Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Рівненський районний суд Рівненської області із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд із врахуванням заяви про збільшення позовних вимого від 02.11.2023 р., яка прийнята судом, стягнути з відповідача на користь позивача 192 долари США заборгованості за договором позики від 01.04.2022 р. та 704,64 долари США пені; судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що 01.04.2022 р. між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким позивач надав відповідачу у позику грошові кошти в сумі 192 долари США, які відповідач зобов`язувався повернути у строк до 30.10.2022 р. У разі недотримання зобов`язання відповідач зобов`язаний виплатити пеню в розмірі 1% від суми позики за кожен день прострочення. На підтвердження факту передачі коштів та розміру пені відповідачем було написано власноручну боргову розписку. До цього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Його неодноразові звернення щодо повернення йому боргу відповідачем проігноровані. Ним було направлено на адресу відповідача лист-вимогу про повернення боргу, що також проігноровано відповідачем. Наводить положення ст.ст. 525, 526, 549, 610, 612, 1046, 1047, 1049, ЦК України, а також судову практику, а саме постанову ВП ВС у справі №761/12665/14-ц від 04.07.2018 р. (провадження №14-134цс18). Ухвалою суду від 03.10.2023 р. відкрито спрощене провадження у справі з викликом учасників. Ухвалою суду від 04.12.2023 р. відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Слаква-Марчук Н.В. про зупинення провадження у справі. У письмових поясненнях вх. 21179 від 04.12.2023 р. представник відповідача адвокат Слаква-Марчук Н.В. наводить положення п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, які представником позивача при визначенні розміру заборгованості за договором позики від 01.04.2022 р. не враховані та включено у загальну суму заборгованості пеню за несвоєчасне погашення основного боргу у період з 01.11.2022 р. по 03.11.2023 р., під час якого в Україні діяв воєнний стан, тому пеня з відповідача за прострочення сплати грошових зобов`язань в сумі 704 долари США та 64 центів не підлягає стягненню. Позов визнає частково, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача 192 долара США за договором позики від 01.04.2022 р. У задоволенні решти вимог просить відмовити. У судовому засіданні представник позивача адвокат Бондар Ю.М. підтримав заяву про збільшення позовних вимог та просить суд позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Слаква-Марчук Н.В. позовні вимоги визнала частково. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з таких підстав. 01.04.2022 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики. На підставі якого відповідачу було надано позику в сумі 192 долари США, які [PERSON] зобов`язався повернути у строк до 30.10.2022 р. Позивачем, на підтвердження факту одержанням відповідачем коштів у сумі 192 долари США, надано відповідну розписку. Відповідачем не оспорюється дана обставина. Згідно із частиною першою\~статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відповідно до положень статей\~526,\~530,\~598,\~599 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором позики порушив та у встановлені договором строки не повернув суму позики, чим порушив умови договору. Свої зобов`язання за договором позики відповідач не виконав і на час розгляду справи. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики у сумі 192 долари США. Статями ст.ст 610,\~611 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) та у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно останнього абзацу договору позики від 01.04.2022 р. вказано: «У разі недотримання цього зобов`язуюсь виплатити пеню в розмірі 1% (один відсоток) від суми позики за кожен день прострочення». У визначений договором строк відповідач не повернув суму позики, а відтак прострочив грошове зобов`язання. Отже, у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу 704,64 доларів США пені нарахованої відповідно до умов договору позики. 24 лютого 2022\~року Указом Президента України№ 64/2022«Про введення воєнного станув Україні»\~у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався\~ і діє по цей час. Відповідно до\~Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»,\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~(Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40 - 44, ст. 356) доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Враховуючи те, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем [PERSON] зі сплати позики виникло у період дії в Україні воєнного стану, суд вважає, що з відповідача не підлягає стягненню пеня. А тому, в цій частині позов не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 12 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Як убачається з матеріалів справи, а саме посвідчення про відрядження, видане солдату [PERSON] , останній відряджений до в/ч [NUMBER] [ADDRESS] та з подальшим вибуттям до Республіка Польща з 29.10.2023 р. для проходження фахової підготовки саперів. Таким чином, відповідач [PERSON] звільнений за законом від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з наведеним, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 229,93 грн. (1073,80 (сплачений судовий збір) х 192 (сума боргу) х 36,5686 (грн./1 долар США) / 32788,87 (гривневий еквівалент суми боргу, визначений позивачем у заяві про збільшення позовних вимог) = 229,93 грн.), сплачені при поданні позовної заяви згідно квитанції від 25.09.2023 р., підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed