Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

08.05.2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить суд конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області належну на праві приватної власності [PERSON] земельну ділянку площею 0,0132 га з кадастровим номером 3510300000:05:205:0010 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] , та стягнути з відповідача на користь Кіровоградської обласної прокуратури сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] , [INFO] , який є громадянином Російської Федерації, на підставі свідоцтва про право спадщину за законом від 17.10.2017, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Стенюхіною І.В., набув права власності на земельну ділянку площею 0,0132 га з кадастровим номером 3510300000:05:205:0010, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.10.2017. Таким чином, всупереч положенням ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу Украіни відповідач не відчужив дану земельну ділянку протягом року та продовжує нею володіти по цей час. Вищевказані обставини підтверджуються інформаційною довідкою ДРРПНМ від 24.01.2023 № 320974097, інформаційною довідкою з Державого земельного кадастру від 20.04.2023, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.10.2017, листом Управління ДМС України в Кіровоградській області від 21.02.2023 №3501.5-1008/35.3-23. У судове засідання прокурор позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач зазначив, що проти задоволення позову, оскільки йому ніхто не повідомив про необхідність відчуження вказаної земельної ділянки, окрім того він нею користується, і вона для нього є одним із джерел існування. Представник Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області до розгляду справи по суті вимог подав заяву в якій просить позов прокурора задовольнити, вважає позов обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 56 ЦПК України, прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами у визначених законом випадках. Представництво прокурором інтересів держави в суді відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Обґрунтування наведені прокурором в позові щодо представництва в суді суд вважає достатніми для його звернення у суд, оскільки порушуються питання захисту інтересів держави, і інші державні органи не здійснили ефективний захист інтересів держави щодо захисту її майнових прав. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 320974097 від 24.01.2023, земельна ділянка площею 0,0132 га, кадастровий номер 3510300000.05.205.0010, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину за законом № 2790 від 17.10.2017 року, видане приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Стенюхіною І.В., належить [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , країна громадянства: Російська Федерація (а.с.7-8). З свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.10.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2790 вбачається, що громадянин Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , є спадкоємцем майна громадянина України [PERSON] , 1930 року народження, який помер [INFO] , а саме земельної ділянки площею 0,0132 га, кадастровий номер 3510300000:05:205:0010, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно за індексним номером 12622344, виданого Державним реєстратором Реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області Колісниченком А.Ю. 12.11.2013 року, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно цим же державним реєстратором (а.с.9). Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку від 20.04.2023 року, земельна ділянка площею 0,0132 га, кадастровий номер 3510300000:05:205:0010, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] (а.с.10). Відповідно до витягу №НВ-3500269782023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 17.04.2023 року нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 3510300000:05:205:0010 становить 373,96 грн (а.с.11). Згідно з відповіддю Управління ДМС в Кіровоградській області від 21.02.2023 року, вих.№3501.5-1008/35.3.23, [PERSON] , [INFO] , є громадянином Російської Федерації уродженцем м.Олександрія Кіровоградської області, місце проживання якого значиться зареєстрованим з 09.12.2014 року за адресою: [ADDRESS] , по посвідці на постійне проживання в Україні серія [NUMBER] , виданої 05.03.2013 року органом видачі 3501 (а.с.14). Отже, після набуття земельної ділянки у власність, відповідач протягом року її не відчужив, будь-які зміни даних у державних реєстрах прав власності про це відсутні, як і дані щодо зміни (набуття) громадянства України. Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України, земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно зі ст. 19,150 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. У відповідності до ч. 5\~ст. 22 Земельного кодексу України\~набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, якою визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Правовідносини, пов`язані з набуттям прав на землі сільськогосподарського призначення, прийнятих у спадщину нерезидентами, у т. ч. іноземними громадянами, врегульовано ч. 4\~ст. 81 Земельного кодексу України, якою передбачено, що іноземці, а також особами без громадянства, які успадкували право на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, зобов`язані відчужити її після реєстрації вказаних прав протягом одного року. Згідно з\~ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Право власності на земельну ділянку відповідач набув з 17.10.2017 року після державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Однак, у подальшому й по даний час земельну ділянку ним самостійно не відчужено, чим безпідставно порушено річний строк, установлений ч. 4\~ст. 81 Земельного кодексу України. Згідно з пунктом "е" ч.1\~ст. 140 Земельного кодексу України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п. "в" ч. 1\~ст. 143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Відповідно до ч. 2\~ст. 145 ЗК України, у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Оскільки відповідач протягом року з часу переходу права власності на земельну ділянку її не відчужив, то право власності на зазначену земельну ділянку слід примусово припинити, шляхом конфіскації. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18.09.2013 року (справа N 6-92цс13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11.03.2003 року «Новоселецький проти України», від 01.06.2006 року «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до\~ст. 348 ЦК України, якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Згідно ст. 148 ЗК України земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та на умовах, встановлених законом. У відповідності до ч. 4\~ст. 145 ЗК України, конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 ЗК України\~передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1302 від 09.12.2021, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру. Пунктом 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, затвердженим наказом Держгеокадастру №603 від 23.12.2021, визначено, що Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та їй підпорядковане. На підставі викладеного, судом встановлено, що [PERSON] , будучи громадянином Російської Федерації, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужив її, в зв`язку з чим вона підлягає конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. Судові витрати необхідно покласти на відповідача у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved