Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. В ході розгляду справи відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до позивача про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримали, просили їх задовольнити, зустрічний позов не визнали, пояснивши, що з травня 2017 року по січень 2021 року позивач [PERSON] проживала з відповідачем [PERSON] як чоловік і жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В період цього спільного проживання у сторін народилась малолітня дитина: донька - [PERSON] , [INFO] . В зв`язку з запальним характером відповідача, вчиненням постійних безпідставних сварок, його грубою поведінкою відносно дитини, позивача, її матері та рідного брата, сторони розірвали між собою всі стосунки. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.08.2020 року було видано обмежувальний припис відносно [PERSON] , яким заборонено йому протягом 6 місяців наближатись на відстань ближче 50 метрів до місця проживання [PERSON] , матері позивача, за адресою: [ADDRESS] , до будинку, де проживали сторони по справі з дитиною, мати та рідний брат позивача. Судом було встановлено, що [PERSON] не працює, веде аморальний спосіб життя, почуває себе господарем в будинку, не маючи права власності чи користування в ньому, постійно влаштовує сварки, застосовує фізичну силу до всіх членів родини, що відбувається на очах дитини. Після виданого судом припису відповідач переселився до іншого місця проживання, а дитина залишилась проживати разом з матір`ю. Спочатку відповідач не ставив питання про місце проживання дитини з батьком, а з травня 2022 року почав забирати доньку з дитячого садочку до свого місця проживання на довгий час, не повідомляючи позивача про свої наміри та дії. З розповіді дитини батько [PERSON] орендує однокімнатну квартиру разом з іншими незнайомими двома чоловіками і однією жінкою, де всі разом проживають. Позивач змушена шукати свою дитину, дзвонити відповідачу, вислуховувати від нього нецензурну лайку і відмову у поверненні дитини. Поведінка відповідача і його поводження з дитиною суперечать інтересам самої дитини. Позивач [PERSON] постійно працює в ТОВ „Поліграфічний комбінат „Типографія від А до Я" та має стабільний щомісячний дохід, достатній для повноцінного утримання доньки. Позивач з дитиною зареєстровані і постійно проживають в будинку [ADDRESS] , якій належить на праві власності матері позивача [PERSON] . Дитина має затишну і охайну окрему кімнату для відпочинку і майбутнього навчання. В свою чергу відповідач не працює, немає постійного стабільного щомісячного заробітку, мешкає в кімнаті з невідомими особами, систематично вимагає у позивача грошові кошти в борг. Вважають, що в інтересах малолітньої дитини, яка має незаперечну прихильність саме до матері, визначити місце проживання дитини з матір`ю [PERSON] , яка створила всі належні умови для проживання та виховання дитини протягом всього часу. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити у повному обсязі, як заявлений необґрунтовано. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити, пояснивши, що [PERSON] в квітні 2014 року переїхав з окупованого Донецька, де був зареєстрованим і постійно мешкав, до м. Києва. В 2017 році він познайомився з [PERSON] , з якою став проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Через кілька місяців вона запропонувала йому переїхати до будинку [ADDRESS] , де проживають її родичі. [INFO] у сторін народилась спільна донька [PERSON] . Як з`ясувалось в другій половині 2018 року позивач абсолютно непристосована до сімейного життя, вона не виконує загальноприйнятні елементарні обов`язки, які природньо притаманні дружині і матері дитини. Проживаючи разом з братом в одному будинку, вони конкурують між собою за спадок у вигляді цього будинку, бажаючи виселити з нього один одного. Єдина мета даного первісного позову - це зробити боляче відповідачу, знаючи як турботливо він ставиться до дитини, а також отримати більшу частину у спадщині цього будинку після смерті її матері. Крім того, [PERSON] систематично зловживає алкогольними напоями, п`ють як разом з братом, так і окремо один від одного. Всі пияцтва відбувались на очах у дитини. Бувало, що позивач у п`яному стані засинала прямо на вулиці, а дитина довгий час чатувала біля неї. Не раз донька піддавалась знущанням з боку позивача та її рідного брата. Відповідач неодноразово вказував позивачці та її рідним на брудний, антисанітарний і неохайний стан житлових приміщень в будинку. Однак ніхто не реагував, тому часто відповідач самотужки прибирав будинок. Тому [PERSON] прийняв рішення переїхати з донькою до іншого місця проживання, оскільки виховні та профілактичні заходи [PERSON] не сприймала. Після переїзду родити сторін з донькою до іншого місця проживання позивач, коли відповідач перебував на роботі, забирала дитину і знову йшла на чергові пияцтва, де напивалась до непритомного стану. Такого стану речей відповідач перенести не зміг, тому уклавши договір оренди, переїхав з дитиною до квартири [ADDRESS] , де створив всі належні умови для проживання та виховання доньки. За таких обставин просить задовольнити зустрічний позов і визначити місце проживання доньки [PERSON] разом з батьком [PERSON] , а в задоволенні первісного позову [PERSON] вважав необхідним відмовити в повному обсязі. Представник 3-ї особи служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, але у направленому листі до суду просив розглянути справу у відсутність представника 3-ї особи і винести рішення з максимальним урахуванням інтересів малолітньої дитини, одночасно надавши висновок органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 17.07.2023 року №101-6012/02 (а.с.166-168) та акти обстеження умов проживання дитини в будинку [ADDRESS] від 22.02.2023 року та від 6.06.2023 року (а.с.169; 171) та в квартирі [ADDRESS] від 6.04.2023 року та від 7.06.2023 року (а.с.170; 172). Заслухавши сторони, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що вимоги первісного позову необхідно задовольнити, а зустрічний позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. За змістом ч.1, ст.3; ч.1, ст.9; ч.1, ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ч.1, ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. За правилами ч.2, ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Як регламентовано ч.1-2, ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як стверджували сторони по справі, з травня 2017 року по січень 2021 року позивач [PERSON] проживала з відповідачем [PERSON] як чоловік і жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В період їх спільного проживання у сторін народилась малолітня дитина: донька - [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Приблизно з середини 2017 року сторони проживали в будинку [ADDRESS] , який належить на праві власності матері позивача [PERSON] . В даному житловому будинку зареєстровані позивач [PERSON] з донькою [PERSON] (а.с.17). Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі і були визнані ними, тому не підлягають доказуванню при розгляді даної справи в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Відповідач [PERSON] був зареєстрований та фактично проживав в [ADDRESS] , однак у зв`язку з широкомасштабним вторгнення рф на територію України 24.02.2022 року він 6.09.2022 року переїхав до м. Києва, де тимчасово зареєструвався за адресою фактичного проживання [ADDRESS] , про що зазначено у відповіді Міністерства соціальної політики України (а.с.18; 24-25). Вказані обставини містяться і в довідці від 6.09.2022 року №3002-5002090244 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] (а.с.56). Однак в судовому засіданні відповідач [PERSON] повідомив, що він саме в квітні 2014 року переїхав з окупованого Донецька, де був зареєстрованим і постійно мешкав, до м. Києва. Як вбачається з витягу (скорочений) департаменту інформації МВС України [PERSON] на території України станом на 20.05.2023 року незнятої чи непогашеної судимості не має (а.с.153). Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] не має на праві власності та/або на праві постійного користування будь-яке житло як на території України, так і в м. Києві безпосередньо, крім м. Донецька, який є окупованою територією України з 2014 року військами рф. Доказів з цього приводу суду відповідачем не надано. За змістом договору безоплатного користування житлом від 4.04.2022 року [PERSON] орендував безоплатно у власника квартири [PERSON] квартиру [ADDRESS] строком на 2 роки з моменту підписання даного договору, тобто до 4.04.2024 року (а.с.66-67; 151). За п.1.7 договору проживати в квартирі буде користувач разом зі своєю донькою [PERSON] , [INFO] (а.с.66). Як доказ свого працевлаштування відповідач надав суду витяг з сайту УКЛОН, розділ „Статистика і закази" та копію податкової інформації за попередньо наданою згодою платника податків у визначеному обсязі (а.с.64-65), однак суд вважає їх неналежними доказами і не може покласти в основу рішення, оскільки вони не містять підпису посадової особи, яка засвідчує правильність і достовірність інформації в документах, а також печатку юридичної особи, яка їх видала або створила. Крім того, вказані документи не містять в собі інформацію про дату працевлаштування [PERSON] , його посаду, назву юридичної особи чи фізичної особи-підприємця як працедавця, форму трудових відносин, розмір окладу та/або щомісячного доходу відповідача. Суд також не може покласти в основу рішення характеристику громадськості, що мешкають в будинку [ADDRESS] , на тимчасово проживаючого [PERSON] , так як вона не завірена керівником житлового органу і не містить печатки юридичної особи житлового органу (а.с.63; 155). Позивач [PERSON] з 8.01.2013 року працює на посаді фахівця палітурного відділу ТОВ „Поліграфічний комбінат „Типографія від А до Я" на підставі наказу №08/0113 від 8.01.2013 року (а.с.9; 93), де характеризується позитивно (а.с.7; 92). З 8.06.2023 року вона працює на посаді палітурника ТОВ „Київська книжково-журнальна фабрика" на підставі наказу №3п від 7.06.2023 року (а.с.129). За інформацією довідки про проходження попереднього та періодичного та позачергового психіатричних оглядів, в тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №0706-1 КНП „КМНКЛ „Соціотерапія" від 7.06.2023 року у [PERSON] ознак психіатричних захворювань не виявлено (а.с.131). З дня народження доньки сторін [PERSON] вона проживала в будинку [ADDRESS] разом з батьками, в якому і зареєстрована. Вказані обставини також не заперечувались сторонами по справі. Мешкаючи в будинку [ADDRESS] спільно з іншими родичами позивача, [PERSON] не раз був ініціатором сварок, конфліктів та їх побиття. Так, 28.11.2019 року [PERSON] , рідний брат позивача [PERSON] і син власниці будинку [PERSON] , звернувся до Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві з заявою про те, що 21.11.2019 року близько 22-00 годин за місцем свого проживання [PERSON] безпідставно наніс йому тілесні ушкодження (а.с.102). Обставини вчиненого 21.11.2023 року відображені у поясненні [PERSON] , відібраного старшим дільничним офіцером поліції [PERSON] (а.с.103-104). Крім того, 3.12.2019 року [PERSON] , мати позивача, звернулась до Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві з заявою про те, що 30.11.2019 року близько 21-15 годин за місцем свого проживання [PERSON] безпідставно наніс їй тілесні ушкодження. Вказана інформація була внесена до єдиного реєстру досудових розслідувань та було відкрито кримінальне провадження №12019100020008868 за ч.1, ст.125 КК України (а.с.95). Також протиправна поведінка [PERSON] знайшла своє відображення в рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 20.08.2020 року, яке не оскаржувалось сторонами по справі і вступило в законну силу (а.с.105-106). З тексту рішення вбачається, що [PERSON] незаконно без згоди власника житла вселився до будинку [ADDRESS] і є ініціатором чисельних сварок та побиття [PERSON] та [PERSON] . Вони неодноразово просили його добровільно покинути житло, але він не реагував на вказані прохання, застосовував нецензурну лайку, фізичну силу до них, вимагав гроші, принижував, залякував. Судом також було встановлено, що [PERSON] не працює, веде аморальний спосіб життя, почуває себе господарем в будинку, не маючи права власності чи користування в ньому, постійно влаштовує сварки, застосовує фізичну силу до всіх членів родини, що відбувається на очах дитини. Вказаним судовим рішенням відносно [PERSON] винесено обмежувальний припис і заборонено йому протягом 6 місяців наближатись на відстань ближче 50 метрів до місця проживання [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.106, зворот. бік). Після винесення даного судового рішення [PERSON] виселився з вказаного будинку і разом з позивачем та їх дитиною заселився до гуртожитку в [ADDRESS] , де продовжував сварки з [PERSON] в січні 2021 року позивач з дитиною повернулась до місця свого попереднього проживання в будинок [ADDRESS] . Проживаючи окремо, відповідач [PERSON] без погодження з матір`ю дитини забирав останню з її місця проживання або з дитячого садочку на невизначений час до свого місця мешкання, при цьому своєї адреси позивачу не повідомляв. Згідно повідомлення директора дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №792 Дарницького району м. Києва [PERSON] (а.с.94) батько [PERSON] забрав дитину [PERSON] 19.12.2022 року з групи „Барвінок" приміщення садочку № 792 і на день написання повідомлення 17.03.2023 року дитину не приводив, останній день відвідування Каті садочку - 19.12.2022 року. З цього приводу мати дитини [PERSON] зверталась як до Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві, так і до служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації з заявами про неузгодження з нею дій [PERSON] щодо місця проживання дитини і неповідомлення ним місця знаходження доньки (а.с.107-112). Згідно довідки тієї ж дитячої установи [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад №792 з 12.06.2023 року по теперішній час (18.07.2023 року) (а.с.130). За змістом характеристики дитини [PERSON] вказаної дитячої установи №792 вона характеризується позитивно, а також вказано: в дошкільний заклад [PERSON] приводить мама [PERSON] і вона ж забирає її додому, тато [PERSON] дуже рідко забирає доньку з садочку, батьківські збори відвідує тільки мама [PERSON] (а.с.10). Як констатовано ч.1-3, ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року 1. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 2. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. 3. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За правилами ч.1, ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як регламентовано ч.1, ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті наголошує, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно актів обстеження умов проживання від 22.02.2023 року та від 6.06.2023 року, складених службою у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, будинок [ADDRESS] є двоповерховим будинком і складається з 4 окремих кімнат: в ньому проживають [PERSON] , її донька [PERSON] , [PERSON] , бабуся дитини, [PERSON] , дядько дитини; у дитини є окрема кімната, будинок з усіма комунальними зручностями, повноцінно оснащений меблями та побутовою технікою, санітарно-гігієнічний стан задовільний, чисто, охайно, прибрано, у дитячій кімнаті є ліжко, журнальний столик, стілець, шафа для одягу, є іграшки, література за віковою потребою, є місце для дозвілля та навчання; зі слів матері стосунки доброзичливі, дружні (а.с.169; 171). Також службою у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації складено два акти обстеження умов проживання дитини з батьком від 6.04.2023 року та від 7.06.2023 року про те, що квартира [ADDRESS] є орендованою [PERSON] на 2 роки, вона розташована на 2 поверсі 9-типоверхового будинку і складається з 2 окремих кімнат з усіма комунальними зручностями, санітарно-гігієнічний стан задовільний, повноцінно оснащена меблями та побутовою технікою, в квартирі чисто, охайно; для виховання та розвитку дитини є окремий диван, журнальний столик, дитячий стілець, іграшки, є місце для дозвілля та навчання, стосунки зі слів батька доброзичливі, в квартирі зі слів батька проживають [PERSON] з донькою [PERSON] , дитина проживає з червня 2022 року, зі слів батька мати не цікавиться долею дитини (а.с.170; 172). Згідно висновку служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 17.07.2023 року №101-6012/02 з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація, вивчивши всі матеріали справи та опитавши батьків дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] і вважає за недоцільне визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] (а.с.166-168). За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч.2, ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] позитивно охарактеризували [PERSON] за місцем роботи і як матір дитини за місцем проживання, і навпаки дали негативну характеристику [PERSON] , пояснивши, що він за своїм характером неврівноважений, нестриманий, схильний до систематичних сварок і конфліктів, постійно ображав і знущався над матір`ю і братом позивача. В ч.1, ст.3 Конвенції про права дитини зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. В рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява №2091/13, у справі „М.С. проти України" та у рішенні „Мамчур проти України" від 16.07.2015 року №10383/09, параграф 100, Європейський суд з прав людини вказав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: 1) інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; 2) у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному і стійкому середовищі, що не є не благодійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ від 7.12.2006 року №31111/04 у справі „Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини і інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі „Олсон проти Швеції") (№2) від 27.11.1992 року, серія А, №250, ст.35-36, параграф 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд, виходячи включно із рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання та виховання своєї дитини, закріплених у нормах національного законодавства, зазначених вище, та в інтересах самої дитини, приходить до висновку, що мати дитини має постійне право користування окремим жилим приміщення, описаним вище, вона створила та забезпечила всі необхідні умови належного проживання та виховання дитини, працевлаштована і має постійний фінансовий щомісячний дохід, доброзичливе ставлення до дитини, тому, виходячи виключно із забезпечення прав та інтересів дитини, вважає необхідним визначити місце проживання доньки [PERSON] з її матір`ю, що буде повністю відповідати її правам та інтересам, яка має повне право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому відповідач не позбавлений права на зустрічі зі своєю дитиною ні в часових, ні в територіальних, ні в кількісних межах. Оскільки суд задовольняє первісний позов [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю, тому суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову про визначення місця проживання дитини з батьком, так як [PERSON] немає постійного місця проживання на території України на даний час, немає постійного місця роботи, має нерегулярний мінливий щомісячний дохід, створені умови для дитини у орендованій квартирі є тимчасовими, за характером є конфліктним, нестриманим, неврівноваженим, схильним до застосування фізичної сили. Таким чином, суд вважає необхідно первісний позов [PERSON] задовольнити, а зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 21.03.2023 року було відстрочено [PERSON] сплату судового збору в розмірі 1 073 грн. 60 коп. при зверненні до суду з зустрічним позовом до ухвалення судом рішення по даній справі (а.с.71-72), тому, відмовляючи [PERSON] у задоволенні його зустрічного позову в повному обсязі, необхідно стягнути з нього на користь держави вказану суму судового збору.

Outcome: approved