Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

22.02.2022 р. позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу щомісячно, але не менше 50% прожитвкого мінімуму для особи, яка втратила працездатність. В обґрунтування свого позову зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Корабельного районного суду від 06.10.2014 року шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 11.01.1992 року, розірвано. Від даного шлюбу у них є спільна повнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Вказала, що донька є є інвалідом з дитинства, група інвалідності перша А, інвалідність встановлена безстроково, за станом здоров`я потребує постійного стороннього нагляду й догляду. Вона постійно піклується про свою доньку та здійснює догляд за нею, оскільки остання потребує постійної опіки. Також зазначила, що в провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа за її заявою про визнання [PERSON] недієздатною та встановлення опіки. Повідомила, що після розірвання шлюбу донька-інвалід, яка потребує постійного стороннього догляду та опіки, проживає разом з нею, позивач її утримує, виховую та піклується про неї. Оскільки дитина є інвалідом з дитинства, шансів на одужання у неї немає. У зв`язку із тим, що вона весь час знаходиться біля доньки, вона не має можливості працювати та знаходиться у скрутному матеріальному становищі і потребує матеріальної допомоги на утримання, догляд та лікування повнолітньої дитини-інваліда, оскільки несе витрати на харчування, одяг, сплату комунальних послуг, купівлю предметів для навчання та лікування, а також проходження реабілітаційних курсів для дітей-інвалідів. Пояснила, що не може дозволити собі працювати, оскільки у довідці до акту МСЕК її доньки зазначено, що вона потребує постійного стороннього нагляду та догляду. Оскільки батько дитини є працездатною особою, з урахуванням вимог законодавства, просила стягнути з останнього аліменти на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю, тому звернулася в суд з даним позовом. Ухвалою судді Лазаревої Г.М. від 23.02.2022 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. 30.05.2023 р. на підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та рішення зборів суддів Корабельного районного суду м. Миколаєва, був здійснений повторний автоматизований розподіл даної судової справи та на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу за позовом [PERSON] \~до [PERSON] ,\~третя особа:\~ [PERSON] ,\~про стягнення\~аліментів на\~утримання повнолітньої\~дитини-інваліда було передано в провадження судді Чернявської Я.А. Ухвалою судді Чернявської Я.А. від 30.05.2023 р. дана цивільна справа була прийняття до свого провадження та призначено по справі судове засідання. В судове засідання позивач не з`явилася, про дату та час судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином, про поважність причин своєї неявки суд не повідомила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином на своєчасно. У поштових повідомленнях від 24.07.2023 р. і 06.11.2023 р. листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Третя особа та її представник в судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1992 року. Вказаний шлюб був розірваний на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєві від 06.10.2014 р., ухваленим за результатами розгляду цивільної справи № 488/3838/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.01.2000 р. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю з дитинства та їй встановлена група інвалідності перша А безстроково. Вказане підтверджується відповідною довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААА № 545063. З названої довідки також вбачається, що [PERSON] , 1999 р.н., має потребу в постійному сторонньому нагляді та догляді. З Витягу з протоколу № 6 від 10.11.2021 р. та подання опікунської ради при виконавчому комітеті Миколаївської міської ради від 06.12.2021 р. вбачається, що позивач [PERSON] постійно піклується про доньку [PERSON] , 1999 р.н., яка є особою з інвалідністю І-А групи з дитинства, здійснює догляд за нею, а тому органом опіки було рекомендовано призначити позивача опікуном [PERSON] у разі визнання її судом недієздатною. Згідно з статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Тобто вказана стаття передбачає, що батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати своїх дітей після досягнення ними повноліття за наявності сукупності таких обставин: дочка або син є непрацездатними; непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надати таку допомогу. Згідно з ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Відповідно до ст. 201 СК України щодо застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Вказана норма встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право: - один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю; - дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; - цей з подружжя опікується нею; - другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Відповідно до частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодуксу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання. Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»). Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина. Згідно з статтею 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом беззаперечно встановлено, що повнолітня донька сторін є особою з інвалідністю першої групи, з дитинства. Проживає з матір`ю, оскільки за станом свого здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Відповідач проживає окремо, не допомагає позивачці доглядати за їхньою спільною непрацездатною донькою, яка потребує матеріальної допомоги у зв`язку з інвалідністю. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд виходить з принципів розумності та справедливості та вважає за необхідне задовольнити позовну заяву та стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини-інваліда у розмірі - 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність. Доказів того, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти суду не надано. З відповідача слід також стягнути судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 5 Закону України Про судовий збір, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved