Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, просить повернути їй малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відібраних без позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.11.2021року відібрано її малолітніх дітей без її позбавлення батьківських прав. На даний час відпали обставини для відібрання дітей, оскільки 31.03.2022 року загинув на війні їх батько [PERSON] . Зазначає, що станом на 02.01.2023 року вона працює прибиральником, на обліку в Львівському обласному медичному центрі превенції та терапії узалежнень не перебуває, усунула причини, які стали підставою для відібрання дітей, винаймає квартиру, де створені безпечні для життя дітей умови. Просить також стягнути з відповідача сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу. У судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали, просять позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, зазначив, що позивач винаймає квартиру без належно оформленого договору оренди. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 11.05.2023 року, наданого відділом Служби у справах дітей Франківського району, дана квартира, загальною площею 16,10 кв.м, складається з однієї кімнати, в квартирі відсутній дитячий одяг, іграшки, канцтовари для навчання, немає об лаштованого місця для навчання, місця для ігор і розваг, для дітей в квартирі лише трьохярусне ліжко. Згідно зі ст.47 ЖК України норма житлової площі в Україні встановлюється 16,65 кв.м на одну особу. Згідно з поданою позивачем трудовою книжкою останнє її місце праці - «Львівський холодокомбінат», та на даний час немає інформації про місце роботи. Також позивачем не надано довідки про доходи, яка б підтверджувала сталий дохід та можливість утримувати двох малолітніх дітей. Згідно з листами закладу дошкільної освіти №5 Львівської міської ради позивач [PERSON] провідувала своїх дітей, [PERSON] , 2016р.н., не має сильної прив`язаності до матері, під час прогулянки йому цікавіше проводити час з іншими дітьми ніж мамою. Позивач може приходити як доглянута, акуратна, так і в неохайному одязі, з запахом цигарок, може влаштовувати конфлікти з родичами в присутності дітей, у зв`язку з чим заклад звертався з проханням заборонити мамі та родичам відвідувати [PERSON] . У закладі діти забезпечені п`ятиразовим харчуванням, проходять планові огляди в сімейного лікаря, невролога, логопеда, психолога. Оскільки позивачем не наведено доказів того, що відпали причини, що стали підставою відібрання дітей, просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Оглянувши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.11.2021року малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відібрано від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Згідно з ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, навчання, створити належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини ( статті 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ч.3 ст.170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може ухвалити рішення про повернення їм дитини. З пояснень позивача та її представника, даних в судовому засіданні, вбачається, що на даний час відпали причини, які перешкоджали належному вихованню позивачем дітей. Однак, представники Закладу дошкільної освіти №5 Львівської міської ради, де перебувають малолітні діти позивача, та Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради стверджують протилежне і вважають за недоцільне повернення дітей матері [PERSON] на спільне проживання та виховання. Згідно з листом №1130 від 20.07.2023р. Львівського обласного медичного центру превенції та терапії узалежнень позивач [PERSON] зверталася за медичною допомогою з 16.07.2021р. по 17.07.2021р., станом на 20.07.2022р. на обліку закладу не перебуває. Згідно з листом №60 від 05.07.2022р. Закладу дошкільної освіти №5 Львівської міської ради, де перебуває син позивачки [PERSON] , остання неодноразово відвідувала свого сина [PERSON] . Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] власного житла не має, орендує квартиру за адресою: [ADDRESS] , проте позивачем не надано суду належно оформленого договору оренди квартири. Згідно зі ст.47 ЖК України норма житлової площі в Україні встановлюється 13,65 кв.м на одну особу. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 11.05.2023 року, наданого відділом Служби у справах дітей Франківського району та довідки з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації №1033 від 12.05.2023р., вищевказана квартира загальною площею 16,10 кв.м, житловою площею 13, 80 кв.м, складається з однієї кімнати, в квартирі зареєстровано троє осіб, відсутній дитячий одяг, іграшки, канцтовари для навчання, немає облаштованого місця для навчання, місця для ігор і розваг, для дітей в квартирі лише ліжко на три яруси. Як вбачається зі змісту трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , позивач періодично змінює місце роботи, останнє місце праці позивача - «Львівський холодокомбінат» з 09.05.2022 року по 05.08.2022 року, звідки вона була звільнена за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. З моменту звернення з позовом до суду, 05.01.2023року, та станом на даний час позивачем не надано суду інформації про місце роботи та довідки про доходи, яка б підтверджувала сталий дохід та можливість утримувати двох малолітніх дітей. Згідно з листом №19 від 01.03.2023р. Закладу дошкільної освіти №5 Львівської міської ради позивач [PERSON] провідувала своїх дітей, приносила невеликі гостинці, старший син [PERSON] , 2016р.н., не має сильної прив`язаності до матері, під час прогулянки йому цікавіше проводити час з іншими дітьми ніж мамою. Позивач може приходити як доглянута, акуратна, так і в неохайному одязі, з запахом цигарок, може влаштовувати конфлікт з працівниками закладу. Як вбачається з листів №34 від 01.06.2022р., №42 від 21.06.2022р. Закладу дошкільної освіти №5 Львівської міської ради, оскільки на території закладу в присутності дитини [PERSON] , 2016р.н., відбуваються конфлікти між мамою дитини [PERSON] та родичами, заклад звертався в Службу у справах дітей Личаківського району Львівської міської ради з проханням заборонити мамі та родичам відвідувати дитину, [PERSON] . Відповідно до листа №39 від 12 травня 2023 року Закладу дошкільної освіти №5 Львівської міської ради за час перебування дітей [PERSON] та [PERSON] в закладі позивач [PERSON] не проявила відповідальності, організованості та стабільності до себе і до синів. Діти мають укладену декларацію з сімейним лікарем, проходять планові диспансеризації у поліклініці та вакцинації, спостерігаються в лікаря-невролога: діагноз G98 інші ураження нервової системи (енурез, діти сплять у памперсах) та лікаря-хірурга: діагноз інші набуті деформації та ступні (інструктор з лікувальної фізкультури робить дітям лікувальні масажі, [PERSON] носить ортопедичне взуття). [PERSON] надаються послуги вчителя-логопеда та психолога, так як в дитини порушене мовлення, психічні процеси та емоційно-вольова сфера. [PERSON] прибув у заклад із соцпед занедбаністю, на даний час значною мірою вдалось подолати відставання його у розвитку: зріс словниковий запас, поставлені звуки в стані автоматизації, дитина може складати змістовні речення, переказувати зміст художніх творів, брати активну участь у святкових ранках, тематичних заняттях та спортивних розвагах, увага стала стійкішою, знання та вміння відповідають віку дитини, [PERSON] було підготовлено до успішного навчання в школі. Також у закладі діти забезпечені п`ятиразовим харчуванням, навчальним та ігровим матеріалом, засобами індивідуальної гігієни, необхідними лікарськими засобами, сезонним одягом та взуттям. Також суд приймає до уваги пояснення свідка [PERSON] , допитаної в судовому засіданні, яка особисто приймала дітей позивача в заклад дошкільної освіти №5 Львівської міської ради та яка зазначила, що діти були брудні, недоглянуті, налякані, позивач навідувала дітей в закладі, проте не спостерігала зацікавленість дітьми і також були конфліктні ситуації в присутності дітей. Враховуючи вищенаведене та інтереси дітей, беручи до уваги пояснення свідка [PERSON] , допитаної в судовому засіданні, оскільки позивач веде себе відсторонено до дітей, періодично змінює місце роботи, така не надала суду доказів, що має стабільний дохід та можливість утримувати двох малолітніх дітей, не забезпечена встановленим законодавством розміром житлової площі для себе і двох малолітніх дітей, не представила належних і допустимих доказів того, що на час розгляду справи відпали причини, що стали підставою для відібрання дітей, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed