Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

03.08.2023 року позивач звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , за життя заповіту не залишав, спадщину після смерті чоловіка прийняла позивач. Діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] в межах встановленого строку для прийняття спадщини подали нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини на користь своєї матері. Син [PERSON] на момент відкриття спадщини проживав за межами України, із заявою про прийняття спадщини не звертався. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфіменко М.Д. №408/02-14 від 17.07.2023 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із тим, що відсутні документи, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 03.02.1978 року № 70/2 [PERSON] та [PERSON] було виділено земельну ділянку під індивідуальне будівництво по [ADDRESS] . Відповідно до п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених\~Постановою КМУ від 25.12.2015 р. №1127\~для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. подаються технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Згідно даних технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 14.04.2022 року та довідки від 26.04.2022 року, наданою КП «Ізмаїльське МБТІ» про технічний опис об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , перебуває житловий будинок літ.«А», що побудований у 1985 році, а також веранда літ. «а», вбиральня літ.«Б», літня кухня літ. «В», підвал літ. «в», які були побудовані до 05.08.1992 р., у зв`язку з чим законом не було передбачено необхідність отримання дозволу на їх спорудження та введення їх в експлуатацію. Згідно\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 2\~статті 370 ЦК України\~визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують право спільної сумісної власності [PERSON] , померлого [INFO] та його спадкоємиці [PERSON] , на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який був побудований до 05.08.1992 року, що також підтверджено відповіддю на запит № 697 від 02.10.2023 року, наданою КП «Ізмаїльське МБТІ». Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.10.2021 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищевказане спадкове майно. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 17.09.2019 року Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 94, [PERSON] заповів належну йому земельну ділянку площею 3,00 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 551719, виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією 01.02.2006 року [PERSON] , [INFO] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 68772177 від 06.04.2022 року, наданої приватним нотаріусом Єфіменко М.Д., заповіт [PERSON] від 17.09.2019 року, зареєстрований за № 94 не змінювався та не скасовувався. Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, особи, які мають право на обов`язкову частку відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Оскільки не вся спадщина була охоплена заповітом від 17.09.2019 року, спадкування житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , повинно здійснюватися за законом. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - дружина [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 13.11.1975 року Ізмаїльським відділом РАЦС; - донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07.07.1987 року Ізмаїльським відділом РАЦС; - донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07.12.1977 року Ізмаїльським відділом РАЦС; - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 15.01.1976року Ізмаїльським відділом РАЦС. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом з спадкодавцем, що підтверджено відповіддю № 13/04-12-2017, наданою 11.07.2022 року заступником Ізмаїльського міського голови Ізмаїльського району Одеської області, а також домовою книгою на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , тобто вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк звернулись до нотаріуса із заявами про відмову у прийнятті спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на користь своєї матері [PERSON] , що підтверджено відповідними заявами наявними в матеріалах справи. [PERSON] на час відкриття спадщини не проживав разом зі спадкодавцем та до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини не звертався, тобто вважається таким, який спадщину не прийняв. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфіменко М.Д. №408/02-14 від 17.07.2023 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із тим, що відсутні документи, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved