Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

31.07.2023 року позивач [PERSON] звернулась до Корабельного районного суду міста Миколаєва з позовом до [PERSON] , в якому просила суд позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно його дитини [PERSON] , [INFO] .. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та відповідач розлучилися на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.09.2014 р. Мати, [PERSON] , померла [INFO] . Позивач є рідною сестрою неповнолітнього [PERSON] по лінії матері. Вказала, що після смерті матері її брат, [PERSON] , постійно проживає разом з нею та її дітьми. З часу смерті матері, відповідач повністю припинив спілкування з сином, не цікавиться ним, не проявляє щодо нього батьківського піклування, та постійно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Також вказала, що 31.05.2023 р. відповідач у присутності приватного нотаріуса Козленок С.І. дав згоду на позбавлення його батьківських прав відносно сина, [PERSON] . У зв`язку з тим, що вона повністю опікується братом [PERSON] , а його батько самоусунувся від виховання сина, з метою захисту прав брата, позивач звернулася в суд з даним позовом. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03.08.2023 року по зазначеній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з пропозицією відповідачу подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження і позивачу встановлений п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Позивач у судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу у її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, був вчасно та належним чином повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подав, відзиву на позовну заяву не надіслав. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в яких просили розглядати справу за відсутності представників, проти задоволення позову не заперечували. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 07.09.2010 р. серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить Свідоцтво про смерть видане Вознесенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі миколаївської області південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 472. Як вбачається з заяви [PERSON] , написаної у присутності приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Козленок С.І. 31.05.2023 р, відповідач, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій, не заперечував та дав свою згоду на позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказана заява зареєстрована у реєстрі за № 496. Позивач, [PERSON] , є рідною сестрою малолітнього [PERSON] , [INFO] , по лінії матері, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема: Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 25.01.1997 р., Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.06.1998 р., Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06.07.2006 р. тощо. Яу вбачається з наявної у матеріалах справи характеристики, складеної класним керівником та директором Миколаївської спеціальної школи для дітей з порушеннями зору відносно [PERSON] , [INFO] , учня 7 класу, [PERSON] навчається у МСШ з першого класу. Заклад відвідує систематично. Через смерть матері вихованням хлопця займається старша сестра. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 р. "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У своєму висновку від 22.11.2023 року орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради зазначили, що 18.10.2023 спеціалістами служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради було проведено обстеження квартири [ADDRESS] , за місцем реєстрації малолітнього [PERSON] , та встановлено, що квартира знаходиться в стані капітального ремонту, в ній знаходяться будівельні матеріали, побутові речі відсутні, ніхто не проживає. Для хлопчика готується окрема кімната. Після закінчення ремонту та зменшення ризиків обстрілів міста Миколаєва, сестра з братом повернуться до власної квартири в Миколаєві. На час агресії Російської Федерації дитина продовжує навчання онлайн в Миколаївській спеціальній школі для дітей з порушенням зору управління освіти Миколаївської міської ради, де навчається з першого класу. Посилаючись на те, що після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] самоусунувся від виховання та утримання сина, заходи, спрямовані на оформлення спадщини дитини в квартирі [ADDRESS] , не здійснював, надав нотаріально посвідчену заяву про надання згоди на позбавлення батьківських прав, виходячи з інтересів дитини, вважали за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні сина, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 названого Кодексу батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не намагається облаштувати належні умови для повноцінного розвитку, забезпечити дитину необхідним, не виявляє турботу, тому позов щодо позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню.

Outcome: approved