Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг в сумі 14\~235, 00 доларів США, а також судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 31 січня 2023 року він особисто передав [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 14\~235, 00 доларів США, що станом на дату написання позовної заяви згідно із офіційним курсом гривні щодо долара США становить 36 5686 грн. за 1 долар США, що в гривневому еквіваленті становить 36 5686 * 14 235, 00 доларів США = 520\~431, 60 грн 60 коп. На підтвердження отримання грошових коштів відповідачем було надано відповідну розписку від 31.01.2023 року, згідно із якою [PERSON] підтвердив отримання у борг грошової суми в розмірі 14\~235, 00 доларів США. Позичені кошти відповідач зобов`язався повернути до 02 лютого 2023 року, однак станом на 11.05.2023 свого зобов`язання не виконав. З метою повернення грошових коштів позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою від 08.02.2023, у якому просив протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання листа-вимоги повернути позичені грошові кошти в сумі 14\~235, 00 доларів США. [PERSON] отримав лист-вимогу, що підтверджується особистим підписом відповідача на вказаному листі-вимозі. Проте, у встановлений в листі строк грошові кошти повернути ним не були, відповіді на вказаний лист він не надав. На підставі викладеного, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 31 травня 2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.08.2023 року суд перейшов від розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду для огляду оригінал розписки, вчиненої відповідачем [PERSON] . Відповідач/представник відповідача у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся судом про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за їх відсутності та відзиву не подав, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, дійшов наступного висновку. Із змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 2 ст.\~11\~ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Положеннями ст. 1046-1047 цього Кодексу передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із вимогами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до вимог ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Згідно із правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, у справі № 6-63цс13, форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до частини 2 статті 192 ЦПК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Наведене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої палати Верховного суду у справі № 723/304/16-ц, провадження № 14-360цс19 від 23 жовтня 2019 року, у постанові Великої палати Верховного суду у справі № 464/3790/16-ц від 16 січня 2019 року. Крім того, у відповідності до ст. ст. 610, 612, 625 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц, постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18, зазначила, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 14\~235, 00 доларів США та зобов`язується повернути грошові кошти у повному обсязі до 02 лютого 2023 року, про що надав відповідну розписку /а.с. 6/. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою 08.02.2023 про повернення боргу. [PERSON] отримав вказаний лист-вимогу 08.02.2023, про що свідчить його підпис на листі (а.с.14). На даний час відповідач умови договору позики не виконав, жодних коштів не повернув, а тому [PERSON] не виконав своїх зобов`язань перед [PERSON] . Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, оскільки відповідачем [PERSON] порушено умови підписаного ним договору позики грошових коштів. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні до суду позову сплачено судовий збір в розмірі 5\~204, 32 грн, що підтверджується квитанцією від 24.05.2023 (а. с. 5). Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у сумі 5\~204 грн. 32 коп.

Outcome: approved