Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

На розгляд суду передано цивільну справу за вказаним позовом. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] . До складу спадщини ввійшов житловий будинок в с.Боржавське та земельна ділянка для його обслуговування та ведення особистого селянського господарства. Заповіт відсутній. Спадкоємцями першої черги за законом стали його дружина, відповідачка [PERSON] , діти позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Позивач, спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину після смерті батька, оскільки постійно проживав разом із ним на день відкриття спадщини, що підтверджено відповідною довідкою. Відповідачі відмовляються від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , не заперечують проти того, щоб будинок в цілому успадкував позивач. Однак правовстановлюючий документ на будинок не було оформлено, такий рахується за спадкодавцем на підставі записів у погосподарській книзі, а право власності на земельну ділянку посвідчено Державним актом, оригінал якого серед документів не вдалося знайти. Тому у нотаріальному порядку оформлення спадщини є неможливим, тільки у судовому. Позивач просив розглядати справу без його участі. Відповідачка [PERSON] подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, заявила, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Відповідач [PERSON] подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, заявив, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши подані письмові докази, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вирішив наступне. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку, що правовідносини, що виникли, врегульовані ЦК України (2003 р.). Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , останнім місцем проживання якого було с.Боржавське Виноградівського району Закарпатської області (свідоцтво про смерть [NUMBER] від 03.04.2012). На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] (довідка №20.1-07/685 від 02.10.2023). Спадкодавець [PERSON] є рідним батьком позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] та чоловіком відповідачки [PERSON] (свідоцтво про одруження [NUMBER] від 20.02.1955, свідоцтво про народження [NUMBER] , свідоцтво про народження [NUMBER] ). Заповіт відсутній. Доводи позивача про те, що він прийняв спадщину, що відкрилася на день смерті його батька [PERSON] , підтверджено змістом Довідки №20.1-07/684 від 02.10.2023, виданої старостою Боржавського старостинського округу, за яким позивач [PERSON] , [INFO] , постійно проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] на день його смерті за адресою [ADDRESS] . Доведено, що позивач звертався до Виноградівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак завідувач нотаріальної контори надала письмову відповідь про неможливість нотаріального оформлення спадкових прав через відсутність правовстановлюючого документу на майно. Суд пересвідчився, що за спадкодавцем [PERSON] на підставі записів погосподарської книги №10 , особовий рахунок № [NUMBER] , рахується будинок за адресою [ADDRESS] , що підтверджено довідкою міського голови Виноградівської міської ради №20.1-07/494 від 01.08.2023. За даними КНП Виноградівське РБТІ, станом на 01.01.2013 правовстановлюючих документів на цей будинок не було оформлено. За змістом Довідки КНП Виноградівське РБТІ №607 від 21.09.2023, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , завершений будівництвом, дата завершення будівництва- 1990 рік за даними технічного паспорту. Крім того, встановлено, що до складу спадщини ввійшла Земельна ділянка, передана [PERSON] ,мешканцю [ADDRESS] , у приватну власність на підставі Рішення 4 сесії 22 скликання Боржавської сільської Ради народних депутатів від 31.05.1995, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,28 га, розташована на території с.Боржавське. Право власності було посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю ЗК№003-00246 від 31.07.1995. Право власності на вказану земельну ділянку набуто спадкодавцем у відповідності до законом встановленого порядку, який існував на той час. Отже, ввійшло до складу спадщини. Суд констатує, що на даний час належним чином оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок не є можливим у зв`язку зі смертю [PERSON] , за яким рахується будинок, та якому належить на праві власності земельна ділянка. Відсутність правовстановлюючих документів чи втрата їх оригіналів на майно є об`єктивною перешкодою для оформлення спадщини у нотаріальному порядку. Чинне законодавство не передбачає можливості реєстрації права власності на нерухоме майно за померлою особою. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Спадкодавець набув права власності на вказаний вище житловий будинок до 01.01.2004 року, тобто до дати набрання чинності ЦК України. За часів існування СРСР питання оформлення правовстановлюючих документів на житлові будинки регулювалось Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка була затверджена Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та діяла до 1995 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.95р). Однак з урахуванням положень пунктів 1, 4 та 6 Інструкції її дія не поширювалась на сільські населені пункти. З 1979 року, в селах запроваджено ведення погосподарських книг, які були особливою формою статистичного обліку і де відображалась інформація про склад домоволодіння, загальну та жилу площу житлового будинку, рік введення в експлуатацію, а також про «голову господарства». Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~16\~ЦК). За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Для подальшого утримання та збереження майна необхідно оформити право власності на спадкове майно, проте іншого шляху, окрім визнання права власності на вказаний житловий будинок в судовому порядку, не існує. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, та відповідних їм правових норм цивільного законодавства суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вирішив, що позов є обґрунтованим та є підстави для його задоволення.

Outcome: approved