Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 10\~лютого 2021 року відповідач [PERSON] будучи клієнтом банку, за Заявою Договором № 2021/І_С/023-000738 від 10.02.2021 року уклав з АБ «Укргазбанк» кредитний договір у формі овердрафту за програмою кредитування «Універсальна карта Домовичок», який в розділі 4. «Умови споживчого кредиту» отримав додатково № 2021/ОВР/023-000389, відповідно до якого встановлена орієнтовна сума кредиту -10 000 грн. та можлива кредиту - до 300 000 грн. строком на 12\~місяців з\~ можливістю пролонгації відповідно до умов Правил з встановленням річної процентної ставки за користування овердрафтом в розмірі 36,0 % річних та на прострочену заборгованість - в розмірі 48% річних. У порядку та на умовах правил банк зобов`язується надавати клієнту комплекс послуг, визначеними цими правилами, тарифами та програмою кредитування, замовлених клієнтом, шляхом підписання заяви на приєднання, а клієнт зобов`язується здійснювати оплату за надані банком послуги та виконувати інші зобов`язання відповідно до цих правил. Відповідач отримав платіжну картку та грошові кошти згідно встановленого ліміту овердрафту та взяв на себе обов`язок, внаслідок підписання договору про приєднання щомісячно до 25 числа (включно) місяця наступного за місяцем, в якому клієнт користувався кредитними коштами, а також в день розірвання договору, сплатити банку нараховані проценти за користування дозволеним овердрафтом та несанкціонованим овердрафтом (в разі наявності). За користування неповерненою у встановленому договором строки сумою дозволеного овердрафту, відповідач зобов`язаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому програмою кредитування. Відповідач своїх обов`язків не виконує, станом на день подачі позову має заборгованість в сумі 4772,95 грн., в тому числі: 4137,77 грн. заборгованість за кредитом (прострочена); 635,18 грн. заборгованість за процентами (прострочена). Вимога відповідачу про дострокове повернення кредиту від 28.11.2022 року №129/30064/2022 ним отримана та з його сторони залишена без відповіді та задоволення. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 05 вересня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі з викликом (повідомленням) сторін. Представником позивача на адресу суду подано заяву про підтримання позовних вимог, не заперечення щодо ухвалення заочного рішення та розгляд справи без участі представника. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи був\~належним чином\~повідомлений,\~відповідно до\~пункту 2\~частини 7\~статті 128\~ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі письмових доказів. Відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частиною 11 статті 128 ЦПК України визначено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Частина 4 статті 223 ЦПК України передбачає, що \~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом враховано, що в силу вимог частини 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до\~статті 280 ЦПК України\~суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надійшло, відповідно до положень частини п`ятої статті 279 ЦПК України, тому суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до частини другої статті 247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів. Справу судом\~розглянуто\~у\~порядку спрощеного\~позовного\~провадження,\~згідно\~з\~вимогами статтями\~274-279 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 10 лютого 2021 року [PERSON] підписав Заяву-Договір № 2021/І_С/023-000738 від та уклав з АБ «Укргазбанк» кредитний договір у формі овердрафту за програмою кредитування «Універсальна карта Домовичок», який в розділі 4. «Умови споживчого кредиту» отримав додатково № 2021/ОВР/023-000389, відповідно до якого встановлена орієнтовна сума кредиту -10 000 грн. та можлива кредиту - до 300 000 грн. строком на 12\~місяців з\~ можливістю пролонгації відповідно до умов Правил з встановленням річної процентної ставки за користування овердрафтом в розмірі 36,0 % річних та на прострочену заборгованість - в розмірі 48% річних. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 2021/І_С/023-000738 від 10 лютого 2023 року, станом на 20 березня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 4772,95 грн., з яких 4137,77 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 635,18 грн. - прострочена заборгованість за процентами. Відповідач користувалася кредитними коштами, що підтверджується випискою з особового рахунку останньої за період з 10 лютого 2021 року по 20 березня 2023 року. Таким чином, відповідач належним чином не виконав узяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Позивач звертався 28 листопада 2022 року до відповідача з письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту, однак станом на момент звернення до суду з позовною заявою відповідачем не надано доказів про виконання взятих на себе зобов`язань. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або\~виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідачем допущено порушення виконання умов договору, відповідач взяті на себе зобов`язання згідно укладеного договору в строк не виконав, тому підлягає до стягнення сума поточної заборгованості за поточними процентами в розмірі у розмірі 4772,95 грн., з яких 4137,77 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 635,18 грн. - прострочена заборгованість за процентами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Беручи до уваги, що відповідачем допущено порушення та не виконано взяті на себе зобов`язання згідно укладеного договору, заборгованість за договором не погашено, що призвело до утворення заборгованості та порушення майнових прав та інтересів позивача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення в частині стягнення заборгованості в загальному розмірі у розмірі 4772,95 грн., з яких 4137,77 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 635,18 грн. - прострочена заборгованість за процентами. Крім того, на підставі ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в сумі 2684, 00 грн.

Outcome: approved