Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1.1. У серпня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги наступним. Позивач є власником кімнати [ADDRESS] . Зазначене майно належить їй згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.01.2009 року. За вказаною адресою зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , але фактично з травня 2018 року по теперішній час не проживає у зазначеній кімнаті, особистих речей в квартирі не має, місце мешкання на теперішній час невідомо, зв`язку з відповідачем не підтримує, добровільно з реєстрації відповідач не знімається. Зазначає, що таким чином відповідач фактично чинить позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю. У зв`язку з викладеним, просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] . 1.2. Позивач [PERSON] до суду не з`явилася, повідомлялася про час, дату та місце розгляду справи, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити (а.с. 51). 1.3. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с. 23, 41, 58-59, 69-70), причину неявки суду не повідомив. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справ. 2.1. Заяв та клопотань, крім зазначених в п. 1.2. даного рішення, від учасників справи не надійшло. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 3.1. 25 серпня 2023 року ухвалою судді провадження по справі відкрито та справа призначена до підготовчого засідання. 3.2. Ухвалою суду від 09 листопада 2023 року по справі проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. 3.3. Ухвалою суду від 11.12.2023 визначено провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення. 3.4. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 4.1. В судовому засіданні встановлено, що позивач є співвласником кімнати [ADDRESS] , що знаходиться в спільній частковій власності позивача: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 21.01.2009 року № 15, видане Соснівським райвиконкомом м. Черкаси (а.с. 4). 4.2. Відповідач не є власником кімнати [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю № 342209 від 30.11.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 60). 4.3. Згідно відповіді № 198048 від 25.08.2023 відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою кімната [ADDRESS] (а.с. 18). 4.4. Відповідно до акту опитування сусідів про фактичне проживання № 2149 від 08.12.2023 року, завіреного Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради вбачається, що за адресою [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] вона та інші особи не проживають. V. Оцінка Суду. 5.1. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 5.2. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. 5.3. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини" використовує також практику Європейського суду як джерело права. 5.4. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. 5.5. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). 5.6. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено право на вільне володіння майном. Відповідно до вказаної статті Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. 5.7. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). 5.7. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. 5.8. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 5.9. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. 5.10. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України). 5.11. Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором. 5.12. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України). 5.13. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. 5.14. Відповідно вимог закону, зокрема ст. 405 ч. 2 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. 5.15. Звертаючись до суду з позовом, позивач надала акт опитування сусідів № 2149 від 08.12.2023 про фактичне проживання, завірений Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради вбачається, що за адресою [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] вона та інші особи не проживають. 5.16. Крім того, відповідно до довідок про причини повернення поштового повідомлення вбачається, що адресат відсутній за вказаною адресою, а саме: кімн. [ADDRESS] (а.с. 23, 41, 58). Одже в судовому засіданні не спростовані доводи позивачки, викладені у позові, про фактичне непроживання відповідача за вищевказаною адресою з травня 2018 року. 5.17. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2 ст. 405 ЦК України, що передбачає втрачання права користування житлом члена сім`ї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у спірній квартирі не мешкає, тому наявні підстави усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] . 5.18. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов щодо усунення перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 6.1. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому з [PERSON] на користь позивача слід стягнути за подання даного позову сплачений судовий збір в сумі 1\~073, 60 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved