Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та третьої особи, заперечень відповідача. 02 жовтня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Менського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. Т. Г. Шевченка Менської міської ради, третя особа Відділ освіти Менської міської ради про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позов мотивований тим, що вона працює на посаді вихователя групи подовженого дня Менського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. Т.Г. Шевченка Менської міської ради з 01 вересня 2020 року. 08 листопада 2021 року їй вручено копію наказу № 84 від 08 листопада 2021 року про відсторонення її від роботи з 08 листопада 2021 року без збереження заробітної плати. Позивачка звернулась до Менського районного суду Чернігівської області з позовною заявою щодо оскарження вищезазначеного наказу. Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 01 червня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 10 травня 2023 року: рішення Менського районного суду Чернігівської області від 01 червня 2022 року скасоване; позов [PERSON] задоволений частково; визнаний незаконним і скасований наказ Менського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. Т. Г. Шевченка Менської міської ради Менського району Чернігівської області № 84 від 08 листопада 2021 року «Про відсторонення від роботи [PERSON] »; провадження у справі в частині позовної вимоги [PERSON] про поновлення у виконанні трудових обов`язків за посадою вихователя групи продовженого дня закрито; у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено; стягнуто з Менського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. Т. Г. Шевченка Менської міської ради Менського району Чернігівської області на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1\~362,00 грн за апеляційний розгляд справи. [PERSON] зверталася до відповідача із заявою про сплату середнього заробітку за час відсторонення, але відповідач відмовив виплатити середній заробіток за час відсторонення. Позивачка вважає, що діями відповідача їй завдана моральна шкода, оскільки позивачка була позбавлена належного рівня проживання у зв`язку із відсутністю у неї грошових коштів з 08 листопада 2021 року до 02 березня 2022 року, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, різкого погіршення стану здоров`я позивачки. Позивачка, посилаючись на статті 2, 4-5, 10, 19, 28, 133, 137, 175, 177, 274 ЦПК України, статтю 28 ЦК України, статтю 233 КЗпП України, просить: стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08 листопада 2021 року до 02 березня 2022 року у розмірі 27 512,32 грн; допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за місяць; стягнути з відповідача на користь позивачки грошову суму за моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн та судові витрати (арк. с. 47-52). 27 жовтня 2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог та відмовити в задоволенні позову (арк. с. 60-68). 02 листопада 2023 року до суду від позивачки надійшла відповідь на відзив, у якій позивачка просить відзив залишити без розгляду, вимоги, які викладені у відзиві залишити без задоволення, позовну заяву задовольнити (арк. с. 72-75). 28 листопада 2023 року до суду від представника відповідача надійшло заперечення, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог (арк. с. 93-95). Третя особа пояснення щодо позову, пояснення щодо відзиву до суду не подала. 2.Позиції учасників справи під час розгляду справи по суті. Позивачка, представник відповідача подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суд не повідомив. 3.Фактичні обставини справи, встановлені судом, зміст спірних правовідносин. Суд встановив, що [PERSON] \~працює на\~посаді вихователя\~групи подовженого\~дня Менського\~опорного закладу\~загальної середньої\~освіти I-III\~ступенів ім.\~Т.\~Г.\~Шевченка Менської\~міської ради\~з 01\~вересня 2020\~року,\~що підтверджується\~відповідним записом\~в трудовій\~книжці (арк. с. 20-21). Згідно із Наказом Менського опорного закладу загальної середньої освіти I-III ступенів ім. Т. Г. Шевченка Менської міської ради № 84 від 08 листопада 2021 року, [PERSON] - вихователя групи подовженого дня, відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року без збереження заробітної плати, до пред`явлення документу, який підтверджує усунення причин, що зумовили відсторонення (арк. с. 22). Згідно із Наказом Менського опорного закладу загальної середньої освіти I-III ступенів ім. Т. Г. Шевченка Менської міської ради № 4/1 від 02 березня 2022 року [PERSON] - вихователя групи подовженого дня, поновлено на роботі з 02 березня 2022 року (арк. с. 23). Постановою Чернігівського апеляційного суду від 10 травня 2023 року, за апеляційною скаргою на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 01 червня 2022 року у справі за позовом [PERSON] до Відділу освіти Менської міської ради Менського району Чернігівської області, Менського опорного закладу загальної середньої освіти I-III ступенів ім. Т.Г. Шевченка Менської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково: рішення Менського районного суду Чернігівської області від 01 червня 2022 року скасоване; позов [PERSON] до Менського опорного закладу загальної середньої освіти I-III ступенів ім. Т. Г. Шевченка Менської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі задоволений частково; визнаний незаконним і скасований наказ Менського опорного закладу загальної середньої освіти I-III ступенів ім. Т. Г. Шевченка Менської міської ради Менського району Чернігівської області № 84 від 08 листопада 2021 року «Про відсторонення від роботи [PERSON] »; провадження у справі в частині позовної вимоги [PERSON] про поновлення у виконанні трудових обов`язків за посадою вихователя групи подовженого дня у Менському опорному закладі загальної середньої освіти I-III ступенів ім. Т. Г. Шевченка Менської міської ради Менського району Чернігівської області закрито; у задоволенні позовних вимог [PERSON] до відділу освіти Менської міської ради Менського району Чернігівської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено; стягнуто з Менського опорного закладу загальної середньої освіти I-III ступенів ім. Т.Г. Шевченка Менської міської ради Менського району Чернігівської області на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн за розгляд справи судом першої інстанції; стягнуто з Менського опорного закладу загальної середньої освіти I-III ступенів ім. Т. Г. Шевченка Менської міської ради Менського району Чернігівської області на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1362 грн за апеляційний розгляд справи (арк. с. 7-17). У мотивувальній\~частині Постанови\~Чернігівського апеляційного\~суду від\~10\~травня 2023\~року зазначено, що у справі, що переглядається, належним відповідачем за вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є Менський опорний заклад загальної середньої освіти I-III ступенів ім. Т.Г. Шевченка Менської міської ради, в той час як такі вимоги позивачкою заявлено до Відділу освіти Менської міської ради Менського району Чернігівської області. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою відмови у позові. Тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] до відділу освіти Менської міської ради Менського району Чернігівської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу належить відмовити. Згідно із Довідкою про доходи № 1089 від 30 листопада 2021 року, [PERSON] нарахована заробітна плата за вересень 2021 року 8\~065,06 грн, за жовтень 2021 року 7\~258,26 грн (арк. с. 18, ). 29\~червня 2023\~року [PERSON] \~звернулася до\~директора Менського опорного закладу загальної середньої освіти I-III ступенів ім. Т.Г. Шевченка Менської міської ради із заявою про сплату середнього заробітку за час відсторонення з 08 листопада 2021 року до 02 березня 2022 року (арк. с. 24). Менський опорний заклад загальної середньої освіти I-III ступенів ім. Т.Г. Шевченка Менської міської ради відмовив [PERSON] виплатити середній заробіток за час відсторонення, про що повідомив позивачку листом № 261 від 29 червня 2023 року (арк. с. 25). 04 липня 2023 року [PERSON] звернулася до Відділу освіти Менської міської ради із заявою про сплату середнього заробітку за час відсторонення з 08 листопада 2021 року до 02 березня 2022 року (арк. с. 26-27). Відділ освіти Менської міської ради відмовив [PERSON] виплатити середній заробіток за час відсторонення, про що повідомив позивачку листом № 01-15/424 від 07 липня 2023 року (арк. с. 28). Відповідач не надав докази, які б підтверджували, що відповідач у добровільному порядку виплатив позивачці середній заробіток за час вимушеного прогулу. 4.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з частинами першоютретьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~Ці дані встановлюються такими засобами:\~письмовими, речовими і електронними доказами;\~висновками експертів;\~показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до\~предмета\~доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно із частиною першою статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу (частина перша статті 1 Закону України «Про оплату праці»). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 вказано, що «оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Проте, у кожному конкретному випадку при вирішенні питання про нарахування сум за час правомірного відсторонення працівника від роботи слід виходити, насамперед, із норм КЗпП України, умов колективного договору, який діє на підприємстві, де працює відсторонений працівник, та укладеного з останнім трудового договору. У разі, якщо таке відсторонення не було правомірним, роботодавець зобов`язаний здійснити працівникові визначені законодавством виплати». Суд встановив, що відповідач без законних підстав відсторонив позивачку від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, і ця обставина підтверджується судовим рішенням - Постановою Чернігівського апеляційного суду від 10 травня 2023 року, якою визнано незаконним і скасовано наказ про відсторонення від роботи позивачки. Обставини, які встановлені Постановою Чернігівського апеляційного суду від 10 травня 2023 року, є обов`язковими для врахування судом під час вирішення зазначеної справи, в силу положень, визначених у статті 18 ЦПК України та не доказуються при розгляді цієї справи, в силу положень частини четвертої статті 82 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачка має право на компенсацію втраченої частини заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи за період з 08 листопада 2021 року до 02 березня 2022 року. Положення статті 235 КЗпП України, встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Середній заробіток, який має бути сплачений працівникові власником, обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100. Пунктом 8 вказаного Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з пунктом 3 розділу ІІІ Постанови КМУ від 05 лютого 1995 року № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Розмір середнього заробітку суд обраховує на підставі Довідки про доходи позивачки від 30 листопада 2021, № 1089, а саме: -визначення середньоденної заробітної платати: 8 065,06 грн (нарахована заробітна плата за вересень 2021 року) + 7 258,26 грн (нарахована заробітна плата за жовтень 2021 року) : 42 днів (кількість фактично відпрацьованих робочих днів протягом двох місяців перед відстороненням) = 364,84 грн.; -визначення середього зарабітку за час відсторонення: 364,84 грн (середньоденна заробітна плата) х 79 днів (кількість робочих днів за час відсторонення від роботи) = 28 822,36 гривень. Позивачка просила стягнути з відповідача середній заробіток у розмірі 27 512,32 грн, тому суд дійшов висновку задовольнити позовну вимогу про стягнення середньої заробітної плати за час відсторонення від роботи в межах пред`явленої вимоги позивачки та стягнути з відповідача на користь позивачки 27\~512,32\~грн без утримання податків і зборів. Податки, збори із суми середнього заробітку підлягають нарахуванню відповідачем при виконанні судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку при виплаті позивачці, внаслідок чого виплачена позивачці сума середнього заробітку зменшиться на суму податків і зборів. Вирішуючи вимогу позивачки про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Статтею 23 Цивільного кодексу України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я тощо. Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При цьому у відповідності до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачка у позові зазначила, що внаслідок протиправних дій відповідача вона була позбавлена належного рівня матеріального забезпечення у зв`язку із відсутністю у неї грошових коштів, що призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, погіршення стану здоров`я, підтвердженням чого є неодноразове звернення до медичних закладів для надання їй медичної допомоги, натомість позивачка не надала доказів, що підтверджують зазначені обставини. Суд дійшов висновку, відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди. Судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави. Вирішуючи заяву відповідача про застосування наслідків пропуску визначеного статтею 233 КЗпП України строків звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору, суд дійшов наступних висновків. У цій\~справі відсутні\~підстави для\~застосування наслідків\~пропуску визначеного\~статтею 233\~КЗпП України\~строків звернення\~до суду\~з позовом\~про вирішення\~трудового спору,\~оскільки відповідно\~до пункту\~1\~глави ХІХ\~Прикінцеві положення\~Кодексу законів\~про працю\~України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» Кабінет Міністрів України постановив - Відмінити з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Позивачка звернулася до суду із позовною заявою засобами поштового зв`язку, шляхом надіслання до суду поштового відправлення 28 вересня 2023 року, тобто в межах трьохмісячного строку. На підставі викладеного, кеpуючись статтями, статтями 263 265 ЦПК Укpаїни, суд

Outcome: partial