Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

У вересні 2023 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів, в якій просив стягнути з останньої на свою користь безпідставно отримані кошти (пенсію) у сумі 4 600,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві перебувала громадянка [PERSON] , [INFO] , яка отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно обстеження в органах медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров`я Україна, а саме в Солом`янському міжрайонному МСЕК м. Київ була видана довідка серія 12ААВ№296440 від 13.01.2022 року встановлено інвалідність [PERSON] з 01.01.2022 року по 01.01.2023 року. Відповідно виданої довідки МСЕК серія 12AAB№296440 від 13.01.2022 року зазначено дату чергового переогляду 10.12.2022 року. На підставі закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було продовжено виплату пенсії [PERSON] як особі з інвалідністю 3 групи загального захворювання з 01.01.2023 року по 28.02.2023 року. Згідно поданої Відповідачем довідки про невизнання особою з інвалідністю, яка видана [PERSON] в тому, що вона 12.01.2023 року оглядалась в Солом?янському міжрайонному МСЕК м. Київ і за результатами не визнана особою з інвалідністю. Таким чином, у [PERSON] в період 01.01.2023 року по 28.02.2023 року виникла переплата пенсії в сумі 4600,00 грн. 3 метою досудового врегулювання питання щодо відшкодування надміру виплачених коштів в сумі 4600,00 грн. Управлінням на адресу [PERSON] було направлено лист від 19.04.2023 року №2600-0504-8/75881 з вимогою повернення коштів у добровільному порядку, проте безпідставно отримані кошти в сумі 4600,00 грн. Відповідачем повернуто не було. На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача на свою користь безпідставно отримані кошти (пенсію) у сумі 4 600,00 гривень. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 вересня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Відповідачу [PERSON] ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась на її зареєстроване місце проживання - [ADDRESS] (а.с. 9). Конверт повернувся до суду, на довідці про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Суд повторно направив ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками на зареєстроване місце проживання відповідача. Поштовий конверт повторно повернувся до суду, на довідці про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку). Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (пункт 99 Правил надання послуг поштового зв`язку). Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання. Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк Відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на вищезазначене, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Як вбачається із Виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААВ №296440, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності з 01.01.2022 року до 1 січня 2023 року. Крім того, призначено дату чергового переогляду 10.12.2022 року (а.с. 11). Із довідки про невизнання особою з інвалідністю №7 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , 12.01.2023 року оглядалась в Солом`янському м/р МСЕК і за результатами не визнана особою з інвалідністю (а.с. 12). Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зверталось до Київського міського центру медико-соціальної експертизи із листом від 27.01.2023 року №2600-0308-8/15073 задля надання інформації щодо визнання особою з інвалідністю, оскільки згідно отриманої довідки про невизнання особою з інвалідністю вбачається перерва в періоді встановлення інвалідності на громадянку [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). На зазначений лист Київський міський центр медико-соціальної експертизи направив відповідь від 07.02.2023 року №13 в якому зазначив, що [PERSON] 12.01.2023 року була не визнана особою з інвалідністю (а.с. 19). З індивідуального перерахунку пенсії вбачається, що з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України про встановлення карантину на території України, відповідачу було продовжено виплату пенсії по інвалідності, у зв`язку з чим виникла переплата пенсійної виплати в сумі 4 600,00 грн. (а.с. 13, 14). Враховуючи те, що виплата пенсії відповідачу здійснювалася на її особовий рахунок в АТ «Ощадбанк», Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулось до АТ «Ощадбанк» із листом від 23.02.2023 року №2600-0502-8/32225 щодо повернення коштів на суму 4600,00 грн. за період з 01.02.2023 року по 28.02.2023 року (а.с. 15). АТ «Ощадбанк» у своєму листі Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві від 11.04.2023 року №46-09/879/2023-00/Вих повідомив, що зокрема, у [PERSON] станом на 08.03.2023 року відсутні кошти на рахунку (а.с. 16-17). Таким чином, Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві не було повернуто безпідставно отриманих коштів у розмірі 4 600 грн. Матеріалами справи також підтверджується, що з метою досудового врегулювання спору Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві на адресу відповідача направлявся лист з пропозицією добровільного повернення переплати пенсії в сумі 4 600,00 грн., однак жодної відповіді на такий лист від відповідача не надійшло (а.с. 20-24). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання. Згідно з п. 14.6 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону № 1058 у разі пропуску в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню короно-вірусної хвороби (СОVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, строку повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю, виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначених заходів з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої пенсії на підставі заяви та результатів переогляду особи з інвалідністю. Згідно зі ст. 30 Закону Україна «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Відповідно до ст. 31 Закону Україна «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством. Згідно зі ст. 34 Закону Україна «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. У ст. 35 Закону Україна «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначені строки виплати пенсії по інвалідності в разі зміни групи інвалідності або відновлення працездатності, зокрема, у разі визнання особи, яка пройшла повторний огляд, здоровою, пенсія виплачується до кінця місяця, по який встановлено інвалідність. Органи медико-соціальної експертизи зобов`язані повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду в порядку, встановленому законодавством, про результати повторного огляду осіб, яким призначена пенсія по інвалідності, та про нез`явлення цих осіб на зазначений огляд згідно положень ч. 3 ст. 35 Закону Україна «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, законодавець покладає обов`язок саме на органи медико-соціальної експертизи повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про результати повторного огляду осіб. Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону Україна «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21.03.2003. Відповідно до п. 4 Постанови правління Пенсійного фонду України № 25-3 від 25.11.2014 «Про затвердження Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплати, що є безнадійними до стягнення», суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, або у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. У разі припинення виплати пенсії, внаслідок відновлення здоров`я тощо до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку. Аналіз зазначених норм закону свідчить, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані позивачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. За змістом ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених чим кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових коштів. Саме до таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 12.12.2018 у справі №711/1509/17, від 21.06.2018 у справі 554/1809/17, від 31.10.2018 у справі 307/2100/16-ц, від 13.04.2020 у справі № 487/2596/17. Доказів того, що переплата пенсії виникла внаслідок зловживань з боку пенсіонера, чи того, що відповідач допустив недобросовісну поведінку, позивач суду не надав. Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року встановлено, що ризик будь якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки, у справі «Гаші проти Хорватії» та у справі «Трro проти Хорватії». Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення «Лелас проти Хорватії» від 20.05.2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18.06.2002. Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Таким чином, без встановлення фактів недобросовісної поведінки відповідача та наявності рахункової помилки при виплаті пенсії, відсутні підстави для стягнення з нього надмірно виплаченої суми пенсії відповідно до ст. 1212 ЦК України, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення від 21.01.1999 р. у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 28.10.2010 р. у справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994 р. у справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003 р. у справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008 р. у справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії»), надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам сторін та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; вичерпно реалізував юридичні механізми з`ясування об`єктивної істини. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для стягнення з відповідача зазначеної у позові грошової суми, а тому суд вважає позовні вимоги задоволенню не підлягають. Питання щодо судових витрат слід вирішити у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed