Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

05.10.2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Марущак О.Є. звернулася з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що [PERSON] , згідно Контракту, б/н, від 05.02.2021 року призначено на посаду директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Заваллівської селищної ради. Відповідно до Розпорядження Заваллівського селищного голови Голованівського району Кіровоградської області №27-о від 24.03.2022 року, [PERSON] призначено відповідальною за отримання та видачу гуманітарної допомоги на території Заваллівської селищної ради. Між Заваллівською селищною радою Голованівського району Кіровоградської області заключні договори з низкою благодійних організацій на отримання гуманітарної допомоги для забезпечення потреб населення Заваллівської територіальної громади. 24.02.23 року [PERSON] (далі Відповідач) в мережі-інтернет, в соціальні мережі «Фейсбук» на сторінці створеній на її ім`я - [PERSON] , опублікувала допис зі змісту якого вбачається, що позивачем 22.02.2023 року отримано гуманітарну допомогу від благодійної організації «Юнісеф». Люди які потребують цієї допомоги не отримують, натомість «задній хід работає», тобто розповсюджує інформацію, що позивач розкрадає та використовує отриману допомогу для населення на власний розсуд для забезпечення своїх потреб та інтересів. При цьому звертається на адресу позивача «сволота», чим поширює недостовірну інформацію, що розкрадає гуманітарну допомогу від благодійної організації «Юнісеф» яку отриману [PERSON] 22.02.2023року, чим принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Зазначає, що люди які потребують допомоги, її не отримають, та розпоряджається ним [PERSON] через «задніх хід» При цьому називає Позивача - Злодійкою. Інформацію такого ж змісту та характеру Відповідач, таким же способом поширювала 26.02.2023, 27.02.2023, 28.02.2023, 29.02.23 рр. неодноразово зводячи наклепи, принижуючи честь, людську гідність та ділову репутацію. 01.03.2023 року позивач випадково зустрілась з відповідачем, на території Заваллівської школи інтернат, на території якого знаходиться Територіальний центр соціального обслуговування Заваллівської селищної ради, та поцікавилась у відповідача, щодо причини публікації нею неправдивої інформації відносно позивача та вимагала пояснень, спростування та видалення її, натомість у відповідь на свою адресу отримала нецензурну лайку, в ході якої Відповідач обзивала позивача, злодійкою, яка не може накрастися в присутності підлеглих [PERSON] , [PERSON] та інших відвідувачів селищної ради. Своїми діями Відповідач поширила недостовірну інформацію яка принижує її честь гідність та ділову репутацію, обізвавши її злодійкою, яка на власний розсуд використовує отриману нею благодійну допомогу. В результаті поширення недостовірної інформації позивач відчула погіршення ставлення до неї оточуючих односельчан та відвідувачів селищної ради. Адже її привселюдно звинуватили в тому, що вона вчинила крадіжку гуманітарної допомоги для забезпечення потреб населення Заваллівської територіальної громади. При цьому неодноразово висловлювалась на її адресу «сволота», «злодійка». Через певний час [PERSON] почала помічати, що колектив (підлеглі) змінили свою поведінку та ставлення до неї, почали уникати спілкуванню в тому «вигляді», яке передувало зазначеним подіям. Велика кількість знайомих, жителів смт.Завалля при зустрічах в селищі та відвідувачі центру Соціального обслуговування населення змінили своє ставлення до неї. В окремих ситуаціях її не раз запитували випадкові люди, які проживають в смт. Завалля, чи це правда, що вона краде в такий важкий для країни час. Як наслідок неправомірних дій Відповідача, а саме поширення неправдивої інформації відносно неї, та образливі, неправдиві висловлювання в присутності колективу керівником якого є позивач, та є відповідальною за отримання та видачу гуманітарної (благодійної) допомоги, у неї погіршилось здоров`я, внаслідок перенесення емоційного стресу відчувала біль в області серця та головного болю. З цього приводу позивач зверталась за медичною допомогою до КНП «ЦПМСД». Внаслідок поширення Відповідачем недостовірної інформації відносно позивача, вона зазнала моральної шкоди, яка полягає в дискредитації її особи як недобросовісного керівника та людини в цілому. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в розмірі 100 000 гривень. Просить суд: зобов`язати Відповідача спростувати розповсюджену нею недостовірну інформацію 24.02.2023, 26.02.2023, 27.02.2023, 28.02.2023, 29.02.23 р. відносно Позивача в мережі Фейсбук., у спосіб її розповсюдження від свого ім`я, а при неможливості у спосіб наближений (адекватний) до способу поширення. Зобов`язати Відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно позивача та заборонити поширення неправдивої інформації відносно Позивача. Стягнути з Відповідача на користь Позивача 100 000(сто тисяч) гривень моральної шкоди. Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20.10.2023 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав зазначених у ньому. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відзив на позовну заяву до суду не надіслала. Зважаючи на те, що відповідачка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, заяв про причини неявки чи про відкладення, відзиву не подали, тому суд на підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України розглянув справу за її відсутності та згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та на підставі пояснень представників позивача та відповідача. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст.81, ч. 1 ст.89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. [PERSON] 05.02.2021 року призначено на посаду директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Заваллівської селищної ради (а.с. 9-14). Відповідно до розпорядження Заваллівського селищного голови від 24.03.2022 р № 27-о «Про призначення відповідального за отримання та видачу гуманітарної допомоги» - призначено за отримання та видачу гуманітарної допомоги на території Заваллівської селищної територіальної громади у гуманітарному штабі, директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) [PERSON] (а.с. 15). [PERSON] нагороджена подякою Міністерства соціальної політики України та почесною грамотою Кіровоградської обласної військової адміністрації за сумлінну працю, зразкове виконання посадових обов`язків (а.с. 16,17). 02.03.2023 року [PERSON] 02.03.2023 звернулася за медичною допомогою до сімейного лікаря з приводу недомагання та болю в області серця, головного болю, скарги з`явились після психологічної перегрузки. Була оглянута сімейним лікарем і призначено лікування (а.с.18,19-20). Згідно копії Довідки про результати проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні гр. [PERSON] за викладеними в зверненні фактами було організовано та проведено перевірку, під час якої було встановлено, що у гр. [PERSON] неодноразово викладає в соціальній мережі «Фейсбук» принизливі пости з образами в сторону [PERSON] (а.с. 22). Згідно копії роздруківки сторінки [PERSON] та оглянутим в судовому засіданні відео з сторінки [PERSON] в соціальній мережі Фейсбук остання називає Позивачку «сволотою та особою котра здійснює розкрадання гуманітарної допомоги» (а.с. 28-31). В судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що працює в Територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Заваллівської селищної ради. Зазначила, що [PERSON] розповсюджує неправдиву інформацію, щодо отримання гуманітарної допомоги. У мережі Фейсбук [PERSON] зі своєї сторінки, розповсюджувала недостовірну інформації відносно [PERSON] , що остання краде гуманітарну допомогу. В судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що працює в Територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Заваллівської селищної ради. Зазначила, що в лютому місяці 2023 року у мережі Фейсбук [PERSON] розповсюджувала неправдиві відомості відносно [PERSON] , що остання є крадійкою. Норми права та мотиви їх застосування. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України). Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. У пункті 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з частиною третьою статті 277 України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що інформація, яка містилася\~на сторінці [PERSON] в соціальній мережі Фейсбук та яка останньою була поширена, а саме «Привезли гуманітарну допомогу «Юнісеф» 22 лютого. Получила [PERSON] (швець). [PERSON] не роздають кому положено зато задній хід від стадіону работає вивозять з далека зфоткала [PERSON] шановні наші люди. Скільки ця сволота може вас одержати. Прокидайтесь люди. [PERSON] буцім нашим захисникам, відеречко, мисочки. Коли нажереться Вона?;Сволоч за все тобі буде відплачено Богом; [PERSON] . Як у вас повертається брехливий язик, брихати людям що переселенцям нічого дати. 22 лютого розгрузили машину рефрижератор З 17 год. до 20 год. Куди з заднього двору заїжають машини і ви сволочі лучше не назвати вас? Розкрадаєте товар яким належать цим бідним людям в яких не має нічого в тікаючи від вони. Я вже тобі сволок говорила.» є негативною, а оскільки відповідачами не доведено протилежного, то така інформація є недостовірною. Зміст даної публікації завдав суттєву шкоду діловій репутації позивача, створивши негативне враження від її діяльності в очах керівництва і її колег, а також зміст публікації порушив її право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Дана інформація підлягає спростуванню. Згідно п.25. роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Частиною 4 ст. 32 Конституції України гарантовано право вимагати в судовому порядку спростування недостовірної інформації. Поширила недостовірну інформацію [PERSON] , яка повинна її спростувати. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач не надав належних та допустимих доказів поширення недостовірної інформації відносно неї відповідачем 29.02.2023 року. Також, позивач не надала доказів того, що неправомірні дії відносно неї тривають з боку відповідача, на час розгляду справи. За таких умов позов в цих частинах задоволенню не підлягає. Стосовно вимог позивача, щодо стягнення з [PERSON] 100 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61?1132св22). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). В судовому засіданні встановлено поширення недостовірної інформації відносно позивача в результаті умисних дій [PERSON] та наявність причинного зв`язку між поширенням недостовірної інформації і завданням моральної шкоди позивачу. Позивач оцінив розмір заподіяної йому моральної шкоди в 100 000 грн. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач мотивує тим, що такими діями порушено її особисті немайнові права, а саме дискредитування її особи у колективі, де остання працює та у населеному пункті де проживає. За час роботи директором центру соціального обслуговування Завалівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області позивач неодноразово отримувала подяки та грамоти від керівництва селищної ради за професійне виконання своїх обов`язків та багаторічну сумлінну працю та особистий внесок у реалізації соціального захисту населення. При визначенні грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибини душевних страждань, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню 4500 грн., як грошової компенсації моральної шкоди з [PERSON] . Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з тим, ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Положеннями частини дев`ятої статті 83 ЦПК України визначено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Суд зазначає про те, що стаття 141 ЦПК України хоча і не містить прямої норми щодо обов`язкового надсилання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу іншій стороні. Однак, відсутність такої вказівки не звільняє заявника від виконання обов`язку щодо надсилання копії доказів іншій стороні на виконання вимог статті 83 ЦПК України. Так, відповідно до частин першої - третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини «Гурепка проти України №2» наголошено, що принцип рівності сторін - це один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Сукупний аналіз положень статей 137-140 ЦПК України дає підстави дійти висновку, що чинне процесуальне законодавство надає можливість іншій стороні подати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у разі незгоди з розрахунком витрат, наведеним у відповідній заяві. З огляду на те, що склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, підлягають доведенню, то у разі ненадсилання копій відповідних доказів іншій стороні фактично матиме наслідком порушення принципу змагальності та неможливості іншим учасникам судового розгляду бути ознайомленим із їхнім змістом. Вказані обставини, у свою чергу, позбавляють можливості іншу сторону надати свої заперечення щодо обсягів витрат, а також правильності їх обрахунку (подібний висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №922/2821/18 та у постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №902/844/18, від 15.06.2022 у справі № 910/18646/19). В судовому засіданні представник позивача на підтвердження понесених судових витрат надав суду додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 06.03.2023 року, квитанцію №7 від 06.03.2023 року, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу (а.с.69,69,70). Разом з тим, підтвердження надсилання копії відповідних доказів іншій стороні не додано, що практично є порушенням принципу змагальності та неможливості іншим учасникам судового розгляду бути ознайомленим із їхнім змістом. Вказані обставини, у свою чергу, позбавляють можливості іншу сторону надати свої заперечення щодо обсягу витрат, а також правильності їх обрахунку. За таких обставин, докази які долучені в судовому засіданні представником позивача [PERSON] адвокатом Марущаком О.Є., відповідно до ч.9 статті 83 ЦПК України, судом до уваги не беруться. Отже, представник позивача допустив порушення установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме: ненаправлення позивачем на адреси інших учасників справи (відповідача) документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу (докази), а тому суд приходить до висновку що такі витрати не підлягають стягненню з відповідача. При зверненні до суду з позовною заявою про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди нею було сплачено судовий збір у розмірі: 1073,60 грн. за вимогу немайнового характеру та 2684,00 грн. за вимогу про відшкодування моральної шкоди (а.с. 5, 50). Відповідно до\~вимог статті\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~підлягає стягненню\~з відповідача\~на користь\~позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1194 грн. 38 коп. (4500 х 100% : 100000 = 4,5%; 2684,00 : 100% х 4,5% = 120,78 грн. + 1073,6 грн.).

Outcome: partial