Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 01.08.2023 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-6250/11 від 22.11.2011 позов ПАТ «Ерсте Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованість по кредитному договору від 08.07.2008 в сумі 118\~591,01 доларів США. Рішення до цього часу не виконане, заборгованість не погашена. 25.09.2020 між ПАТ «Фідобанк» (який є правонаступником ПАТ «Ерсте Банк») і ТОВ «Спектрум Ессетс», укладено договір про відступлення прав вимоги № GL3N218881, за умовами якого ТОВ «Спектрум Ессетс» набуло права вимоги до [PERSON] , [PERSON] за кредитним договором № 014/1969/6/19535 від 08.07.2008 та усіма забезпечувальними договорами. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2020 вирішено замінити стягувача по виконавчому провадженню. Отже ТОВ «Спектрум Ессетс» стало новим кредитором. Вважав, що відповідачі на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов`язані сплатити правонаступникові суму боргу з урахуванням три проценти річних від простроченої суми. Згідно розрахунку позивача, 3% річних становлять 392\~705,98 грн., за період з 22.02.2019 по 22.02.2022, які позивач просив стягнути з відповідачів. Також просив компенсувати судові витрати. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 01.08.2023 указана позовна заява передана для розгляду судді Батмановій В.В. Ухвалою судді від 02 серпня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Від представника позивача надійшли заяви про врахування практики Верховного Суду та про застосування строків позовної давності. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-6250/11 від 22.11.2011 позов ПАТ «Ерсте Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованість по кредитному договору від 08.07.2008 в сумі 118\~591,01 доларів США. Рішення до цього часу не виконане, заборгованість не погашена. 25.09.2020 між ПАТ «Фідобанк» (який є правонаступником ПАТ «Ерсте Банк») і ТОВ «Спектрум Ессетс», укладено договір про відступлення прав вимоги № GL3N218881, за умовами якого ТОВ «Спектрум Ессетс» набуло права вимоги до [PERSON] , [PERSON] за кредитним договором № 014/1969/6/19535 від 08.07.2008 та усіма забезпечувальними договорами. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2020 вирішено замінити стягувача по виконавчому провадженню. Отже ТОВ «Спектрум Ессетс» стало новим кредитором. У зв`язку з несплатою суми заборгованості за рішенням суду у відповідачів виникла заборгованість з 3% річних, яка згідно наданого розрахунку позивача становить 392\~705,98 грн., за період з 22.02.2019 по 22.02.2022. Відповідно до положень частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи\~доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. ст.\~13,\~14 ЦК України\~цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства. Частиною 1\~ст.\~ 626 ЦК України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на ч. 1 ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням відповідачами (боржником і поручителем) боргових зобов`язань перед позивачем утворилася заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020р. у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) зазначено, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Велика Палата\~Верховного Суду\~у постанові\~від 31.10.2018р.\~у справі\~№ 202/4494/16-ц\~(провадження\~№ 14-318цс18) зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частин першої, другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20) викладено висновок, що ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). При цьому, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1 та 2 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту відповідного правовідношення характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового\~виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № № 2-6250/11 від 22.11.2011, яким задоволені вимоги за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором набрало законної сили. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. У разі невиконання рішення суду діє загальне правило про настання відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, передбаченої ст. 625 ЦК України. Оскільки ані боржником ані поручителем не виконано рішення суду про стягнення боргу за договором позики, яке є його грошовим зобов`язанням, тому на них може бути покладена відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. Таким чином, ТОВ «Спектрум Ессетс» має право нараховувати на неповернуту суму боргу три проценти річних згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відтак, зазначені вимоги позивача нараховані в межах строку позовної давності. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~84\~ЦПК\~України у часник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Стаття 625 ЦК України не містить застережень щодо неможливості солідарної відповідальності боржників за порушення грошового зобов`язання. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі\~ст. 141 ЦПК України\~та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 5\~890,60 грн., по 2\~945,30 грн. із кожного із відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved