Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

ТОВ «ФК «Паріс» звернулось до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №0042929 від 24.10.2019 року у розмірі 92160,72 грн., та судовий збір в сумі 2684,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наступне. 24.10.2019 року між АТ «РВС Банк» та [PERSON] підписано заяву-договір № 0042929 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Копія заяви-договору № 0042929 від 24.10.2019 року та копія публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затверджені рішенням правління АТ «РВС Банк» Протокол № 01102019/1 від 01.10.2019 року . Відповідач, підписанням заяви-договору № 0042929 від 24.10.2019 року про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб акцептував укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті банку і беззастережно приєднався до умов договору. За умовами заяви відповідачу було надано споживний кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 51 282,05 грн, строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка 18 % річних, тип ставки фіксована, разом комісія при видачі кредиту: 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 3 % від суми наданого кредиту. В день підписання заяви-договору № 0042929 від 24.10.2019 року, відповідач отримав платіжну картку, яка відкрита згідно умов заяви-договору. Грошові кошти в сумі 51 282,05 грн були зараховані АТ «РВС Банк» 24.10.2019 року на картковий рахунок клієнта. 28.10.2021 року між АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК "Паріс"» укладено договір про відступлення права вимоги № 28/10/2021-1. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 28.10.2021 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості, однак, відповідач звернення проігнорував, вимогу не задовольнив, в зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2023 року визначено головуючого суддю Черенкову Н.П. та передано справу судді 31.08.2023 року. Після виконання приписів ст.ст. 27,187 ЦПК України, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.09.2023 року відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 27.09.2023 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Сікорської І.С., надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить позовні вимоги залишити без задоволення, в зв`язку з необгрунтованістю та безпідставністю, а також спливом строків позовної давності 24.09.2020 р. 28.09.2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вказав, що доводи відповідача, на підставі яких він заперечує проти позову є необґрунтованими та не доведеними жодними доказами. Представник позивача до судового засідання не з`явився, однак в позовній заяві просив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 рокуза №3477-IVзастосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи у продовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. З матеріалів справи судом встановлено, що 24.10.2019 року між [PERSON] та АТ «РВС БАНК» підписано Заяву-Договір №0042929 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Підписанням цієї Заяви-Договору, відповідач акцептував укладення договору, який розміщений на сайті банку і беззастережно приєднався до його умов. З умовами договору ознайомлений та зобов`язався самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситися до нього. На підставі вказаного договору АТ «РВС БАНК» надав [PERSON] споживний кредит у сумі 51\~282,05 грн шляхом перерахування коштів на картковий рахунок останнього, на строк 24 місяці, на умовах сплати 18% річних на залишок за кредитом (фіксована процентна ставка), разової комісії при видачі кредиту в розмірі 2,5% від суми наданого кредиту, що становить 1\~282,05 грн, а також щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 3% від суми наданого кредиту, що становить 1\~538,46 грн. Відповідно до п.п. 7.3.1. Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, погашення клієнтом заборгованості за споживчим кредитом, в тому числі щомісячного платежу здійснюється щомісячно та/або в дату повного погашення заборгованості за споживчим кредитом, починаючи з місяця, наступного після місяця оформлення споживчого кредиту, за ануїтетною схемою погашення (ряд рівних грошових платежів, що здійснюються через рівні проміжки часу) у розмірах і терміни (дати), визначені графіком платежів, шляхом забезпечення наявності грошових коштів у відповідних сумах на рахунку для погашення заборгованості, що зазначений у заяві-договорі. Графіком платежів та розрахунком вартості споживчого кредиту для споживання та реальної річної процентної ставки, що є додатком №1 до Заяви-Договору №0042929 передбачено погашення заборгованості за кредитом 21 числа кожного місяця в розмірі 4\~098,67 грн, починаючи з місяця, наступного після оформлення кредиту. Згідно з п. 7.3.11 Публічної пропозиції, у разі порушення терміну погашення заборгованості за споживчим кредитом, у тому числі щомісячного платежу, в тому числі його частини, встановленого графіком платежів, така заборгованість, у тому числі щомісячний платіж (або його частина) вважається простроченим, починаючи з наступного дня за днем встановленого терміну погашення згідно з графіком платежів і до дня погашення простроченої заборгованості. З дня виникнення простроченої заборгованості за споживчим кредитом, у тому числі щомісячного платежу, встановленого графіком платежів, банк має право нараховувати штрафні санкції за порушення строків погашення заборгованості за споживчим кредитом, у тому числі щомісячних платежів у розмірі 10,00 гривень (десять гривень, нуль копійок) за кожен день прострочення платежу. Сплата штрафу та/або пені не звільняє клієнта від виконання зобов`язань, за порушення яких передбачені штраф та/або пеня, і так само не звільняє його від обов`язку відшкодувати банку збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань за договором, у тому числі будь-які витрати, що були понесені банком у зв`язку зі стягненням заборгованості з позичальника за договором. Як зазначено в п. 7.7.2.4. Публічної пропозиції, відповідач зобов`язаний повернути кредит та сплатити передбачені заявою-договором платежі на рахунок банку в порядку та на умовах, передбачених договором. Пунктом 7.7.2.10 Публічної пропозиції передбачено, що у разі порушення строків та/або несплати необхідної до погашення заборгованості за споживчим кредитом, в тому числі щомісячного платежу, що передбачені графіком платежів, позичальник зобов`язаний частково або в повному обсязі сплатити на користь банку штрафні санкції (штрафи та пеню) на умовах, передбачених договором. Відповідно до виписки по особовому рахунку та згідно з розрахунком заборгованості, [PERSON] повернення кредитних коштів за графіком не здійснював. Разом з тим, відповідачем надано квитанції, з яких вбачається, що ним вносилися платежі в рахунок погашення боргу наступним чином: 25.11.2019 р. 4 100 грн; 24.12.2019 р. 4 100 грн; 25.01.2020 р. 4100,00 грн; 26.02.2020 р. 4100,00 грн, а всього 16\~600,00 грн. 28.10.2021 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «ПАРІС» укладено договір про відступлення права вимоги №28/10/2021-1. Відповідно до п.п. 1.1. р. 1 вищевказаного договору, первісний кредитор у порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами зазначеними у додатку №1 до цього договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною (надалі за текстом -кредитні договори), які укладені між АТ «РВС БАНК» та боржниками. Згідно з п.п. 3.1. р. 3 договору про відступлення права вимоги, права вимоги за кредитними договорами вважаються відступленими з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною цього договору. Підпунктом 1.2. зазначеного договору передбачено, що право вимоги за кредитними договорами відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи: право вимоги основної суми заборгованості за кредитним договором; право вимоги суми нарахованих процентів за кредитним договором, строк платежу по яких настав на дату укладання цього договору; процентів; штрафів, пені; інших платежів згідно з умовами кредитного договору, які виникли та/або можуть виникнути після укладання цього договору, тощо. Відповідно до п.п. 1.4 п. 1 договору відступлення права вимоги, новий кредитор після переходу до нього права вимоги стає кредитором за кредитними договорами та одержує право вимагати від боржників належного виконання всіх без виключення зобов`язань за кредитними договорами, які існували та існують на момент укладання цього договору. Згідно з додатком №1 до договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до [PERSON] за договором №0042929 від 24.10.2019 року на загальну суму 87484,91, яка складається з наступного: 44034,76 грн заборгованість за тілом кредиту; 12791,78 грн заборгованість за процентами; 30658,37 грн заборгованість за комісією. Станом на 21.08.2023 року заборгованість відповідача [PERSON] перед ТОВ «ФК «ПАРІС» за вказаним вище кредитним договором склала 92160,72, з них: 44034,76 грн заборгованість за тілом кредиту; 12791,78 грн заборгованість за процентами; 30658,37 грн заборгованість за комісією; відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 28.10.2021 року по 23.02.2022 року інфляційні втрати 3820,14 грн та 3% річних 855,67 грн. 28.10.2021 року позивачем на адресу відповідача [PERSON] цінним листом була направлена вимога про усунення порушення кредитного зобов`язання за договором №0042929 від 24.10.2019 року протягом тридцяти днів з дня отримання цієї вимоги. Щодо відступлення права вимоги Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. За змістом ст. 512 ЦК України, у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Отже, ТОВ «ФК «Паріс» за договором №28/10/2021-1 про відступлення прав вимоги від 28.10.2021 року набуло прав нового кредитора за кредитним договором №0042929 від 24.10.2019 року, укладеним між АТ «РВС БАНК» та [PERSON] . Щодо укладення між сторонами кредитного договору. У статті 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності з яким сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями статей 1048, 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, підписанням Заяви-Договору №0042929 від 24.10.2021 року про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, між сторонами в справі був укладений кредитний договір приєднання в установленій законом формі, з визначенням усіх істотних умов. Отже, факт укладення між сторонами Кредитного договору підтверджується наступними документами Заявою-Договором № 0042929 від 24.10.2019 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та Додатком №1 до Заяви-Договору № 0042929 від 24.10.2019, Графіком платежів та розрахунком загальної вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, що підписані [PERSON] . Доказів на спростування неналежності відповідачу підпису, що вчинений на вказаних документах від імені позичальника [PERSON] в порушення вимог частини 1 статті 81 ЦПК України суду надано не було. Крім того, посилання представника відповідача у відзиві на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 є помилковою, адже в цій справі і в справі, яка переглядається судом, встановлені різні обставини і правовідносини у зазначених справах не є подібними з правовідносинами у цій справі. Щодо черговості сплати платежів за кредитом та загального розміру заборгованості за тілом кредиту і процентами. Суд не погоджується з доводами представника [PERSON] про те, що розрахунок суми заборгованості не відповідає дійсним обставинам справи, а значну суму заборгованості відповідачем сплачено, оскільки, як стверджує відповідач, позивачем зі сплачених [PERSON] у період з 25.11.2019 р. по 26.02.2020 р. 16\~600,00 грн 7\~247,29 грн погашено заборгованість по тілу кредиту а 3641,54 грн по процентах, загальна сума складає 10\~888,83 грн, а отже розрахунок зроблено неправильно. Статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» встановлена черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит. Зокрема, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Згідно з Графіком платежів та розрахунком загальної вартості споживчого кредиту для споживання та реальної річної процентної ставки, що є додатком №1 до Заяви-Договору №0042929 про надання банківської послуги, який підписаний [PERSON] , починаючи з 24.11.2019 року він повинен був сплачувати в рахунок погашення заборгованості 4 098 грн 67 коп. щомісячно, включаючи проценти за користування кредитом та комісію за розрахунково-касове обслуговування. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, відповідач на погашення кредитної заборгованості сплатив 18435,55 грн, зокрема, 24.10.2019 року, тобто в день надання кредиту, 1\~282,05 грн передбаченої договором разової комісії; 25.11.2019 року 4100,00 грн, з них 794,87 грн заборгованість за процентами, 1\~538,46 грн заборгованість за комісією та 1\~765,34 грн заборгованість за тілом кредиту, залишок коштів 1 грн 33 коп.; 26.12.2019 року - 4 100 грн 00 коп., з них 743,65 грн заборгованість за процентами, 1\~538,46 грн заборгованість за комісією та 1\~816,58 грн заборгованість за тілом кредиту, залишок коштів 1 грн 31 коп; 27.01.2020 року - 4 100 грн, з яких: 741,17 грн заборгованість за процентами, 1\~538,46 грн заборгованість за комісією та 1\~819,04 грн заборгованість за тілом кредиту, залишок коштів 1 грн 33 коп.; 27.02.2020 року 4 100 грн, з яких: 694,98 грн заборгованість за процентами, 1\~538,46 грн заборгованість за комісією та 1\~846,33 грн заборгованість за тілом кредиту, залишок коштів 20 грн 23 коп; 01.04.2020 року 500,00 грн, з яких: 389,17 грн заборгованість за процентами, 110,83 грн заборгованість за комісією. З 24.04.2020 року виникла прострочка платежу і, як наслідок, утворилася заборгованість за тілом кредиту у сумі 44034,76 грн., за процентами у сумі 12791,78 грн Отже, з наведеного вище випливає, що сплачені відповідачем кошти були зараховані відповідно до встановленої Графіком платежів черговості, що відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку з цим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 44034,76 грн та заборгованість за процентами в сумі 12791,78 грн. Щодо нарахування комісії У підписаній між [PERSON] та АТ «РВС БАНК» Заяві-Договорі №0042929 від 24.10.2019 року сторони правочину погодили надання споживчого кредиту в сумі 51 282 грн 05 коп. на строк 24 місяці, на умовах сплати 18% річних, разової комісії при видачі кредиту в розмірі 2,5% від суми наданого кредиту та щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 3% від суми наданого кредиту. У свої постанові від 06.11.2023 року у справі №204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов наступного висновку. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України\~«Про захист\~прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з набуттям чинності Закону України\~«Про споживче\~кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України\~«Про споживче\~кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» Правління Національного\~банку України\~постановою від\~08\~червня 2017\~року №\~49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України\~«Про споживче\~кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України\~«Про споживче\~кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України\~«Про споживче\~кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена у Додатку №1 до Заяви Договору №0042929 від 24.10.2019 р. «Графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту для споживачів та реальної річної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг)». Як вбачається з вищевказаного Додатку №1, між АТ «РВС Банк» та [PERSON] узгоджено графік погашення кредиту, в тому числі і платежі за додаткові та супутні послуги, які включають: -за ведення рахунку 0,00 грн.; -за розрахунково-касове обслуговування 1538,46 грн; -комісія за надання послуги 1282,05 грн (одноразове стягнення у день видачі кредиту); -інші послуги 0,00 грн; -комісійний збір 0,00 грн; -інша плата за послуги кредитного посередника 0,00 грн. Отже, в даному кредитному договорі №0042929 зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Враховуючи, що банк зазначив перелік послуг за обслуговування кредиту і погодив їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, що відповідає нормам Закону України\~«Про споживче\~кредитування» та позиції Верховного Суду щодо стягнення комісії за обслуговування кредиту, суд дійшов висновку про правомірне нарахування кредитодавцем комісії у розмірі 30658,37 грн., яка підлягає стягненню з [PERSON] . Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних Частиною другою статті 625\~ЦК України пердбачено,\~що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Позивачем враховано вищевказані перехідні положення ЦК України та законно здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з 28.10.2021 року по 23.02.2022 року. Тобто з дня набуття права вимоги по день введення воєнного стану. Отже з огляду на зміст принципу диспозитивності цивільного процесу, вищевказані розрахунки суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки вони виконані за вірними формулами, з урахуванням норм Закону та статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення. Крім того, у відзиві на позов представник відповідача не заперечує щодо розрахунку самих сум 3% річних та інфляційних втрат. Щодо пропуску строку позовної давності суд зазначає наступне. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 цієї статті). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( частина 4 статті 267 ЦК України). За такого, суд відхиляє аргументи зазначені відповідачем, в особі представника Сікорської І.С., у відзиві на позовну заяву про пропуск позивачем строку позовної давності, адже виходячи із строку дії Договору №0012929 (до 24.10.2021 року) позивач, направивши до суду 28.10.2021 року позовну заяву, не пропустив строк позовної давності, оскільки звернувся до суду з відповідними позовними вимогами в трьохрічний строк відповідно до статті 257 ЦК України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертастатті 263 ЦПК України). Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (RuizToriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Відповідачем заявлений розмір заборгованості належними та допустимими доказами не спростований, а заперечуючи проти правильності наведених позивачем розрахунків, [PERSON] власного розрахунку не наведено, хоча за змістом ч. ч. 1, 6 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, суд, оцінивши належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, вважає вимоги позивача обґрунтованими, а розрахунок належних до сплати сум доведеним, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Паріс» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Outcome: approved