Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

27 вересня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до наявної інформації у Позивача, яка міститься в Списку робітників на отримання жилої площі по [ADDRESS] , зазначено, про основного квартиронаймача [PERSON] та членів його сім`ї, а саме дружина [PERSON] 1936 року народження, син [PERSON] 1959 року народження, син [PERSON] 1966 року народження, батько [PERSON] 1913 року народження. Відповідно до відповіді відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послу та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 05.07.2023 року за № 10/5-998 зазначено, що з 26.07.2021 станом на 05.07.2023 за вказаною адресою зареєстровані 2 особи. Відповідно до Акту обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 14 вересня 2023, встановлено, що за адресою [ADDRESS] , проживає [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 09 січня 1987 року, за вказаною адресою відсутнє проживання [PERSON] [INFO] , з 2000 року, та відсутні його особисті речі. Також, у письмових заявах мешканців сусідніх квартир міститься інформація, що дружину та сина [PERSON] , не бачили з 2000 року. Відсутність відповідача за місцем реєстрації відбулась у зв`язку із самостійним та добровільним залишенням житлового приміщення, та будь-яких перешкод Позивачем не вчинялось. Реєстрація у квартирі відповідача не дозволяє позивачу користуватися і розпоряджатися квартирою, також позивач змушений нести витрати по оплаті поточних платежів за комунальні послуги з урахуванням кількості зареєстрованих осіб. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з тривалою, понад шість місяців без поважної причини, відсутності за місцем реєстрації, крім того не несе витрат по утриманню житлового приміщення, а тому Позивач [PERSON] , як єдиний користувач житла вирішив звернутись з цією позовною заявою до суду, в якій просив встановити факт відсутності [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою [ADDRESS] , з 2000 року; визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування; судові витрати по справі стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що Позивач [PERSON] , [INFO] , з 09 січня 1987 року по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною відміткою у його паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданому 19 вересня 1997 року Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 11-13). Згідно Договору найма житлового приміщення без дати, укладеного між будинкоуправлінням [ADDRESS] та громадянином Нефедовим, останньому було здано в найм квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-17). Факт отримання квартири підтверджується також актом здачі-прийомки квартири або кімнати без дати, укладеним між будинкоуправлінням [ADDRESS] та громадянином [PERSON] (а.с. 18). Згідно списку робітників на отримання жилої площі по [ADDRESS] , зазначено, про основного квартиронаймача [PERSON] , та членів його сім`ї, а саме дружина [PERSON] 1936 року народження, син [PERSON] 1959 року народження, син [PERSON] 1966 року народження, батько [PERSON] 1913 року народження (а.с. 14-15). Проаналізувавши зазначені докази суд вважає встановленим той факт, що основним квартиронаймачем квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , був батько позивача [PERSON] , який згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 11 лютого 1997 року, помер [INFO] (а.с. 21). Відповідно до ч. 1 ст. 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Оскільки син основного квартиронаймача [PERSON] позивач по справі [PERSON] , був вселений до квартири як член сім`ї наймача, він згідно приписів ч.\~1\~ст.\~64\~Житлового кодексу\~України, має права та обов`язки нарівні з наймачем. З відповіді\~відділу формування\~та ведення\~реєстру територіальної\~громади управління\~у сфері\~державної реєстрації\~Департаменту адміністративних\~послу та\~дозвільних процедур\~Дніпровської міської\~ради від\~09\~жовтня 2023\~№ 02.3-24/3341 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] з 05 квітня 1991 року значиться зареєстрованим також і відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 28). Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 Житлового кодексу України). При цьому, у позовній заяві позивач наполягав на тому, що відповідач [PERSON] з 2000 року не проживає у квартирі [ADDRESS] , його особистих речей у квартирі немає, участі в утриманні квартири відповідач не несе. З Акту\~обстеження житлових\~умов про\~фактичне проживання\~(або\~відсутність зареєстрованих\~осіб)\~від 14\~вересня 2023\~року,\~складеного Позивачем\~та сусідами\~позивача \~ [PERSON] \~(місце\~проживання:\~ [ADDRESS] ),\~ [PERSON] \~(місце\~проживання:\~ [ADDRESS] ),\~ [PERSON] \~(місце\~проживання:\~ [ADDRESS] )\~та [PERSON] \~(місце\~проживання:\~ [ADDRESS] ) (а.с. 22) вбачається, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з 2000 року, його особистих речей у квартирі не виявлено, спального місця та інших речей, які б вказували на фактичне проживання даної особи у цій квартирі немає. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. При цьому, у статті 72 Житлового кодексу України закріплено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-IX від\~05\~листопада 2021\~року,\~який набрав\~чинності 01\~грудня 2021\~року,\~зняття особи\~із задекларованого\~або зареєстрованого\~місця проживання\~(перебування)\~у разі\~звернення до\~органу реєстрації\~або через\~центр надання\~адміністративних послуг\~за місцем\~задекларованого або\~зареєстрованого місця\~проживання (перебування)\~здійснюється: 1)\~за заявою\~про зняття\~особи із\~задекларованого або\~зареєстрованого місця\~проживання (перебування),\~поданою у\~паперовій формі\~такою особою,\~її законним\~представником або\~представником; 2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності.\~ У пункті 4 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» закріплено, що місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації\~вносить зміни\~до реєстру\~територіальної громади,\~зокрема,\~на підставі\~судового рішення,\~яке набрало\~законної сили,\~про позбавлення\~права власності\~на житло\~або права\~користування житлом,\~про виселення,\~визнання особи\~безвісно відсутньою\~або оголошення\~її померлою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач по справі втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , оскільки не проживає там понад двадцять років, але залишається зареєстрованим за вказаною адресою. Таким чином, оцінивши докази, які були досліджені судом при розгляді справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність позивачем\~позовних вимог\~щодо визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , та вважає необхідним\~дані позовні вимоги задовольнити. Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення факту відсутності [PERSON] , [INFO] , за зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] , з 2000 року, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки встановлення зазначеного факту є лише підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 1\~073,60 грн. (оскільки судом було задоволено одну позовну вимогу немайнового характеру, а у задоволені другої вимоги відмовлено - судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача). На підставі ст.ст. ст.ст. 15 Цивільного кодексу України, ст.ст. 64, 65, 71, 72 Житлового кодексу України та

Outcome: partial