Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП, в якій просить стягнути з відповідача 189\~352,50 грн. суму збитку заподіяного внаслідок пошкодженого автомобіля, що є різницею між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою та судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що 23 вересня 2021 року [PERSON] , керуючи автомобілем Renault Megane, реєстраційний номер [NUMBER] в м. Харків, вул. Залютинська, 124, виїжджаючи з прилеглої території, не надав дорогу транспортному засобу Skoda Superb, реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . В дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль Позивача отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2021 року по справі №642/6835/21, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, рішенням суду у адміністративній справі була встановлена, та наразі не потребує доказування та обставина, що через недотримання Правил дорожнього руху та дорожньої етики відповідачем, відбулося зіткнення двох автомобілів, які в результаті цього отримали механічні пошкодження. Підтвердженням цього факту, а також зазначення пошкоджень, яких отримав автомобіль позивача, посвідчує акт огляду колісного транспортного засобу від 29.09.2021, складеного представником ПрАт "СК "ВУСО". Відповідно до рахунку-фактури ФОП [PERSON] від 30.09.2021 № ЮБО-000114, розмір матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля Skoda Superb, реєстраційний номер [NUMBER] , становить 307 536,26 грн. (триста сім тисяч п`ятсот тридцять шість грн. 26 коп.). Згідно з абзацом 2 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01 березня 2013 року № 4, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України) на підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України - "шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право (наприклад, тимчасове володіння чи користування), договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку". Відповідно до роз`яснення п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України 3 розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01 березня 2013 року № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у і заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. У зв`язку із тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ "СК "ВУСО", позивач звернувся із заявою про відшкодування шкоди до зазначеного страховика, який здійснив страхове відшкодування в сумі 118 183,76 грн. (сто вісімнадцять тисяч сто вісімдесят три грн. 76 коп.). Таким чином, різниця між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) склала: 307 536,26 - 118 183,76 = 189 352,50 грн. (сто вісімдесят дев`ять тисяч триста п`ятдесят дві грн. 50 коп.). Компенсувати частину матеріальної шкоди, яка не була покрита страховим відшкодуванням відповідач відмовився. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 09.02.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2023 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму збитку заподіяного внаслідок пошкодження автомобіля, що є різницею між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою у розмірі 189\~352 грн. 50 коп. 04.04.2023 року на адресу Ленінського районного суду м. Харкова надійшла заява від представника відповідача [PERSON] адвоката Москаленко І. Б. про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2023 року. Ухвалою Ленінського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~18.04.2023\~рокузаява представника відповідача [PERSON] адвоката Москаленко І. Б. про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2023 року призначено до розгляду у судовому засіданні. Ухвалою Ленінського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~11.05.2023\~рокузаяву представника відповідача [PERSON] адвоката Москаленко І. Б. про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2023 року задоволено, заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2023 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП, скасовано. 29.05.2023 від представника відповідача [PERSON] адвоката Москаленко І. Б. надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~відповідно до\~якого відповідач\~проти позову\~заперечує та\~просить відмовити\~у його\~задоволенні у\~повному обсязі,\~у зв`язку\~з тим,\~що,\~на думку\~позивача,цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», тому позивач звернулася із заявою про відшкодування шкоди до цієї страхової компанії, яка здійснила страхове відшкодування в сумі 118\~183,76 грн. Але станом на 23.09.2021 року (дата ДТП) цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Renault Megane, д.н.з. [NUMBER] , яким керував відповідач, була застрахована в іншій страховій компанії, а саме: в ПрАТ СК «ПЗУ Україна»; надана позивачем копія акту огляду транспортного засобу від 29.09.2021 року не містить інформації про посаду та прізвище особи, яка його склала, відсутній підпис цієї особи, відсутні підписи учасників ДТП, присутність яких є обов`язковою під час огляду, адже вони мають право вносити в акт свої зауваження, також відсутнє фотопідтвердження до акту огляду пошкодження, а тому є недостовірним та недопустимим доказом на підтвердження пошкоджень автомобіля позивача внаслідок ДТП, що сталася 23.09.2021 року; позивачем не надано доказів виплати страховиком та отримання нею страхової виплати саме в розмірі 118\~183,76 грн. Крім того, відповідач може нести відповідальність лише за збитки, розмір яких перевищує ліміт відповідальності страховика, у даному випадку понад 130\~000,00 грн., а не понад 118\~183,76 грн., як того просить позивач; рахунок-фактура від 30.09.2021 року, складеного фізичною особою-підприємцем [PERSON] , вартість ремонту автомобіля позивача (341\~706,92 грн. без знижки та 307\~536,26 грн. зі знижкою) майже в 3 рази перевищує розмір збитків, визначений страховою компанією; рахунок-фактура не є доказом розміру спричиненої шкоди, оскільки в матеріалах справи відсутні докази виконання зазначених в рахунку робіт та їх оплати, а також придбання зазначених в рахунку запчастин та матеріалів і їх оплата, розмір збитку повинен бути підтверджений належним засобом доказування, яким є судова товарознавча експертиза, яка встановлює наявність пошкоджень автомобіля потерпілого, причинний зв`язок між ДТП та пошкодженнями та розмір спричинених внаслідок ДТП збитків. У рахунку-фактурі ФОП [PERSON] зазначено, що він не є платником податку на додану вартість, тому не вбачається чи включає вартість зазначених у рахунку запчастин і робіт податок на додану вартість. У випадку здійснення страхової виплати на рахунок потерпілого страховик зменшує розмір страхової виплати на суму ПДВ. Вказану суму страховик зобов`язаний доплатити у випадку надання доказів проведення відновлювального ремонту транспортного засобу на СТО, яке має статус платника ПДВ (ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 23 вересня 2021 року [PERSON] , керуючи автомобілем Renault Megane, реєстраційний номер [NUMBER] , в м. Харків, вул. Залютинська, 124, виїжджаючи з прилеглої території, не надав дорогу транспортному засобу Skoda Superb, реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . В дорожньо-транспортної пригоді автомобіль Позивача отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2021 року по справі № 642/6835/21, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Renault Megane реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , була застрахована в ПрАт "СК "ПЗУ Україна» на підставі полісу № ЕР.202408972 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до рахунку-фактури ФОП [PERSON] від 30.09.2021 № ЮБО-000114, розмір матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля Skoda Superb, реєстраційний номер [NUMBER] , становить 307 536,26 грн. (триста сім тисяч п`ятсот тридцять шість грн. 26 коп.). Різниця між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) склала: 307 536,26 - 118 183,76 = 189 352,50 грн. (сто вісімдесят дев`ять тисяч триста п`ятдесят дві грн. 50 коп.). Згідно з листом ПрАТ «СК «ВУСО» від 09.10.2023 року Між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] на т.з. SKODA SUPERB д.н.з. [NUMBER] договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не укладався. Між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №184928770 від 12.04.2019 року, №200168929 від 04.06.2020 року, №204962379 від 14.07.2021 року. Згідна вищезазначених полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів забезпеченим транспортним засобом є Skoda Super В, д.н. [NUMBER] (VIN: [NUMBER] ), рік випуску - 2016. 25.10.2021 року ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 118 183,76 грн. за пошкодження транспортного засобу SKODA SUPERB, д.н.з. [NUMBER] на розрахунковий рахунок [PERSON] за полісом обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 204962379 на підставі заяви про узгодження розміру страхового відшкодування від 22.10.2021 року, вищезазначену виплату страхового відшкодування було здійснено в порядку передбаченому Положенням про пряме врегулювання збитків затвердженого протоколом Президії МТСБУ №376/2016 від 10.03.16). За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України\~передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України\~особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України\~страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі\~ст. 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний зв`язок між даною обставиною і завданою шкодою. У даному випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого. За змістом ст. ст. 12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV,\~ст. 9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Системний аналіз ст. 22 закону №1961-IV, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194\~ЦК України\~дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Вказаний правовий висновок був викладений у постанові ВС від 04.12.2019 у справі № 359/2309/17. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до\~ст. 1166 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі\~№ 755/18006/15-ц , від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Лише якщо шкода, завдана потерпілій особі під час ДТП, перевищує ліміт страхового відшкодування, то різниця між завданою шкодою та сумою страхового відшкодування покладається на страхувальника, тобто з винуватця ДТП можна стягнути лише розмір збитку понад ліміту страхової відповідальності. Це також відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 06.10.2021 року у справі № 362/3043/18, від 27.10.2021 року у справі № 208/2600/17. Позивачем не надано до суду розрахунок страхової компанії розміру спричинених потерпілому внаслідок ДТП збитків, але з урахуванням заяви позивача про узгодження розміру страхового відшкодування можна зробити висновок, що страховою компанією визначений розмір збитків, заподіяних автомобілю позивача, в сумі 118\~183,76 грн., що не перевищує ліміту відповідальності страховика. Позивач зазначає, що розмір спричинених їй збитків становить 307\~536,26 грн., що, на думку позивача, підтверджується рахунком-фактурою ФОП [PERSON] від 30.09.2021 року № ЮБО-000114, але суд вважає, що рахунок-фактура не є доказом розміру спричиненої шкоди, оскільки в матеріалах справи відсутні докази виконання зазначених в рахунку робіт та їх оплати, а також придбання зазначених в рахунку запчастин та матеріалів і їх оплата, тому суд визнає зазначений доказ неналежним. Відповідно до правових висновків, викладених в Постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц, від 3 червня 2021 року у справі № 461/2217/19, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 362/3043/18, якщо розмір страхового відшкодування визначений без проведення експертизи за згодою страховика та потерпілого, і такий розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, то при вирішені спору, за позовом потерпілого у ДТП до винуватця про відшкодування шкоди, на підставі статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, підлягає встановленню: - загальний розмір заподіяної шкоди внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи; - розмір оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, яка підлягала відшкодуванню страховиком відповідно до вимог\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; - чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до пунктів 22.1\~статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком. Згідно з правовою позицією, яка викладена Верховним Судом у постановах від 19 вересня 2018 року у справі № 523/5890/15-ц, від 22.12.2020 року у справі № 565/1210/19, від 21.12.2020 року у справі № 911/286/20, від 21.04.2021 року у справі № 757/37909/17, якщо автомобіль не було відремонтовано або відремонтовано на СТО, яке не є платником ПДВ, то суму податку на додану вартість не повинні компенсувати ні страховик, ні винуватець у ДТП. Відповідно до\~заяви про\~узгодження розміру\~страхового відшкодування\~від 22.10.2021\~року позивач\~узгодила з\~страховиком \~розмір страхового\~відшкодування,\~не наполягала\~на проведенні\~оцінки (експертизи)\~пошкодженого майна,\~отже позивач\~повинна довести\~ розмір\~суми,\~яку відповідно\~до законодавства\~має відшкодувати\~заподіювач шкоди\~у разі\~недостатності суми\~страхового відшкодування,\~тобто ту\~обставину,\~що розмір\~завданої шкоди\~перевищує ліміт\~відповідальності страховика,\~однак відповідних\~доказів суду\~не надано. У випадку здійснення страхової виплати на рахунок потерпілого страховик зменшує розмір страхової виплати на суму ПДВ. Вказану суму страховик зобов`язаний доплатити у випадку надання доказів проведення відновлювального ремонту транспортного засобу на СТО, яке має статус платника ПДВ (ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Суд визнає Акт огляду колісного транспортного засобу від 23.09.2021 року недопустимим доказом, оскільки акт складено з порушенням порядку та вимог, що пред`являються до складання офіційних документів, а саме: неможливо встановити яким органом складено Акт, в акті відсутня інформація про посаду та прізвище особи, яка його склала, відсутній підпис цієї особи. Відсутня інформація щодо наявності у зазначеної особи належних повноважень, а також відсутні підписи учасників ДТП, присутність яких є обов`язковою під час огляду, адже вони мають право вносити в акт свої зауваження, та фотофіксація до акту огляду пошкоджень. Крім того, позивач отримала страхове відшкодування у розмірі 118\~183,76 грн., з чим погодилася. Докази здійснення ремонту належного їй транспортного засобу на суму більшу від узгодженої нею зі страховиком вартості завданого збитку відсутні; розрахунок розміру збитку, який вона вважає більшим ніж отримане страхове відшкодування, підтверджений належними та допустимими доказами, відсутній, не доведено факт перевищення розміру завданої шкоди ліміту відповідальності страховика. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та необхідності відмови у його задоволенні за недоведеністю. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed