Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Представник позивача Акціонерного товариства «ОТП БАНК» - Паладич А.О. звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №3000002594 від 06.01.2023 року у сумі 32 591,33 гривень та понесені судові витрати. На обґрунтування позову зазначає, що 06.01.2023 року між Акціонерним товариством «ОТП БАНК»та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №3000002594 шляхом підписання електронним підписом у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно п.1.1. Розділу 1 Кредитного Договору, AT «ОТП Банк» надав відповідачу кредит в сумі 31058 гривень. Зазначено, що протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись річна процентна ставна у розмірі: 20,00% річних. Ствердив, що на виконання умов вищевказаного договору позивач AT «ОТП Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Вказав, що відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Всупереч умов Кредитного договору відповідач не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання. Зазначив, що 06.07.2023 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості. Однак, відповідач всі звернення проігнорував, вимогу не задовольнив, погашення заборгованості не здійснив, чим грубо порушив права позивача. Ствердив, що станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Кредитним договором №3000002594 від 06.01.2023 року становить: - заборгованість по тілу - 30679,57 гривень; - заборгованість по відсотках - 1911,76 гривень; - пеня 0,00 гривень; - загальна заборгованість 32591,33гривень. Покликався на те, що ознайомившись з правилами на офіційному порталі ОТП https://www.otpbank.com.ua/about/informations/documents/otpsmart/, позичальник погодився укласти договір шляхом використання удосконаленого електронного підпису. В судове засідання представник позивача Акціонерного товариства «ОТП БАНК» - Паладич А.О. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, однак у матеріалах справи міститься клопотання останнього про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи судова повістка відповідачу надсилалась рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою місця його проживання, котрі були вручені відповідачу. Відомості про будь-які інші адреси місця проживання чи перебування відповідача чи про його офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні, заяв про зміну місця проживання чи перебування від відповідача не надходило. Ухвалою судді від 03.11.2023р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 04.12.2023 року постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомили, а також враховуючи те, що представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи, судом вирішено ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015р., який набрав чинності 30.09.2015р., на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч.12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 06.01.2023 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» (позивачем) та відповідачем [PERSON] укладено Кредитний договір №3000002594, згідно умов якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його, загальний розмір кредиту 31058 гривень, дата остаточного повернення кредиту 06.01.2030 року. Протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 20,00% річних. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів. В порядку передбаченому Кредитним договором та Правилами кредитування банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом на рахунок погашення боргових зобов`язань, а також виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені кредитним договором та правилами кредитування (п.1.1, 1.2, 2.1 договору). Як вбачається з Паспорта споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) від 06.01.2023 року, клієнту надано інформацію, щодо основних умов кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та іншу інформацію щодо кредиту. Згідно Графіку платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, встановлена кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення позичальником з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Так, надавши суму кредиту позичальнику, позивач виконав умови укладеного кредитного договору №3000002594 від 06.01.2023р., однак відповідач [PERSON] всупереч умовам такого свої зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 14.06.2023р. має заборгованість перед позивачем на загальну суму 32591,33 грн., з яких: заборгованість по тілу - 30679,57 гривень; заборгованість по відсотках - 1911,76 гривень. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача [PERSON] надсилався лист-вимога про погашення заборгованості №12523929 від 05.07.2023 року, згідно якого останній повідомлений, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 05.07.2023 року є прострочена заборгованість 2311,13 гривень; станом на 05.07.2023 року загальна сума до сплати становить 32591,33 гривень; кредитор вимагає повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, однак на вказану вимогу останній не відреагував, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом про дострокове повернення кредиту та погашення виниклої заборгованості. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення ним усієї суми заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Вказані обставини підтверджуються: копією кредитного договору №3000002594 від 06.01.2023р. укладеного між сторонами; розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором від 14.06.2023р. станом на 14.06.2023р.; вимогою AT «ОТП Банк» про погашення заборгованості, адресованою відповідачу [PERSON] ; іншими матеріалами справи. Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.ст.611, 625, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання або розірвання договору, зміна умов договору, сплата неустойки чи відшкодування збитків. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Так, за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] не виконував умови кредитного договору №3000002594 від 06.01.2023 року, у зв`язку з чим вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог на предмет стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної суми заборгованості в розмірі 32591,33грн., тобто в межах заявлених позовних вимог. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Що ж стосується розподілу судових витрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2684грн., що підтверджується поданим позивачем платіжним дорученням №2901565343 від 29.09.2023р. (платник: АТ «ОТП Банк», банк платника: АТ «ОТП Банк»). З огляду на те, що заявлені позовні вимоги задоволено повністю, то на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути сплачений таким судовий збір у розмірі 2684 грн.

Outcome: approved