Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач-1), [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач-2) у якому просила суд: -встановити факт, що [PERSON] є двоюрідною сестрою [PERSON] (далі - [PERSON] , спадкодавець), який помер [INFO] ; -усунути від спадкування [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; -здійснити розподіл судових витрат. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , який є двоюрідним братом позивача та після смерті якого відкрилася спадщина. Вказує, що позивач у встановлений законом строк звернулася до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 20.08.2021 позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв`язку із незнанням доказів, які підтверджують родинні стосунки між позивачем та спадкодавцем. Зазначає, що мати позивача - [PERSON] та мати спадкодавця [PERSON] були рідними сестрами, проте документів, які можуть підтвердити нотаріусу даний факт у позивача не залишилося. Посилається, що окрім позивача спадкоємцями, які звернулися до державного нотаріуса для прийняття спадщини є [PERSON] рідна сестра спадкодавця та його племінниця- [PERSON] , батько якої [PERSON] був рідним братом [PERSON] та помер [INFO] . Стверджує, що відповідачі ніяким чином не допомагали спадкодавцю, хоча останні місяці він не міг обійтися без сторонньої допомоги, був у безпорадному стані через тяжку хворобу та помер у лікарні. Вказує, що позивач самостійно вирішувала усі питання пов`язані з упорядкуванням та забезпеченням належного побуту спадкодавця, а також здійснювала постійний догляд за ним, а тому вважає, що відповідачі мають бути усунуті від спадкування. З урахуванням викладеного вище, просила суд позовні вимоги задовольнити. 15.09.2021 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.09.2021 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 19.11.2021 позивачем було подано до суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.11.2021 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні у порядку загального позовного провадження. 19.07.2022 відповідачем-1 було подано до суду відзив на позовну заяву у якому остання проти позовних вимог заперечувала. Свої заперечення проти позову обґрунтовує тим, що позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження факту родинних відносин між позивачем та спадкодавцем, а тому у задоволенні заяви в частині про встановлення факту родинних стосунків слід відмовити з цих підстав. Вказує, що вона неодноразово відвідувала [PERSON] у Київському міському клінічному шпиталі інвалідів Великої Вітчизняної війни та остання їх зустріч була 18.02.2021. Зазначає, що протягом періоду лікування брата вона постійно телефонувала йому та цікавилася,які йому необхідні ліки, продукти харчування. Посилається, що [PERSON] був самодостатньою людиною та міг себе забезпечувати сам. Стверджує, що позивачем не надано до суду доказів надання допомоги спадкодавцю, а також доказів ухилення відповідача-1 від допомоги спадкодавцю. З урахуванням викладеного вище, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2022 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 20.02.2023 до суду було надано належним чином завірені копії спадкової справи № 395/2021 заведеної після смерті [PERSON] . У судовому засіданні представник позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач-1 та її представник, який також є представником відповідача-2, у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували та просили суд відмовити у їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 210 т. 1). 15.03.2021 Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу до майна померлого [PERSON] №395/2021 (а.с. 208 т. 1). 15.03.2021 до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася [PERSON] , яка вказала, що є двоюрідною сестрою померлого (а.с. 209 т. 1). Окрім позивача до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися [PERSON] та [PERSON] (а.с. 222, 236 т. 1). [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] , копією свідоцтва про шлюб відповідно до якого після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », копією свідоцтвом про розірвання шлюбу відповідно до якого після розірвання шлюбу [PERSON] залишила прізвище « [PERSON] », копією свідоцтва про шлюб відповідно до якого після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », копією свідоцтвом про розірвання шлюбу відповідно до якого після розірвання шлюбу [PERSON] залишила прізвище [PERSON] Матеріали спадкової справи №395/2021 також містять копію свідоцтва про народження [PERSON] , батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 216 т. 1). Таким чином встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братом і сестрою, оскільки мають спільного батька [PERSON] [PERSON] є племінницею [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] , копією свідоцтва про шлюб відповідно до якого після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », копією свідоцтва про шлюб відповідно до якого після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », витягом із Державного реєстру актів цивільного стану відповідно до якого батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 241-244 т. 1). Матеріали спадкової справи №395/2021 також містять копію свідоцтва про народження [PERSON] , батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] . Таким чином встановлено, що [PERSON] та батько відповідача-2 - [PERSON] є рідними братами, оскільки мають спільного батька [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Тітової О.В. від 20.08.2021 позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв`язку із відсутністю доказів родинних стосунків між матір`ю позивача та спадкодавцем, а також наявністю спадкоємців попередньої черги (а.с. 252 т. 1). Щодо позовних вимог про встановлення факту родинних відносин. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії абоодержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Суд зауважує, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); сімейних відносин; відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини). З`ясування судом фактичних обставин справи здійснюється із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 89 ЦПК України, щодо відсутності заздалегідь встановленої сили доказів та оцінки кожного доказу окремо та в їх сукупності та взаємозв`язку в цілому. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Верховний Суд у постановах від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорія стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри». Достовірність як змістова характеристика доказу свідчить про можливість на підставі такого доказу встановити дійсні обставини справи. Допустимість доказів характеризується як дотриманням порядку збирання, подання та дослідження таких доказів, так і обов`язковістю підтвердження певних обставин справи визначеними законом засобами доказування. Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною, сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. Цивільне законодавство не передбачає обов`язкового переліку доказів, якими особа може підтвердити факт родинних відносин з іншою особою, оскільки, реалізуючи свої процесуальні права з урахуванням принципу диспозитивності, сторона подає ті докази, які, на її думку, підтверджують обставини, які входять до предмета доказування. Доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19. Під час судового розгляду було встановлено, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 215 т. 1). При цьому, дошлюбне прізвище [PERSON] було « [PERSON] » (а.с. 251 т. 1). Позивач у позові вказує, що вірним прізвищем та по батькові її матері було [PERSON] , проте у правовстановлюючих документах були допущені помилки та невірно записано прізвище та по батькові її матері. Згідно із копією архівної довідки Державного архіву Житомирської області № С-1905/02-1 від 22.04.2021 встановлено, що батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] » (так у документі) та [PERSON] » (так у документі) (а.с. 28 т. 1). Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Старосілецької сільської ради № 110 від 29.03.2021 встановлено, що згідно із записів по господарської книги № 1 за 1950-1952 роки Козіївської сільської ради [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є дітьми [PERSON] (а.с. 16 т. 1). Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 216 т. 1). При цьому, дошлюбним прізвищем [PERSON] є [PERSON] (а.с. 13 т. 1). Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13 т. 1). На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку, що матір позивача [PERSON] та матір спадкодавця [PERSON] були рідними сестрами, оскільки точно мали спільну матір [PERSON] . Враховуючи ту обставину, що матір позивача та матір спадкодавця є рідними сестрами, тому позивач та спадкодавець у такому випадку є двоюрідними братом та сестрою, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про усунення від права на спадкування. Позивач просить усунути відповідачів від права на спадкування після смерті [PERSON] в силу вимог ст. 1224 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Як роз`яснено в ч. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України за №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Тобто, необхідними умовами для усунення особи від права на спадкування є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги й факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво й потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Виходячи з тлумачення вказаної вище норм закону, суд вважає, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця необхідно враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Вирішуючи спір про усунення від права на спадкування, суди мають дійти висновку, що відповідно до положень ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин, а саме: - усунення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, - перебування спадкодавця в безпорадному стані, - надання допомоги саме спадкоємцем. Відповідно до копії медичної документації наданій із КНП «Київський міський клінічний госпіталь ветеранів війни», [PERSON] проходив лікування з 28.01.2021 по 19.02.2021 (а.с. 114-132). При цьому, даною медичною документацією не підтверджується наявність безпорадного стану [PERSON] Верховний Суд неодноразово вдавався до тлумачення поняття «безпорадний стан», яке міститься у ст.1259 ЦК України, тобто такий стан особи, у якому ця особа не може самостійно забезпечити свої життєві потреби, потребує стороннього догляду, допомоги, піклування. ВС підкреслив, що у випадку існування спору за спадок, безпорадний стан спадкодавця повинен довести позивач заявляючи вимогу на спадок. При цьому лише одних пояснень позивача та показань свідків недостатньо для доведення безпорадного стану спадкодавця. Повинні бути певні медичні документи у матеріалах справа. Допитані у судовому засіданні свідки показали, що [PERSON] проживав сам та міг самостійно забезпечити свої життєві потреби. При цьому, до [PERSON] навідувалися як позивач із своєю донькою, так і відповач-1. Свідчень про те, що відповідачі усунулися від надання спадкодавцеві допомоги матеріали справи не містять та під час судового розгляду здобуто не було. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано до суду доказів того, що спадкодавець [PERSON] перебував у безпорадному стані та потребував допомоги відповідачів, а також того, що останні усунулися від надання такої допомоги при можливості її надання. Згідно з вимогами п.п.1,2,3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.1-3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1-2 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1,4-7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З огляду на викладене вище та оцінюючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено зазначені у позовній заяві обставини в обґрунтування заявлених позовних вимог у цій частині та не надано на їх підтвердження належних та допустимих доказів, а тому не знаходить підстав для задоволення позовних вимог у частині усунення відповідачів від права на спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому із відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 454,00 грн. з кожної На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial