Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

У вересні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ВЕЛИКОБАГАЧАНСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ МИРГОРОДСЬКОГО РАЙОНУ ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, третя особа, яка не заявляє самостійної вимоги щодо предмету спору [PERSON] , про визнання права власності на 1/3 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом. В направленому на адресу суду позові позивач зазначила, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина, було відкрито спадкову справу № 355, номер запису про спадкову справу у спадковому реєстрі 3552044. До складу спадкового майна входило, зокрема, право на земельну ділянку площею 3,93 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місцезнаходження якої є територія Великобагачанської селищної ради Миргородського району Полтавської області. Дана земельна ділянка належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ПЛ № 010774, виданого Великобагачанською селищною радою народних депутатів 18 лютого 1998 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 478. Відповідно до довідки виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради, на день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , в такому складі сім`ї: син [PERSON] , [INFO] . Спадщину після померлого [INFO] [PERSON] прийняла дружина [PERSON] , як спадкоємець за законом. Позивачка [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Великобагачанської державної нотаріальної контори Склярової А.В., для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. 11 лютого 2015 року державним нотаріусом Великобагачанської державної нотаріальної контори Скляровою А.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку земельної ділянки для ведення сільського господарства загальною площею 3,93 га, яка знаходиться на території Великобагачанської селищної ради Полтавської області і належить померлому [INFO] [PERSON] , за державним актом серії IV-ПЛ № 010774 виданим 18 лютого 1998 року Великобагачанською районною радою. Підставою, на якій було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо вищезазначеної земельної ділянки, було зазначено те, що спадкоємцем не надано витяг з ДЗК про кадастровий номер земельної ділянки. На запит нотаріуса щодо надання витягу з ДЗК, відділ держземагенства у Великобагачанському районі Полтавської області повідомив, що не можливо надати витяг з державного земельного кадастру на вказану вище земельну ділянку в зв`язку з тим, що земельна ділянка не внесена до НКС і кадастровий номер не визначено. Оскільки померлому [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка згідно Державного акту серії IV-ПЛ № 010774 виданого 18 лютого 1998 року Великобагачанською районною радою, позивач вважає, що має підстави для звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину земельної ділянки. Враховуючи вищевикладене позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 3,93 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Великобагачанської селищної ради Миргородського району Полтавської області, що належала померлому [INFO] [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ПЛ № 010774 виданого Великобагачанською районною радою 18 лютого 1998 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 478. Позивач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилалася на обставини викладені в змісті позовної заяви, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] адвокат Бондаренко О.В. будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в підготовче судове засідання не з`явилася, заяву про відкладення розгляду справи або розгляду справи за її відсутності до суду не подала (а.с. 83, 86) Представник відповідача ВЕЛИКОБАГАЧАНСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ МИРГОРОДСЬКОГО РАЙОНУ ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, надіслав до суду лист, в якому просив суд розглянути справу у відсутність його представника та зазначив, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та не має заперечень щодо позовних вимог (а.с. 88). Третя особа [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в підготовче судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за позовною заявою [PERSON] за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги позивача підтримує, та не заперечує проти їх задоволення (а.с. 89). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, зазначаючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 29 травня 2015 року виданого відділом РАЦС Великобагачанського районного управління юстиції, після смерті якого відкрилася спадщина (а.с. 4). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі виданого 02.06.2023 року Решетилівською державною нотаріальної конторою, Великобагачанською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 355 після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована у спадковому реєстрі за № 3552044 (а.с. 5). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ПЛ № 010774 від 18.02.1998 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 478, [PERSON] на підставі розпорядження Великобагачанської районної державної адміністрації від 24 квітня 1997 року за № 108 передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,93 га в межах згідно з планом, для ведення сільського господарства, що розташована на території Великобагачанської селищної ради (а.с. 6). Відповідно до довідки виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради від 15.06.2023 року № 871, на день смерті [PERSON] , [INFO] , (помер [INFO] ) проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] в такому складі сім`ї: син [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Постановою державного нотаріуса Великобагачанської державної нотаріальної контори Скляровою А.В. від 11 лютого 2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку земельної ділянки для ведення сільського господарства, загальною площею 3,93 га, яка знаходиться на території Великобагачанської селищної ради Полтавської області і належала померлому [INFO] [PERSON] відповідно до Державного акту серії IV-ПЛ № 010774 виданого 18 лютого 1998 року Великобагачанською районною радою, в зв`язку з не наданням витягу з ДЗК про кадастровий номер земельної ділянки (а.с. 8-9). Відповідно до інформації Полтавського обласного державного нотаріального архіву за № 2287/01-20 від 07.11.2023 року, після померлого [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа № 355. Заяву про прийняття спадщини за законом подали: мати [PERSON] , дружина [PERSON] та син [PERSON] (а.с. 49-77). Статтею 41 Конституції України\~визначено, що право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини 1\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Виходячи з положень частини 1\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2\~статті 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до частини 1\~статті 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За нормою частини 1\~статті 357 ЦК України\~частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. На підставі частини 1\~статті 358 ЦК України,\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. При цьому, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина 1\~статті 368 ЦК України). Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріпленої в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р., де зазначено, що відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За приписом ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. В силу ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В справі маються достатні докази, які свідчать про те, що після смерті [PERSON] , 1/3 частину спадщини прийняла спадкоємець за законом [PERSON] позивач по справі. Зважаючи на таку обставину, за позивачем слід визнати право на 1/3 частину вищезазначеної земельної ділянки.

Outcome: approved