Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, якою просить: \~ \~ \~ \~- визнати [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] - недієздатною; \~ \~ \~ \~- встановити над [PERSON] , [INFO] опіку та призначити його, [PERSON] , [INFO] , опікуном. \~ \~ \~ \~Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] , [INFO] , є його, заявника тіткою, яка зареєстрована та проживає разом з ним, є інвалідом з дитинства та їй встановлено 1-А групу інвалідності. \~ \~ \~ \~Вона страждає душевною хворобою або недоумством, в наслідок чого не може розуміти значення своїх дій та керуватись ними, хворіє важкою розумовою відсталістю, недорозвиненням мови. \~ \~ \~ \~Внаслідок психічного розладу його тітка не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у зв`язку з чим, є необхідність у вирішення питання про визнання її недієздатною та призначення опікуна. Ухвалою Болградського районного суду від 09.05.2023 року відкрито провадження по справі та було призначено до судового розгляду на 29.05.2023 року о 10:00 годині (а.с.17). 25 травня 2023 року заявником було подано уточнення до заяви, до якої додано письмові докази (а.с.22-28). Ухвалою суду від 29.05.2023 року провадження по справі було зупинене до проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи (а.с.37). 10 жовтня 2023 року судом було отримано клопотання Одеської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» за вих.№287 про необхідність забезпечення явки [PERSON] , [INFO] для проведення експертного дослідження на 11:00 годину 17 жовтня 2023 року (а.с.40), про що наступного дня 11.10.2023 року було повідомлено заявника [PERSON] (а.с.41). 09 листопада 2023 року до суду повернулися матеріали справи з Одеської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» без виконання судової-психіатричної експертизи відносно [PERSON] у зв`язку з неявкою випробуваної до експертної установи для проведення судово-психіатричної експертизи (а.с.42-43). Ухвалою від 16.11.2023 року відновлено провадження по справі та призначено до судового розгляду на 07.12.2023 року (а.с.45), про що повідомлено сторін по справі (а.с.45). В судове засіданні, призначене на 07.12.2023 року: -заявник [PERSON] не прибув, будучи належним чином повідомленим (а.с.48). Поштовим листом надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.50); -представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування до суду не прибув, надіслав заяву про розгляд справи у відсутність представника (а.с.49); -заінтересована\~особа [PERSON] \~також,\~будучи сповіщеною\~належним чином,\~не прибула. Надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.51). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, пояснення заявника, документи, надані органом опіки та піклування, суд прийшов до висновку, що\~ заява [PERSON] не підлягає\~ задоволенню за наступних підстав. Згідно ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності\~ фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (ч.2 п.1 ст.293 ЦПК України). Глава 2 ЦПК України врегульовано саме порядок розгляду судом справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Положеннями ст.296 ЦПК України визначено, що перелік осіб, які можуть бути заявниками: -заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом (ч.3). [PERSON] , [INFO] (а.с.7), яка зареєстрована і фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.8, 10), згідно виписки КНП «Болградський районний центр ПМСД» Болградської міської ради Одеської області від 26.04.2023 року, здійсненої на підставі амбулаторної карти інваліда І групи має діагноз: олігофренія в стадії дебільності. Вроджена косолапість, церебральний атеросклероз (а.с.19). Відповідно до ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних\~ прав\~ і самостійно\~ їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цивільним кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров`я людини, якщо інше не буде встановлено в законному порядку. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Стаття 1 зазначеного Закону визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов`язаних зі станом її психічного здоров`я (ч. 1 ст. 7 Закону). Згідно ст.298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу. Разом з цим судом встановлено, що саме заявником [PERSON] не забезпечено супроводження хворої особи [PERSON] до експертної установи для проведення обстеження, хоча такий обов`язок суд покладав на заявника, та попереджував про наслідки його не виконання. Стаття 299 ЦПК України (в редакції на час постановлення даного рішення) визначено, що справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її адвоката та представника органу опіки та піклування. З урахуванням стану здоров`я особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її участь у розгляді справи може відбуватися у режимі відеоконференції з психіатричного чи іншого лікувального закладу, в якому перебуває така особа, про що суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі. Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом із урахуванням стану її здоров`я. Для визначення фактичної можливості такої особи з`явитися в судове засідання, а також про можливість особисто дати пояснення по суті справи у разі необхідності суд може призначити відповідну експертизу. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод безпосередньо застосовується при розгляді справ у судах України. Відповідні положення статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачають те, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Аналогічним чином висновки Європейського суду з прав людини також враховуються при розгляді будь-яких судових справ в національній системі правосуддя. У справі Вінтерверп проти Нідерландів (1979) Суд сформулював три критерії, які дозволяють точніше визначити поняття «психічно хворий» в рамках підпункту пункту 1 статті 5, а саме: держава має використовувати об`єктивні медичні стандарти при вирішенні питання про те, чи може особа вважатись «психічно хворою»; характер або ступінь психічної хвороби мають бути достатньо гострими, щоб виправдати примусову госпіталізацію; держава має право утримувати хворого в лікарні лише протягом часу загострення психічного розладу, а тому хворий, який примусово утримується в лікарні через «психічне захворювання», має право на здійснення періодичного огляду: примусове утримання в лікарні не може тривати протягом невизначеного періоду. Таким чином, аналіз практики Європейського суду свідчить про те, що необґрунтоване визнання особи недієздатною або визнання її психічно хворим - є порушення його прав. Згідно із ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, досліджені у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для визнання [PERSON] недієздатною, оскільки заявником не доведено, а судом не встановлено, що [PERSON] не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, вимога про позбавлення її цивільної дієздатності та похідні від неї вимоги про встановлення опіки та призначення опікуна є необґрунтованими, а тому, розглядаючи заяву на підставі наданих заявником доказів, у відповідності до вимог ст. 12 ЦПК України, з`ясувавши мету звернення заявника до суду та юридичну природу виниклих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed