Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

31.10.2023 позивач [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що 28.02.2015 він уклав шлюб з [PERSON] у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Білоцерківського МРУЮ у Київській області. Від цього шлюбу вони з відповідачкою мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причиною його наміру розірвати шлюб вказує різні характери та зовсім протилежні погляди на сімейне життя. Його спроби зберегти сім`ю до позитивного результату не призвели. Зазначає, що з квітня 2022 року вони припинили спільне проживання, оскільки відповідачка має іншу сім`ю. Спору відносно спільного майна між сторонами немає. Позивач зазначає, що збереження сім`ї неможливе та суперечить його інтересам. На підставі цього просить суд розірвати зареєстрований з відповідачкою шлюб. 01.11.2023 суд постановив ухвалу, якою прийняв указану позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив судове засідання на 22.11.2023, яке в подальшому через неявку відповідачки було відкладено на 12.12.2023 (а.с.24, 25). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства. В прохальній частині позовної заяви просив розглянути цю справу без його участі (а.с.4). Відповідачка [PERSON] у судове засідання двічі - 22.11.2023 та 12.12.2023 не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства за зареєстрованим місцем проживання. Рекомендовані поштові відправлення повернулись на адресу суду з відмітками про відсутність адресата за вказаною адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, що згідно з положенням п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК є днем вручення судової повістки (а.с.30, 35). Крім того, судова повістка про виклик відповідачки до суду на 22.11.2023 та 12.12.2023 була доставлена їй в додаток «Viber» за номером її мобільного телефону (а.с.28, 34). Отже, відповідачка [PERSON] повідомлена про розгляд справи належно і завчасно згідно з вимогами статті 128 ЦПК України. Жодних заяв чи клопотань від відповідачки на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву [PERSON] відповідачкою не подано. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належно повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, водночас, позивач надав згоду на розгляд справи в заочному порядку, - є всі передбачені законом підстави для проведення заочного розгляду цієї справи. Ухвалою суду від 12.12.2023, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву, перевіривши викладені у ній обставини, дослідивши надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. Судом установлено, що 28 лютого 2015 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 225, що вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11). Доказів того, що сторони мають дітей від цього шлюбу, матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 1 Сімейного кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. За змістом положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з ч. 1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачкою, про що чітко вказав у своєму позові. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритись. Згідно з положеннями частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Судом установлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин сторін є фактичне припинення існування їхньої сім`ї внаслідок відсутності порозуміння, любові і поваги одне до одного. Спільне життя сторін у справі не склалося та припинено, збереження шлюбу неможливе. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що ця позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, їхні особисті та майнові права не будуть порушені після розірвання шлюбу, а тому шлюб між сторонами підлягає припиненню шляхом його розірвання. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки позивач у позовній заяві (а.с.4) просить залишити за ним судові витрати по справі, суд,

Outcome: approved