Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

В вересні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення частки померлого у спільному майні, визнання права власності на 5/12 частин домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову посилалася на те, що домоволодіння [ADDRESS] , власником якого є відповідачка, належало [PERSON] та [PERSON] , померлому, [INFO] , на праві спільної сумісної власності. Після смерті батька [PERSON] відкрилася спадщина на частку вказаного домоволодіння, яку вона як спадкоємець за заповітом прийняла у вставленому законом порядку. Однак, враховуючи, що правовстановлюючий документ на спадкове майно на ім`я спадкодавця відсутній, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою судді від 18.09.2023 року відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання. Ухвало суду від 09.10.2023 року судом витребувано докази: спадкову справу після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , цивільну справу №716/113/23. Ухвалою суду від 22.11.2023 року підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи. Позивачка та її представник адвокат Бугай В.Д. до судового засідання не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позов підтримали, просили задовольнити. Відповідачка до судового засідання повторно не з`явилася, відзив не подала. За таких обставин, суд, відповідно до ст.ст.233, 280-281 ЦПК України, розглядає справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, на що позивача надав згоду. При цьому, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Так, відповідачка [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.06.2006 року (а.с.15). Поряд з тим, [PERSON] з 17.10.1971 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження, актовий запис №28, вчинений в селі Кадубівці Чернівецького району Чернівецької області (а.с.14). Відповідно до ст.60 СК України (в редакції чинній на час набуття права власності на домоволодіння) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (п.п.2, 3 ч.1 ст.57 СК України) також, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин (ч.6 ст.57 СК України в редакції чинній на час набуття права власності). Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує допоки не спростована. Презумпція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі й на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя. Таким чином, встановивши під час розгляду справи що спірне домоволодіння [ADDRESS] хоча і зареєстроване за [PERSON] , але набуте нею за час шлюбу з [PERSON] , і [PERSON] не доведено, що домоволодіння є її особистою власністю, суд приходить до висновку, що домоволодіння [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області 11.06.2020 року, яким все, що належатиме йому на час смерті заповідав [PERSON] , реєстраційний номер 541 (а.с.55) і вказаний заповіт є чинним (а.с.68 зв.). [INFO] [PERSON] помер, актовий запис № 98, вчинений виконавчим комітетом Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області (а.с.12). За загальними правилами про спадкування (ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.ст.1220, 1221 ЦК України). Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) (ч.1 ст.1241 ЦК України). Таким чином, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] відкрилася спадщина, в тому числі на частку у спільній сумісній власності подружжя частку домоволодіння [ADDRESS] . Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] прийняли спадкоємець за заповітом [PERSON] , непрацездатна вдова [PERSON] , [INFO] (а.с.53 зв., 54). Інші спадкоємці після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину, відсутні. Відповідно до\~ч.ч.1,\~3\~ст.1296\~ЦК України,\~спадкоємець,\~який прийняв\~спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Якщо у складі спадщини є, зокрема, нерухоме майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, спадкоємець зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). 22.09.2022 року позивачка звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.71 зв.), однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння [ADDRESS] за відсутності правовстанволючого документу на майна на ім`я спадкодавця (а.с.80 зв.). Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. При цьому, відповідно до ч.1, 2, 4 ст.25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.\~Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і\~припиняється у момент її смерті. Отже, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно після смерті особи не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Враховуючи викладене, а саме, що на час розгляду справи [PERSON] помер і, відповідно до ст.25 ЦК України, його цивільна правоздатність припинилася, визначити що частка померлого в праві спільної сумісної власності на домоволодіння [ADDRESS] становить неможливо, а отже обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права\~не є ефективним у розумінні положень ст.16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав за захистом яких вона звернулася до суду. За таких обставин, в задоволенні позову\~ [PERSON] до [PERSON] про визначення частки померлого у спільному майні слід відмовити. Водночас, як зазначалося, вимога [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом є належними способом захисту її прав, зазначеним у ст.16 ЦК України. Вирішуючи позов в цій частині, суд виходить з наступного. Як було встановлено судом, домоволодіння [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України, яка за своїм змістом відповідає положенням ч.1 ст.70 СК України, у разі виділу частки із майна (поділу майна), що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників (дружини та чоловіка) у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (шлюбним договором). Таким чином, дружині [PERSON] належить право власності не на все домоволодіння [ADDRESS] , а на його частку, інша частка домоволодіння, як частка у спільному майні подружжя, входить до складу спадщини після смерті [PERSON] , яку він заповідав [PERSON] , та яка прийнята останньою та непрацездатною вдовою [PERSON] .. Щоб визначити частку [PERSON] у спадковому майні, слід визначити обов`язкову частку [PERSON] у спадщині. З урахуванням положень ч.1 ст.1241 ЦК України, відповідно яких до непрацездатна вдова спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному зі спадкоємців у разі спадкування за законом, обов`язкова частка [PERSON] у спадщині складає 1/12 і розрахована судом виходячи з обсягу спадкової маси , кількості спадкоємців [PERSON] за законом, якими є дружина [PERSON] , донька [PERSON] , син [PERSON] , коефіцієнту (половина), а саме: :3:2=1/12, де - спадкова маса, 3 кількість спадкоємців за законом, 2 коефіцієнт (половина), відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, 1/12 обов`язкова частка [PERSON] у спадщині. За таких обставин, встановивши під час розгляду справи, що домоволодіння [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] і частка відповідачки [PERSON] у спільному майні подружжя становить , решта - становить спадкову масу, а також що обов`язкова частка [PERSON] у спадщині після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] становить 1/12, суд приходить до висновку, що позивачці, як спадкоємиці за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , яка прийняла спадщину належить 5/12 ( - 1/12 = 5/12, де - спадкова маса, 1/12 обов`язкова частка у спадщині) часток домоволодіння [ADDRESS] , а отже за нею слід визнати право власності на вказану частку майна в порядку спадкування за заповітом, оскільки вона позбавлена можливості реалізувати спадкові права в позасудовому порядку. Враховуючи викладене, позов [PERSON] до [PERSON] в частині визнання права власності на 5/12 часток домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] підлягає задоволенню.

Outcome: partial