Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Чернівецької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26.08.2015 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Вказує, що 23.10.2015 року прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з обвинувальним актом від 20.10.2015 року. Стверджує, що вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.06.2016 року (справа № 727/8510/15-к) його було визнано винним за ч.1 ст.366 КК України та на підставі ст.49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності, в зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Зазначає, що ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 08.09.2016 року вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.06.2016 року було залишено без змін. Вказує, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.06.2017 року ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 08.09.2016 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Стверджує, що ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 16.08.2018 року вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.06.2016 року скасовано, у зв`язку з відсутністю в діяннях [PERSON] складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, а кримінальне провадження по справі закрито. Зазначає, що постановою Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 24.07.2019 року по справі №727/8510/15-к ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 16.08.2018 року відносно [PERSON] залишено без змін. Апеляційний суд Чернівецької області та Верховний суд в справі № 727/8510/15-к встановили невинуватість [PERSON] через недоведеність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1\~ст.366 КК України. Таким чином, на його думку, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, він має право на відшкодування майнової та моральної шкоди і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки Закону, а саме:\~статті 1176 ЦК України,\~Закону № 266/94-ВР. Вказує, що по справі доведеним є факт понесення ним моральних страждань та переживань з приводу порушеної кримінальної справи та розгляду кримінального провадження, що призвели до погіршення стану здоров`я, зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зав`язків. Зазначає, що внаслідок незаконного кримінального переслідування він тривалий час залишався у стані невизначеності щодо своєї долі та протягом зазначеного строку він не мав можливості вести звичайний спосіб життя. Зокрема, у зв`язку з порушенням проти нього кримінальної справи він зазнав негативного впливу та був змушений пристосовуватися до несприятливих умов, у нього погіршились його відносини з оточуючими, він повинен був виправдовуватися перед родичами, друзями, колегами, що принизило його честь, гідність та ділову репутацію, а тривала нервова напруга призвела до появи негативних змін у стані здоров`я. Посилається на те, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні йому внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Стверджує, що початок перебігу строку перебування під слідством становить з моменту пред`явлення підозри 26.08.2015 року по 24.07.2019 року (набрання законної сили постанови Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду). На підставі вищевикладеного, просить суд, згідно уточнених позовних вимог, стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку через Державну казначейську службу України, ідентифікаційний код: 37567646 на користь [PERSON] , [INFO] , іпн. [NUMBER] , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, подвійний розмір мінімальної заробітної плати, діючої на день ухвалення рішення суду, за кожний місяць кримінального переслідування, а саме перебування [PERSON] під слідством і судом, що становить 629\~800 (шістсот двадцять дев`ять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. Від представника Чернівецької обласної прокуратури надійшов відзив на позов, в якому просила суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю та необгрунтованістю. Від представника Державної казначейської служби України надійшов відзив на позов, в якому просила суд в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилались на доводи, викладені в позові. Просили суд позов задовольнити. Представник Чернівецької обласної прокуратури в судовому засіданні посилалася на необґрунтованість позовних вимог, просила суд відмовити у задоволенні позову, з підстав, зазначених у відзиві на позов. Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні позов не визнала, посилалась на доводи, викладені у відзиві на позов. Просила суд в задоволенні позову відмовити, за безпідставністю та необгрунтованістю. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що знають [PERSON] давно та разом із ним працювали. З моменту кримінального переслідування [PERSON] тривалий час залишався у стані невизначеності щодо своєї долі та протягом тривалого строку [PERSON] не мав можливості вести звичайний спосіб життя. Також пояснили, що у зв`язку з порушенням кримінального провадження відносно [PERSON] , останній зазнав негативного впливу та був змушений пристосовуватися до несприятливих умов, у нього погіршились його відносини з оточуючими та колегами, а тривала нервова напруга призвела до появи негативних змін у стані здоров`я. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що у зв`язку з порушенням проти нього кримінальної справи та тривання її розгляду у нього погіршились його відносини з оточуючими та колегами, стан здоров`я змінився в негативну сторону та значно погіршився. Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково. Так, 26.08.2015 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. /Т.1 а.с. 18-20/. Прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з обвинувальним актом від 20.10.2015 року. /Т.1 а.с. 21-22/. Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.06.2016 року (справа № 727/8510/15-к) [PERSON] було визнано винним за ч.1 ст.366 КК України та на підставі ст.49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності, в зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. /Т.1 а.с. 23-26/. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 08.09.2016 року вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.06.2016 року відносно [PERSON] було залишено без змін. /Т.1 а.с. 27-29/. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.06.2017 року ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 08.09.2016 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. /Т.1 а.с. 30-32/. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 16.08.2018 року вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.06.2016 року скасовано, у зв`язку з відсутністю в діяннях [PERSON] складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, а кримінальне провадження по справі закрито. /Т.1 а.с. 33-43/. Постановою Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 24.07.2019 року по справі №727/8510/15-к ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 16.08.2018 року відносно [PERSON] залишено без змін. /Т.1 а.с. 44-47/. Статтею 56 Конституції України\~визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно частин 1-3\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі\~статтею 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини першої\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 1\~статті 1176 ЦК України\~встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно пункту 1 частини 1\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року, № 266/94-ВР\~(далі - Закону) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до частини 2\~статті 1 Закону\~у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно пункту 5 частини 1\~статті 3 Закону\~у наведених в\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовуються моральна шкода. Відповідно до частин 1, 5, 6\~статті 4 Закону\~відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5\~статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування [PERSON] було заподіяно моральну шкоду, оскільки тривале його перебування в якості підозрюваного та обвинуваченого безумовно негативно впливали на його здоров`я та морально-психологічний стан, порушували життєві зв`язки з людьми з його близького оточення, а також вимагали додаткових зусиль для організації свого життя, в тому числі внаслідок таких дій позивач був змушений неодноразово здійснювати явку до органу досудового розслідування та суду, здійснюючи свій захист, нести витрати на правову допомогу в рамках кримінального провадження. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічні висновки викладені й у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15 та Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При визначенні розміру на відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, належить виходити із розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час відшкодування, тобто ухвалення судового рішення. Статтею 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік встановлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6700 гривні. Тлумачення частини другої\~статті 13 Закону\~дозволяє зробити висновок, що розмір моральної шкоди у мінімальному розмірі заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом є гарантованим мінімумом такого відшкодування, виходячи лише з тривалості кримінального провадження відносно особи. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 243/10342/18. Отже, [PERSON] перебував в статусі підозрюваного та обвинуваченого з 26 серпня 2015 року (дата повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) по 24.07.2019 року (набрання законної сили постанови Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду), тобто 47 місяців. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує те, що внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування було порушено стан здоров`я та нормальні життєві зв`язки, душевний стан і спосіб життя позивача, а також характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Гарантований мінімум відшкодування моральної шкоди [PERSON] виходячи з тривалості кримінального провадження щодо нього складає 629 800 гривень 00 копійок, виходячи з наступного розрахунку: (6700,00 грн. х 2 розміри МЗП х 47 місяців=629\~800 грн.) Враховуючи засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, тривалий строк перебування під слідством і судом, погіршення стану здоров`я, неможливість вільно займатися трудовою діяльністю, відсутність можливості у позивача забезпечити нормальне існування, суд вважає, визначити розмір моральної шкоди в сумі 629 800 гривень. Відповідно до\~статті 2 ЦК України\~держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Згідно з частиною 2\~статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до\~статті 4 Закону\~відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету. Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року, № 215\~Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно підпункту 3 пункту 3 вказаного Положення казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц зробила висновок про те, що з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. В постанові від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що резолютивні частини рішень у вказаних спорах не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Враховуючи наведені вище обставини та вимоги Закону, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Крім того, з Державного бюджету України на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 15423,60\~грн., суд приходить до наступного: Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) ;\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відшкодування витрат на оплату послуг адвоката здійснюється за наявності документального підтвердження витрат, а саме платіжного доручення про сплату коштів. У разі неподання відповідних документів у суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум. Розмір відшкодування не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. Суд з урахуванням матеріалів конкретної справи, зокрема ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність. Розумна необхідність це врахування часу, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець, тривалість розгляду і складність справи; вартість відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні, наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; ціна позову; докази, що підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката (отже, це суто оціночне поняття). Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат (п. 6.5. Постанови Пленуму ВГСУ №7 від 21.02.2013 року) \~\~\~\~Виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги те, що позивачем надано суду розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги /Т.1 а.с. 99-101/, а тому суд вважає, що слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15423,60\~грн. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. На підставі наведеного та

Outcome: partial