Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Позов мотивований тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду у справі №2-1243/10 визначено розмір аліментів у розмірі 1/3 частки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2008 року народження. Із самого початку позивач стабільно сплачує аліменти, однак на даний час у нього змінилися ряд обставин, а саме він одружився, а також отримав поранення під час участі у відсічі збройної агресії та захисті України від російської агресії. Таким чином, у зв`язку із зміною сімейного стану позивача та погіршення стану здоров`я, представник позивача просить суд зменшити розмір аліментів на частку від доходів позивача, але не менше ніж 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала. \~ \~ \~ \~ Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що Мукачівським міськрайонним судом у справі №2-1243/10 було видано виконавчий лист від 22.03.2010 року про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 4). Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.12.2020 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] був зареєстрований 12.12.2020 року у Мукачівському МВ ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис №526 (а.с. 8). Із Довідки про обставини травми військовослужбовця [PERSON] та Виписки із медичної картки вбачається, що [PERSON] під час виконання бойового завдання, приймаючи участь в бойових діях під час захисту Батьківщини 09.07.2023 року отримав вибухову травму, вогнепальне осколкове наскрізне поранення правого стегна, вогнепальний перелом нижньої третини право стегнової кістки, травматичний розрив підколінної артерії та підколінної вени справа, травматичний перерив малогомілкового нерву, контузію великогомілкового нерву (а.с. 9-12). Беручи до уваги вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що сімейний стан позивача змінився, а саме він одружився, має на утриманні іншу сім`ю та стан здоров`я погіршився внаслідок отриманого поранення під час бойових дій. Дані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи зміни в сімейному стані позивача [PERSON] та погіршення стану здоров`я, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved