Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б., Акціонерне товариство «Сенс Банк» про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що [INFO] померла [PERSON] . Також, Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме, 1/2 частка трьохкімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та належить їй на праві приватної спільної часткової власності. Іншим співвласником 1/2 частки квартири є відповідач [PERSON] , який 24.01.2014 змінив своє прізвище на « [PERSON] ». Малолітня [PERSON] є онукою спадкодавця [PERSON] , і проживала з [PERSON] з 24.07.2011 і до часу смерті. 24.11.2022 позивачем було подано до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] і було заведено спадкову справу № 63/2022. Однак, 24.11.2022 за № 263/02-14 приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. повідомила позивача про те, що для успадкування [PERSON] на підставі ст. 1264 ЦК України належного майна після смерті [PERSON] , яка проживала за адресою [ADDRESS] , та померла [INFO] , їй потрібно звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю. У зв`язку із не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину трьохкімнатної квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . У судовому засіданні представник позивача зміст позовних вимог підтримала з підстав та обґрунтувань, викладених у позові, та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак представник відповідача подала заяву про розгляд справи без їх участі, позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Відповідно до статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є усі законні підстави ухвалити рішення про задоволення позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерного товариства «Сенс Банк» у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову та просив відмовити в його задоволенні. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви, клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду витребувано докази. Ухвалою суду залучено до участі у справі третю особу. Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд, встановив, що [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER] , видане 27 травня 2022 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис за № 1151. [PERSON] (чоловік спадкодавця) помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 21 грудня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис № 1821. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме, 1/2 частка трьохкімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та належить їй на праві приватної спільної часткової власності (свідоцтво про права власності на нерухоме майно - 09.01.1995 міське бюро технічної інвентаризації м. Тернопіль, розпорядження органу приватизації № 9731 від 06.01.1995 р; свідоцтво про право на спадщину ААЕ 626980, 15.01.1997, Друга Тернопільська держнотконтора за реєстром № 77). Іншим співвласником 1/2 частки квартири є відповідач [PERSON] , який 24.01.2014 змінив своє прізвище на « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про зміну імені серії [NUMBER] , видане 24.01.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Волочиського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 4. Спадкоємцем першої черги є після смерті [PERSON] є [PERSON] . Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 29.01.2011 відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 85, 29 січня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, в результаті чого прізвище дружини було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , яке видане 09.07.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 1564, встановлено, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Отже, малолітня [PERSON] , [INFO] , є онукою спадкодавця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження відповідача серії [NUMBER] , виданого повторно 12.10.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1049, у якому у графі мати - зазначено [PERSON] . Судом встановлено, що на час смерті спадкодавця [PERSON] з нею проживали: її онука-позивач [PERSON] та матір позивача - [PERSON] (невістка спадкодавця), що підтверджується, зокрема, довідкою ПП «Благоустрій» від 22.02.2023 за № 65, в якій вказано, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали до дня смерті з матір`ю чоловіка [PERSON] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 29.04.1988 та знята з реєстрації 27.05.2022, у зв`язку зі смертю. Крім того, факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з [PERSON] за адресою [ADDRESS] в період з 24.07.2011 по 30.05.2022 підтверджується письмовою заявою [PERSON] від 08.12.2022, письмовою заявою [PERSON] від 03.02.2023, письмовою заявою [PERSON] від 07.02.2023, письмовою заявою [PERSON] , від 07.02.2023, письмовою заявою [PERSON] від 03.02.2023, письмовою заявою [PERSON] від 08.02.2023. 24.11.2022 позивачем було подано до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 70726584 від 25.11.2022, нотаріусом було заведено спадкову справу № 63/2022. Однак, 24.11.2022 за № 263/02-14 приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. повідомила позивача про те, що для успадкування [PERSON] на підставі ст. 1264 ЦК України належного майна після смерті [PERSON] , яка проживала за адресою [ADDRESS] , та померла [INFO] , їй потрібно звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю. Також, 28.04.2023 за № 214/02-14 приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б., відповідно до заяви-претензії з вимогами до спадкоємців від 10 квітня 2023 року АТ «Сенс Банк» повідомила позивача про те, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , залишилась заборгованість перед АТ «Сенс Банк» у розмірі 174 452,07 дол. США. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що вона є спадкоємцем за законом після померлої [INFO] її баби [PERSON] та прийняла спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки їй необхідно встановити факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, а тому, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину трьохкімнатної квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Відповідно до ст.ст. 1216-1218, 1220, 1221, 1223, 1264 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У відповідності до положень частини першої статті 1273, частини другої статті 1275 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Відповідно до частини першої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Частиною третьою статті 1268 та частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За частиною четвертою статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах-уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Як встановлено судом, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме, 1/2 частка трьохкімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та належить їй на праві приватної спільної часткової власності. Спакоємцем першої черги є після смерті [PERSON] є [PERSON] , який не звертався із заявою про прийняття спадщини. Заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , подано позивачем до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б., як спадкоємцем четвертої черги. Інші спадкоємці не зверталися до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б., про прийняття спадщини. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї», членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі, але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У відповідності до вимог ч.ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В процесі судового розгляду встановлено, що позивач, як онука спадкодавця, проживала із [PERSON] однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини, що відповідачем не заперечується і підтверджено матеріалами справи. Згідно з усталеною судовою практикою свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України). Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі N 755/7103/18 (провадження N 61-13162св19). За правилом частини першої статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Указана норма не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах. Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. відмовила позивачу в успадкуванні на підставі ст. 1264 ЦК України належного майна після смерті [PERSON] .. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги те, що зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити свої права та інтереси, а встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем породжує для позивача юридичні наслідки, так як вона зможе реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку, оскільки як спадкоємець четвертої черги, який згідно зі ст. 1264 ЦК України, має таке право на спадкування за законом, як такий, що проживав зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, беручи до уваги визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки вимога законна, обґрунтована та доказово підтверджена письмовими доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому, слід визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину трьохкімнатної квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України "Про іпотеку" регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Отже, визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спадкового нерухомого майна є ефективним способом поновлення порушених прав позивача, сприятиме стабільності цивільного обороту і не порушує права та інтереси АТ «Сенс Банк». Щодо стягнення судових витрат, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин 1, 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За вказаних обставин, зважаючи на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що слід з відповідача на користь держави стягнути 50 відсотків судового збору, а іншу частину компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного,

Outcome: approved