Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.12.2009 ним було продано за 45 000 грн належні йому на праві особистої власності 43/100 частки житлового будинку з прибудовою та відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . 29.12.2009 за кошти, отримані від продажу 43/100 частки вищезазначеного житлового будинку, позивачем було придбано за 9 300 грн земельну ділянку, площею 0, 0550 га, кадастровий номер 0520655900:02:003:0171, за адресою: [ADDRESS] . Кошти, що залишились у позивача від продажу 43/100 частки вищезазначеного житлового будинку, було вкладено в побудову житлового будинку по [ADDRESS] . Та вже у 2010 році позивач завершив будівництво житлового будинку літ. «А», мансарда літ. «мА», веранда літ. «нА», гараж літ. «Б». Вказує, що 11.04.2013 позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою. Сімейне життя у подружжя не склалося та згідно з рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23.04.2019 шлюб між подружжям розірвано. Під час перебування у шлюбі позивач 31.08.2015 прийняв в експлуатацію побудований ним в період 2009 - 2010 років житловий будинок, з мансардою, господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , та зазначає, що всі об`єкти нерухомого майна були придбані та побудовані виключно за кошти позивача, одержані від продажу частки житлового будинку, що була його особистою власністю, відповідачка коштів у будівництво не вкладала, а лише знаходилась у зареєстрованому шлюбі з позивачем на час прийняття в експлуатацію будинковолодіння в 2015 році, тому збудований житловий будинок є особистою приватною власністю позивача. Однак у зв`язку з презумпцією права спільної сумісної власності подружжя він змушений звернутись до суду з позовом та доводити своє право власності на неї. За вказаних обставин позивач просить суд визнати вищевказаний житловий будинок з мансардою, господарськими будівлями та спорудами особистою приватною власністю позивача (а.с. 1 - 4). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 03.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. За клопотанням позивача витребувано з КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційну справу щодо житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] . (а.с. 31). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 02.08.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 61). В судовому засіданні представник позивача, адвокат Вдовцов С.П., позов підтримав, просив його задовольнити. Суду пояснив, що позивач в 2009 році продав майно, за виручені від продажу майна кошти він придбав земельну ділянку та побудував на ній житловий будинок. В 2013 році сторони одружились та в 2015 році будинок було прийнято в експлуатацію. Оскільки будинок було прийнято до експлуатації під час перебування в шлюбі, але побудовано позивачем до шлюбу та за його особисті кошти, що, на його думку, доводиться договором купівлі-продажу земельної ділянки, яка була придбана до укладення шлюбу між сторонами, та матеріалами інвентаризаційної справи, де зазначено рік будівництва, тому вважає, що позивачем спростовано презумпцію спільної сумісної власності подружжя на дане майно. Відповідач та представник відповідача, адвокат Виноградський А.П., в судовому засіданні проти позову заперечили та просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідачка пояснила, що вони з відповідачем вперше уклали шлюб ще в 2002 році, проте в 2007 році шлюб було розірвано рішенням суду, яке ніде не реєструвалося, оскільки через кілька місяців після постановлення даного рішення про розірвання шлюбу вони з відповідачем примирилися та продовжили проживати разом як сім`я, що підтверджується тим, що рішення про розірвання шлюбу не реєструвалося аж до повторного укладення шлюбу між ними в 2013 році. В період їх спільного проживання відповідач дійсно продав майно за наданим суду договором купівлі-продажу, але в подальшому в 2009 році вони спільно придбавали земельну ділянку та в подальшому спільно будували даний житловий будинок, оскільки власних коштів їм не вистачало, в будівництві також допомагали їх батьки, тому з обставинами, зазначеними в позові, вона не згодна. Крім цього, представник відповідача зазначив, що про відсутність припинення сімейних стосунків на час придбання земельної ділянки та саме спільне з відповідачкою придбання земельної ділянки свідчить згода відповідачки в договорі купівлі-продажу на її придбання. Право власності на збудоване спільно нерухоме майно набуто в зареєстрованому з відповідачем шлюбі, а на доведення обставини, що будинок був побудований саме в 2010 році, тобто на підтвердження здійснення будівельних робіт саме у вказаному позивачем проміжку часу, позивачем не надано будь-яких доказів. Також вважає недоведеною спроможність позивача збудувати житловий будинок такої площі та з такими господарськими спорудами за особисті кошти. Вказуючи, що дане нерухоме майно збудовано за залишок коштів від продажу майна за наданим суду договором купівлі-продажу, позивач не врахував, що такий залишок становить орієнтовно 36 тис. грн, при тому, що дійсна вартість будинку з господарськими будівлями, становить більше 1 млн грн, що вказано самим позивачем, тому представник відповідача вважає неможливим здійснення такого будівництва за вказану позивачем суму коштів. Доказів щодо наявності інших доходів, достатніх для будівництва такого майна та його завершення до повторного укладення шлюбу з відповідачем, позивачем, не надано, тому вважає, що позивачем не спростовано презумпцію спільної сумісної власності на дане майно. З досліджених письмових доказів судом встановлено наступні фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору судом. Сторони з 05.10.2002 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14.12.2007 розірвано, про що свідчить копія рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14.12.2007 у справі № 2-1652 (2007 р.) (а.с. 74). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 10.04.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області, розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано актовим записом за № 19 від 10.04.2013 (а.с. 84). В подальшому, на наступний день після отримання свідоцтва про розірвання шлюбу, тобто відразу після державної реєстрації розірвання першого шлюбу між сторонами, сторони повторно зареєстрували шлюб 11.04.2013, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23.04.2019 було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та копією рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23.04.2019. Рішенням суду було встановлено, що в шлюбі в сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 18, 19). Згідно копії договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 01.12.2009, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ценделіною О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1595, [PERSON] продав за 44 883 грн 43/100 частки житлового будинку з прибудовами та відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказана частка житлового будинку належала йому на підставі договору купівлі-продажу частки жилого будинку, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О. 29.10.2008 за реєстром № 1831 (а.с. 9). Відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.12.2009, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Білозарецькою О.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 2850, [PERSON] продала, а [PERSON] придбав за 9 300 грн земельну ділянку площею 0, 0550 га, кадастровий номер 0520655900:02:003:0171, розташовану за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Згідно п. 17 вказаного договору, укладання договору проводиться за нотаріально посвідченою згодою дружини покупця - [PERSON] (а.с. 10 - 11). Згідно копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 987731, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, реєстровий № 2850 від 29.12.2009, є власником земельної ділянки площею 0, 0550 га, кадастровий номер 0520655900:02:003:0171, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Відділом містобудування та архітектури Вінницької райдержадміністрації Вінницької області у 2008 році було видано будівельний паспорт № [NUMBER] на забудову земельної ділянки забудовнику [PERSON] в [ADDRESS] . Так, [PERSON] дозволено будівництво двоповерхового житлового будинку за проектом індивідуальних та господарських споруд, згідно з планом забудови на земельній ділянці в [ADDRESS] , на підставі рішення Стрижавської селищної ради від 14.02.2008 № 72 (а.с. 13 - 16). Відповідно до копії довідки Вінницького ВП КП «ВООБТІ» № 10 від 27.02.2023, згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 3602 (3489), станом на 31.12.2012 реєстрація права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , за [PERSON] комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» не проводилась. 05 березня 2015 року КП «ВООБТІ» проведена технічна інвентаризація зазначеного вище об`єкта нерухомого майна по замовленню від [PERSON] . Згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 3602 (3489), житловий будинок літ. «А», мансарда літ. «м/А», веранда літ. «н/А», гараж літ. «Б» побудовані у 2010 році та введені в експлуатацію на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області 12.08.2015 року, № ВН 182152240119 (а.с. 17). Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.08.2015, право приватної власності на житловий будинок, з мансардою, господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,055 га, кадастровий номер 0520655900:02:003:0171, було зареєстровано 31.08.2015 на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого 31.08.2015 (а.с. 20). Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.08.2015, [PERSON] є власником житлового будинку, з мансардою, господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , загальна площа 160, 8 кв.м., житлова 60, 4 кв.м. (а.с. 20 зі звороту). Згідно копії консультаційного висновку Вінницької торгово-промислової палати про оціночну вартість об`єкта нерухомості № ІК-9 від 12.04.2023, оціночна вартість житлового будинку, з мансардою, господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] становить 1 760 750 грн (а.с. 21). Також судом досліджено інвентаризаційну справу № 3602 на будинок [ADDRESS] , згідно якої первинна інвентаризація спірного майна була проведена в 2015 році на підставі договору № 1412 від 04.03.215, укладеного між КП «ВООБТІ» та [PERSON] , балансова та інвентаризаційна вартість була встановлена в сумі 634 792 грн. З матеріалів інвентаризаційної справи також вбачається, що вказаний будинок був зведений самочинно та в подальшому штамп «будинок зведено самочинно» скасовано на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області 12.08.2015 № ВН 1182152240119. Згідно результатів технічного обстеження житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, рік побудови житлового будинку літ. «А», мансарди літ. «м/А», веранди літ. «н/а», гаража літ. «Б» зазначено «2011». Відповідно до копії Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка заповнена [PERSON] 03.08.2015, ним зазначено початок будівництва - квітень 2009 року та закінчення будівництва - грудень 2010 року. Оцінивши наявні докази в їх сукупності, достатності та взаємозв`язку, суд враховує наступне. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України (ч. 1 ст. 57 СК України). Положеннями ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 СК України). Аналіз вищевказаних норм свідчить, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України). Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч. 2 ст. 331 ЦК України). Із комплексного аналізу Цивільного кодексу України, законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", "Про основи містобудування", "Про регулювання містобудівної діяльності" випливає, що особа стає власником новоствореного об`єкта нерухомості після завершення його будівництва, прийняття нерухомого майна до експлуатації та державної реєстрації. Таким чином, право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту державної реєстрації права. Так, згідно матеріалів справи, сторони двічі перебували в зареєстрованому шлюбі з 2002 по 2007 рік, а згодом з 2013 по 2019 рік. При цьому, новозбудований об`єкт нерухомого майна - спірний будинок, введено в експлуатацію та його державну реєстрацію проведено у 2015 році, тобто під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. Отже, на спірне майно поширюється презумпція спільного майна подружжя. Та саме на позивачеві, який вважає, що спірне майно є його особистою приватною власністю, лежить тягар спростування такої презумпції. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Єдиним доказом, на який посилається сторона позивача, про завершення будівництва спріного майна в 2010 році є інвентарна справа, яка містить вказівку про рік будівництва та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Водночас, згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001, зареєстрованої в МЮ України 10.07.2001, з відповідними змінами, у разі відсутності у замовника відповідної документації матеріали конструктивних елементів та рік спорудження будинків, допоміжних (господарських) будівель і споруд зазначає замовник, що відображається в абрисі (ескізі) та засвідчується його підписом (п. 2 розділу ІХ Інструкції). Згідно даної Інструкції, в редакції, чинній на час здійснення первинної інвентаризації нерухомого майна в 2015 році, матеріали конструктивних елементів та рік побудови будинків, господарських будівель і споруд вказує замовник, що відображається в абрисі (ескізі) та засвідчується його підписом (абзац 17 розділу 10 Інструкції). Тобто саме позивач, як замовник технічної інвентаризації, в 2015 році одноосібно надавав відомості про рік будівництва, який зазначено як 2011 рік, та саме позивач одноосібно заповнив декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, де зазначив, що будівництво завершилося в грудні 2010 року, при цьому, як первинна технічна документація, так і вищевказана декларація, були складені в 2015 році. Та суд звертає увагу, що жодної будівельної документації, яка датована вказаним періодом та підтверджує здійснення та завершення будівельних робіт саме в 2010 чи в 2011 році, та будь-якого іншого доказу цієї обставини, позивачем суду не надано, при цьому відповідач не визнає та заперечує такі обставини. Крім цього, звертаючись з вимогами про визнання спірного будинку його особистою приватною власністю, позивач стверджує, що здійснив будівництво за кошти, які він отримав від продажу частки будинку, належного йому на праві особистої власності, в період, коли він не був одружений з відповідачкою, але за таких обставин йому необхідно було здійснити будівництво житлового будинку з мансардою, господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 160, 8 кв.м., житловою площею 60, 4 кв.м., за 35 700 грн., а саме 45 000 грн, отриманих від продажу майна коштів, - 9 300 грн, витрачених на придбання земельної ділянки. Але жодного доказу відповідності вартості будівництва такого об`єкту нерухомого майна за такий залишок коштів станом на кінець 2010 року ним не надано, при тому, що така вартість станом на 2015 рік, згідно інвентарної справи, становила 634 792 грн, а вартість такого майна на даний час становить 1 760 750 грн. Наявності в позивача інших доходів, за які він міг здійснити будівництво зазначеного в позові майна за його особисті кошти, позивачем не доведено. Заслуговує на увагу також та обставина, що згідно наданої позивачем копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.12.2009, за яким позивачем було придбано вказану земельну ділянку, на якій в подальшому було збудовано спірний будинок, укладення вказаного договору було проведено за нотаріально посвідченою згодою відповідачки, яка зазначена як дружина покупця - [PERSON] , тобто укладаючи такий договір позивач засвідчив, що на час придбання земельної ділянки вважав відповідачку своєю дружиною, а отже й придбавав земельну ділянку для їх спільних потреб. При тому, що рішення суду про розірвання шлюбу між ними в 2007 році було зареєстровано лише в 2013 році за день до укладення повторного шлюбу між ними ж. Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Верховний Суд в постанові від 21 вересня 2022 року в справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, враховуючи, що сторони набули право власності на спірний будинок під час перебування у зареєстрованому шлюбі та презумпція права спільної сумісної власності подружжя позивачем не спростована в достатньому обсязі, щоб виключити будь-яке інше пояснення правовідносин, що існують між сторонами, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України,витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: dismissed