Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користування належним йому гаражем № [NUMBER] в першому ряді гаражів на [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] звільнити його та стягнути з відповідача в його користь компенсацію заподіяної матеріальної шкоди в сумі 8250 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у 1983 році його батько [PERSON] придбав у [PERSON] гараж № [NUMBER] в першому ряді гараж на [ADDRESS] . Коли здоров`я батька погіршало, він почав користуватись гаражем, який передав йому батько разом із автомобілем АЗЛК 2140, який станом на сьогодні перереєстрований на його ім`я. [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого він повинен був успадкувати все належне йому майно, в тому числі й спірний гараж, але, враховуючи морально-психологічну сторону життя, а саме: стан його матері після похорону, він, з власної ініціативи, запропонував все переоформити на неї. Після смерті матері він прийняв спадщину та оформив все спадкове майно на себе. Так, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду львівської області від 10.04.2019 за ним визнано право власності на спірний гараж в поряду спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Незважаючи на те, що він та його сім`я користується даним гаражем з 1983 року, [PERSON] самоправно захопив його гараж в липні 2018, шляхом злому замків та пошкодження вхідних дверей у спірному гаражі. На його неодноразові звернення про звільнення незаконно захопленого гаража він отримував відповідь, що [PERSON] продав гараж [PERSON] за 75000 грн., а тому не звільнятиме гараж. З приводу самовільного захоплення гаражу він звертався з листом до відповідача, а також із заявою про вчинення злочину в поліцію, проте, відповідач й надалі чинить йому перешкоду в користуванні належним йому майном і добровільно звільняти такий не бажає. Процесуальні дії суду. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.09.2022 в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою суду від 26.09.2023 рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 вересня 2022 року №442/2176/21 скасовано у зв`язку з нововиявленими обставинами. Справу призначити до судового розгляду на 25 жовтня 2023 року. 25.10.2023 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача та його представника. 21.11.2023 [PERSON] подав до суду клопотання про доручення до матеріалів справи доказів із розрахунками суми нанесених йому матеріальних збитків та судових витрат. У представлених розрахунках вказує, що за період з 01.07.2018 по 31.07.2023 сума додатково нанесених матеріальних збитків, пов`язаних із орендою гаража становить 23250 грн., а судові витрати на правову допомогу складають 17980 грн. 22.11.2023 розгляд справи відкладено за клопотанням [PERSON] у зв`язку з тим, що він не може сконтактувати зі своїм представником адвокатом Шулак О.І. та має намір укласти угоду про надання правової допомоги з іншим адвокатом. Додатково суду зазначив, що заперечує клопотання сторони позивача про збільшення розміру позовних вимог, оскільки має скрутний матеріальний стан через порання, яке отримав беручи участь в бойових діях та довготривале лікування та реабілітацію. Розгляд справи відкладено на 05.12.2023. 05.12.2023 позивач та його представник подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують повністю, просять такий задоволити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомив суду про причини неявки. У зв`язку з цим, суд вважає неявку відповідача неповажною, та ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних матеріалах справи доказів. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підтвердження даного спору судом береться до уваги: - відзив відповідача, який позов заперечує покликаючись на те, що спірний гараж належить йому, такий він придбав у липні 2018 року у [PERSON] за ціною 75000 грн, зробив у ньому ремонт, на підтвердження чого долучив квитанції про придбання будівельних матеріалів та фотократки, розписку; - заяву про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] від 04.09.2018, - заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користування гаражем від 05.09.2018; - Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №12018140110001929 від 06.09.2018; - ухвалу слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.12.2020, якою скасовано постанову слідчої Дрогобицького ВП ГУНП Кожух М.Р. від 09.10.2019 про закриття кримінального провадження; - відповідь на відзив. Відповідно до ст.41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.2 ст.328\~ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.04.2019 визнано за [PERSON] право власності на гараж № [NUMBER] в першому ряді гаражів, який розташований на [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою Львівського апеляційного суду від 30.05.2022 рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного суду від 23.11.2022 вказану вище постанову апеляційного суду скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд. 11.07.2023 Львівським апеляційним судом постановлено ухвалу, якою апеляційне провадження у справі закрито. Відтак, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.04.2019 набрало законної сили, право власності [PERSON] на спірний гараж є чинним. У відповідності до ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №220755199 від 18.08.2020 державним реєстратором Мартинюк Н.Є. Солонської сільської ради Дрогобицького району Львівської області на підставі вищевказаного рішення суду зареєстровано право власності на гараж [ADDRESS] , загальною площею 21,8 м. за [PERSON] . Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності; власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (стаття 386 ЦК України). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). З аналізу вищенаведених обставин справи та долучених доказів, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позивач має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном (гаражним боксом) на законних підставах, а тому не може бути позбавлений будь-якою третьою/особою/відповідачем права вільно ним володіти та розпоряджатися на власний розсуд. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З приводу позовних вимог про відшкодування завданої матеріальної шкоди, суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити, оскільки позивачем не представлено суду жодного доказу на підтвердження матеріальних збитків, зокрема того, що він орендує інший гараж. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволення позовних вимог, тобто 908 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved