Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. У своїй позовній заяві просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 23.12.2021, укладеним між [PERSON] ( [ADDRESS] ; РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] ; РНОКПП: [NUMBER] ), посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишкіною А.О. та зареєстрованим в реєстрі за №3541, а саме на нерухоме майно: - квартиру [ADDRESS] . Реєстраційний номер об?єкта: 888267180000; - квартиру [ADDRESS] . Реєстраційний номер об?єкта: 888284680000, які належать [PERSON] на праві власності, а також встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: - квартири [ADDRESS] . Реєстраційний номер об?єкта: 888267180000; - квартири [ADDRESS] . Реєстраційний номер об?єкта: 888284680000, які належать [PERSON] на праві власності, шляхом проведення електронного аукціону щодо предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження згідно з Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку»: за рахунок коштів, отриманих від реалізації у встановленому порядку предмета іпотеки: - квартири [ADDRESS] . Реєстраційний номер об?єкта: 888267180000; - квартири [ADDRESS] . Реєстраційний номер об?єкта: 888284680000, які належать [PERSON] на праві власності, задовольнити вимогу [PERSON] ( [ADDRESS] ; РНОКПП: [NUMBER] ) у розмірі 572 949,83 доларів США. Обґрунтував свій позов тим, що 23.12.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишкіною А.О. та зареєстрований в реєстрі за №3539. За умовами пункту 1 Договору позики позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 15 434 853 гривні 10 копійок, що на день укладення Договору позики за становило еквівалент 566 400 доларів США 00 центів, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві суму позики в строк до 04.11.2022 в порядку та на умовах, визначених Договором позики. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Договором позики, 23.12.2021 між позивачем, як іпотекодержателем, та [PERSON] , як іпотекодавцем, договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишкіною А.О. та зареєстрований в реєстрі за №3541, за умовами пункту 1.2 якого в забезпечення своєчасного повернення позики за Договором позики іпотекодавець, як майновий поручитель позичальника, передав іпотекодержателю в іпотеку наступне нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта: 888267180000; квартиру [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта: 888284680000 які належать іпотекодавцю на праві власності. Відповідачем свої боргові зобов`язання не виконав, а тому позивач просить суд звернути стягнення предмет іпотеки. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2023 року відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2023 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті. Представник позивача подав заяву до суду про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про дату та час розгляду справи належним чином, правом подачі відзиву не скористався. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. 23 грудня 2021 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, було укладено Договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишкіною А.О. та зареєстрований в реєстрі за №3539. За умовами пункту 1 Договору позики позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 15 434 853 (п`ятнадцять мільйонів чотириста тридцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят три) гривні 10 копійок, що на день укладення Договору позики за офіційним курсом Національного банку України (1 USD = 27,2508 UAH) становило еквівалент 566 400 (п`ятсот шістдесят шість тисяч чотириста) доларів США 00 центів (сума позики), а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві суму позики в строк до 04.11.2022 в порядку та на умовах, визначених Договором позики. Суму позики у вказаному вище розмірі позикодавець передав позичальнику під час підписання Договору позики. Підписання Договору позики сторонами підтверджує факт отримання суми позики позичальником (пп. 1.1 п. 1 Договору позики). Додатково, на підтвердження передання суми позики, позикодавець може вимагати від позичальника надання письмової розписки, що буде повернута позичальнику після повернення ним всієї суми позики (пп. 1.2 п. 1 Договору позики). Так, під час підписання Договору позики позичальником було надано розписку про отримання коштів у позику, якою [PERSON] підтвердив той факт, що 23.12.2021 отримав у позику від [PERSON] на підставі Договору позики суму коштів у розмірі 15 434 853 (п`ятнадцять мільйонів чотириста тридцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят три) гривні 10 копійок, що на день укладення Договору позики за офіційним курсом Національного банку України (1 USD = 27,2508 UAH) становило еквівалент 566 400 (п`ятсот шістдесят шість тисяч чотириста) доларів США 00 центів. Таким чином, з огляду на правову природу укладеного між сторонами правочину від 23.12.2021, між сторонами укладено у письмовій формі нотаріально засвідчений договір позики, з повним дотриманням форми правочину та із зазначенням всіх істотних для такого виду договору умов. Згідно з умовами Договору позики (пункти 1, 2) позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві позику частинами за графіком, а кінцевою датою повернення коштів за Договором позики визначено 04.11.2022. Сторони у пункті 6 Договору позики передбачили, що позикодавець має право у разі невиконання позичальником умов цього Договору та/або порушення ним строків повернення коштів, передбачених п. 1 та/або п. 2 Договору, більш ніж на 30 (тридцять) днів звернути стягнення на майно позичальника, вказане в пункті 7.2 даного Договору. Згідно з пунктом 7.2 Договору позики позичальник стверджує наступне: він розуміє, що одночасно з укладенням цього Договору укладається договір іпотеки, за яким [PERSON] (майновий поручитель, іпотекодавець) передає в якості забезпечення виконання зобов`язання позичальника квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , і згоден з тим, що його зобов`язання за цим Договором в разі порушення ним строків повернення позики можуть бути виконані, в тому числі й шляхом звернення стягнення на вищевказане майно. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Договором позики, 23.12.2021 між позивачем, як іпотекодержателем, та [PERSON] , як іпотекодавцем, договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишкіною А.О. та зареєстрований в реєстрі за №3541, за умовами пункту 1.2 якого в забезпечення своєчасного повернення позики за Договором позики іпотекодавець, як майновий поручитель позичальника, передав іпотекодержателю в іпотеку наступне нерухоме майно: - квартиру [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта: 888267180000; - квартиру [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта: 888284680000; які належать іпотекодавцю на праві власності. Відповідно до пункту 1.3 Договору іпотеки загальна вартість предмета іпотеки визначена сторонами в сумі 15 434 853 (п`ятнадцять мільйонів чотириста тридцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят три) гривні. Згідно з пунктом 1.5 Договору іпотеки обтяження предмету іпотеки іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом. 30 листопада 2022 року позивач звертався до позичальника з вимогою, якою вимагав протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги повернути заборгованість за Договором позики, проте жодної відповіді від позичальника не отримав. Крім цього, позивач 30.11.2022 також звертався до відповідача (іпотекодавця) з вимогою, якою вимагав протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги повернути заборгованість за Договором позики, проте жодної відповіді від відповідача також не отримав. Щодо позовних вимог суд, дійшов наступних висновків. Законодавством встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями частини першої статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (частина перша статті 572 ЦК України). Частиною першою статті 576 ЦК України визначено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. За умовами статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, та вказане не було спростовано стороною відповідача, що [PERSON] відповідно до умов Договору іпотеки засвідчив, що всі умови цього договору йому зрозумілі, й вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати своїм підписом. За умовами пункту 5.3 Договору іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за цим та/або Договором позики в цілому чи в тій чи іншій його частині, іпотекодержатель реалізує своє право застави (іпотеки) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим Договором. Позичальник не було дотримано графіку повернення позики, погодженого сторонами в пункті 2 Договору позики, та станом на 04.11.2022 (кінцева дата повернення коштів за Договором позики) своє зобов`язання щодо повернення позики не виконано в повному обсязі. У зв`язку з цим, позивач 30.11.2022 звернувся до позичальника з вимогою, якою вимагав протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги повернути заборгованість за Договором позики, проте жодної відповіді від позичальника не отримав (належним чином засвідчена копія вимоги позивача до позичальника від 30.11.2022, з доказами її надіслання, додаються). Крім цього, позивач 30.11.2022 також звернувся до відповідача (іпотекодавця) з вимогою, якою вимагав протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги повернути заборгованість за Договором позики, проте жодної відповіді від відповідача також не отримав (належним чином засвідчені копії вимоги позивача до іпотекодавця від 30.11.2022, з доказами її надіслання, додаються). За таких обставин, позичальник ( [PERSON] ) не виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені Договором позики, тобто не повертає отримані в позику кошти. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Загальна заборгованість позичальника [PERSON] , перед позивачем становить 572 949,83 доларів США, з яких: 566 400 ,00 доларів США - основний борг; 6 549,83 доларів США - три проценти річних, що нараховані позивачем. Таким чином, факт неналежного виконання зобов`язань позичальника за Договором позики підтверджується належними та допустимими доказами. У свою чергу, відповідачем та третьою особою такий факт неналежного виконання зобов`язань позичальника за Договором позики у передбачений законом спосіб не спростовано. Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно з частиною другою статті 35 Закону України «Про іпотеку» положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. При цьому, за умовами частини третьої статті 35 Закону України «Про іпотеку» вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Судом враховано, що позивачем при зверненні до суду дотримані вимоги статей 33, 35 Закону України "Про іпотеку", згідно з якими іпотекодержатель надіслав іпотекодавцю та боржнику письмові вимоги про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. Згідно із статтею 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частини четверта статті 33 вказаного Закону). Так, як було вище зазначено, позичальник (третя особа) допустив порушення вимог Договору позики, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на момент подання цього позову заборгованість за Договором позики не погашена, іпотека не припинена. З врахуванням наведеного, позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частини першої статті 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (частина друга статті 39 Закону України "Про іпотеку"). Аналіз положень статей 33, 36, 37, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. У даному випадку іпотекодержатель на власний розсуд обрав судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення електронного аукціону щодо предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Беручи до уваги те, що звернення стягнення на предмет іпотеки має відбуватись у межах процедури виконавчого провадження згідно з Законом України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, а тому незазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень. Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 21 березня 2018 року у справі №235/3619/15-ц (провадження №14-11 цс 18). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Також, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач свої боргові зобов`язання не виконав, а отже слід звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 23.12.2021, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишкіною А.О. та зареєстрованим в реєстрі за №3541, а саме на нерухоме майно: - квартиру [ADDRESS] . Реєстраційний номер об?єкта: 888267180000; - квартиру [ADDRESS] . Реєстраційний номер об?єкта: 888284680000, які належать [PERSON] на праві власності. Таким чином позов підлягає повному задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі ст. ст. 525, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved