відповідачки, є підставою для задоволення позову. При цьому суд вважає, що у разі зміни свого ставлення до вказаного вище, відповідачка у встановленому законом порядку може відновити вказаний статус шляхом звернення до суду з відповідним позовом. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дочки є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дочки, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлена можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни нею свого ставлення відносно дитини, та поновлення у встановленому порядку батьківських прав. Окрім того, відповідно до ст. 55 Цивільного кодексу України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ст. 59 Цивільного кодексу України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Частиною четвертою статті 60 Цивільного кодексу України передбачено, що суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 62 Цивільного кодексу України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників (ч.ч.2-5 ст. 63 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 243 Сімейного кодексу України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Згідно до Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.99 N 34/166/131/88, опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Пунктами 1.2 вказаних Правил, опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Відповідно п. 42, 43 до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. N 866 опіка, піклування над дитиною встановлюється рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за наявності документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку, або судом. Опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. У разі призначення опікуна, піклувальника враховується бажання дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування. Бесіда з дитиною проводиться працівником служби у справах дітей з урахуванням її віку, обставин, за яких вона втратила батьківське піклування, не принижуючи гідність дитини та осіб, які виявили бажання взяти її під опіку, піклування. За результатами бесіди складається довідка. Враховуючи вищенаведені докази по справі, а також приймаючи до уваги волевиявлення позивача бути піклувальником [PERSON] , [INFO] , та їх доброзичливі стосунки, а також той факт, що позивач по справі протягом тривалого часу приймає активну участь у виханні та забезпеченні [PERSON] , [INFO] , їхні сімейні та приязні відносини, та вважаючи, що неповнолітня дитина фактично залишилася на самоті без батьківського піклування, суд вважає, що позивача слід призначити піклувальником [PERSON] , [INFO] . Згідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. З огляду на задоволення позовних вимог, сплачений судовий збір відповідно до норм ст. 141 ЦПК України підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача.

Outcome: approved