Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

29\~вересня 2022р.\~ [PERSON] \~звернувся до\~ [PERSON] ,\~з позовом в якому просив:\~визнати за\~ним право\~власності на:\~1/2\~частину кв.\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~120,6\~кв.м.;\~на 1/2 частину гаражного боксу № [NUMBER] в літ. П-1, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 23,3 кв.м.; на 1/2 частину земельної ділянки № [NUMBER] , кадастровий номер: 6321755300:03:016:0013, розташованій за адресою: Харківська обл., Зміївський район, Зідьківська селищна рада, садівниче товариство Харківського жиркомбінату «Сіверський Дінець», загальною площею 0,1012 гектара. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що за час перебування у шлюбі з відповідачем, ним придбане вищевказане нерухоме майно. Рішенням Київського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~14.09.2022\~у справі\~№953/4191/22 шлюб між сторонами розірваний, однак домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя сторонами не досягнуто. Згоди на добровільний поділ вищезазначеного майна відповідач не надає, а отже спір відповідно до ст. 71 СК України, має вирішуватись судом в порядку ч.1 ст. 70 СК України шляхом визнання права власності на частину вищезазначеного нерухомого майна за позивачем, що стало підставою звернення до суду. 13.10.2022 ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Сіренко Ю.Ю. загальне провадження у справі відкрите. 28.11.2022р.\~відповідачем [PERSON] \~подана зустрічна\~позовна заява, відповідно до\~змісту якої\~вона просить\~суд:\~визнати за\~нею право\~власності:\~на 3/4\~частини кв.\~ [ADDRESS] та\~на гаражний\~бокс №\~ [NUMBER] \~площею 23,3\~кв.м.\~в нежитловій\~будівлі літ.\~П-1\~по [ADDRESS] ,\~який є\~неподільним.\~В обґрунтування\~заявлених вимог,\~відступлення від\~рівності часток\~на підставі\~ч.2,\~ч.3\~ст.\~70\~СК України\~при поділі\~майна пожружжя,\~ [PERSON] \~посилається здійснення\~ [PERSON] \~стосовно неї\~психологічного та\~фізичного насилля,\~що підтверджено\~постановою Київського\~районного суді\~м.\~Харкова від\~03.02.2021р.у справі № 953/20408/20,\~якою [PERSON] \~притягнутий до\~адміністративної відповідальності\~за ч.1\~ст.\~173-2\~КУпАП та\~ненадання ним\~допомоги на\~утримання сумісних\~дітей,\~які займають\~найбільшу кімнату\~в квартирі\~та на\~утримання спільного\~майна,\~можливість [PERSON] ,\~який є\~громадянином Болгарії\~у будь-який\~час залишити\~територію України,\~що унеможливить\~стягнення у\~подальшому аліментних\~виплат.Не заперечувала проти визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку. 12.12.2022\~у зв`язку\~із закінченням\~терміну повноважень,\~відповідно до\~наказу №\~02-02/132\~від 28.11.2022\~«Про дострокове\~припинення відрядження\~судді Куп`янського міськрайонного суду\~Харківської області\~ [PERSON] »,\~цивільна\~справа передана у провадження судді Київського районного суду м. Харкова Єфіменко Н.В. 19.12.2022 ухвалою судді Київського районного м. Харкова Єфіменко Н.В.\~справа прийнята до\~ провадження\~та призначене проведення підготовчого засідання. 23.01.2023 представником відповідача (позивача за зустрічним позовом) подано клопотання про поновлення строку на подання доказів та долучення їх до матеріалів справи. 23.03.2023 ухвалою судді Київського районного м. Харкова Єфіменко Н.В.\~у задоволенні клопотання [PERSON] про відстрочку сплати суми судового збору відмовлено. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків тривалістю десять днів з дня отримання копії ухвали. 27.04.2023 ухвалою суду\~прийнятий зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю до сумісного розгляду з первісним позовом. 16.05.2023 позивач надав відзив на зустрічну позовну заяву та зазначив, що проти відступлення від засади рівності часток подружжя заперечував, посилаючись на направлення грошових коштів на рахунок [PERSON] для утримання спільного майна та дітей, що підтверджується платіжними квитанціями, наданими суду. Крім того, заборгованість зі сплати аліментів відсутня, що підтверджено довідкою державного виконавця Київського ВДВС у м. Харкові СМУМЮ від 15.05.2023. відображений у постанові Київського районного суду м. Харкова від 03.02.2021 у справі №953/20408/20, випадок поодинокий, і він вже поніс за це покарання, передбачене Законом. Систематичність, або тривалість насилля відсутня, а одноразова сварка між подружжям не є підставною для відступу від рівності часток подружжя в розумінні ст. 70 СК України. Вважає, що позбавлення права власності на спірну квартиру за умови відсутності у позивача іншого житла неприпустимо. 22.05.2023 відповідач у відповіді на відзив зазначила, що позивачем на її рахунок сплачена половина коштів в рахунок погашення кредитних коштів витрачених сторонами сумісно з її кредитної картки, довідка від 15.05.2023р. про відсутність у позивача заборгованості по аліментах станом на 01.05.2023р. не відповідає дійсності за сплати вперше позивачем коштів в рахунок погашення заборгованості по аліментах 12.05.2023 на виконання судового наказу, платежі на суму 44.000грн. здійснені коли сторони ще проживали однією сім`єю. 23.05.2023 позивач надав заперечення проти зустрічного позову в яких зазначив, що направляв грошові кошти на рахунок відповідача саме задля утримання спільного майна, дітей та самої [PERSON] . Крім того, в позовній заяві про розірвання шлюбу жодних посилань на нібито вчинення психологічного та фізичного насилля [PERSON] не зазначалось. Також зазначив, що відповідно до ч.4 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець обчислює заборгованість щомісяця, а отже довідка про відсутність заборгованості є належним та допустимим доказом. Враховуючи, що позивачем за зустрічним позовом не надано жодних доказів для відступлення від засади рівності часток подружжя, то у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. 03.08.2023 відповідачем за зустрічним надана заява про поновлення строку та долучення доказів: платіжних інструкцій зі сплати аліментів, з травня по липень 2023 включно та квитанцію на покупку планшета. 20.09.2023 відповідач надала письмові пояснення до зустрічної позовної заяви, відповідно яких просила у поновленні строку на подання доказів відмовити, врахувати, що позивач періодично з`являвся та ночував в квартирі до червня 2022 р., однак шлюбні відносини припинені з січня 2022р., що відображено у рішення суду про розірвання шлюбу. Наведені позивачем правові позиції не стосуються даної справи. 21.09.2023 ухвалою Київського районного суду м. Харкова підготовче провадження закрите, справа призначена до судового розгляду по суті. До судового засідання сторони, належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи не з`явились, подали заяви про розгляд справи за своєї відсутності на підставі раніше поданих ними процесуальних документів, наполягаючи на викладених в них позиціях, що відповідно положень ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд доходить наступного: Згідно із ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 07.12.2007 р. по 14.09.2022р.. що підтверджено копією свідоцтва про шлю серії [NUMBER] від 07.12.2007р., рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.09.2022р. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання сторонами придбано нерухоме майно: -квартира [ADDRESS] , загальною площею 120,6 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 15.10.2013 ПН ХМНО Кривошеїною І.М., зареєстрованим в реєстрі за № 2820; -гаражний бокс\~№ [NUMBER] \~в літ.\~П-1,\~буд.\~ [ADDRESS] загальною площею 23,3 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 15.10.2013 ПН ХМНО Кривошеїною І.М., зареєстрованим в реєстрі за № 2824; -земельну ділянку № [NUMBER] , загальною площею 0,1012 гектара, кадастровий номер: 6321755300:03:016:0013, яка розташована за адресою: Харківська обл., Зміївський район, Зідьківська селищна рада, садівниче товариство Харківського жиркомбінату «Сіверський Дінець», цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, вид використання земельної ділянки для ведення садівництва, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 27.06.2017 ПН ХМНО Полтєвою І.О., зареєстрованим в реєстрі за № 531. Вказане нерухоме майно зареєстроване за відповідачем, підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.08.2022. Сторони визнають, що вказане майно набуте ними за час шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто. Відповідно до ч.2 ст.\~355\~ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч.3 ст.\~368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, ст.\~60\~СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.\~61\~СК України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Згідно зі ст.\~63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.\~69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч.1 ст.\~70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.\~71 Сімейного кодексу\~України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Стосовно позовних вимог за зустрічним позовом про визнання за [PERSON] право власності на спірний гаражний бокс, слід зазначити, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.\~69-72\~СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.01.2023р. у справі № 754/3132/16-ц. Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування певних стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає відповідний розподіл та покладання тягаря доказування на сторони певним чином. Одночасно згаданий принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.06.2022р. у справі № 757/15585/20. Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, який у рішенні у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Правом на звернення до суду із клопотанням про призначення судової експертизи з для визначення дійсної вартості спільного сумісного майна подружжя, сторони не скористались, відповідно доказів на підтвердження дійсної вартості спільного сумісного майна подружжя суду не надано. Відсутність належних та допустимих доказів вартості, як гаражного боксу так і земельної ділянки, за недосягнення сторонами домовленості щодо поділу сумісного майна, позбавляє суд можливості встановлення компенсації за можливе відхилення від рівності часток подружжя, а отже визнання права власності на гаражний бокс за відповідачем, а на земельну ділянку за позивачем, що не перешкоджає сторонам у подальшому поділити відповідне майно за згодою, або звернутись з відповідним позовом про виділ частки в натурі, чи про припинення частки у спільному майні з виплатою компенсації. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 569/19885/19. При цьому в постанові Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 199/291/21 також враховані вказані висновки. Зважаючи на викладене на викладене, оскільки спірне майно придбане подружжям у період шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, беручи до уваги рівність часток дружини та чоловіка при поділі майна, відсутність підстав для відступу від засад рівності часток подружжя передбачених ч.2, ч.3 ст.70\~СК України відсутні та за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вартості спірного майна, наявні підстави для задоволення первісного та частково зустрічного позову та визнання за кожним із подружжя права власності по 1/2 частині усього спільного сумісного майна. Положення ч.2, ч.3 ст. 70 СК України, передбачають можливість суду при поділі майна подружжя, відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини(дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Втім, доводи відповідача щодо проживання дітей в найбільшій кімнаті, наявності заборгованості позивача зі сплати аліментів, не підтвердженої належними доказами, сплати відповідачем за комунальні послуги, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173 КУпАП, в розумінні вимог ч.2, ч.3 ст. 70 СК України не є обставинами, що зумовлюють необхідність відступу від засади рівності часток подружжя, що цілком узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду по справі № 448/1722/16-ц від 02.03.2020, а відтак вищевикладеного висновку суду не змінюють. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України: з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 12\~405 грн., пропорційно до задоволених вимог, та з відповідача за зустрічним підлягають стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 7753, 12 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог. Пунктом 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 4\~651, 88 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Outcome: partial