Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС», відповідач-1), [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач-2), у якому просила суд: -стягнути із відповідача-1 на користь позивача недоплачене страхове відшкодування у розмірі 16 978,15 грн., інфляційні втрати у розмірі 811,67 грн., пеню у розмірі 948,92 грн.; -стягнути із відповідача-2 на користь позивача завдану матеріальну шкоду у розмірі 16 978,15 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.; -здійснити розподіл судових витрат. Позовні вимоги мотивує тим, що 23.11.2019 у м. Києві по вул. м. Василенка, 2, сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме: водій велосипеда [PERSON] рухаючись по правій смузі руху по вул. Василенка, на пішохідному переході без попередження повернув наліво та зіткнувся з правою частиною автомобіля SKODA RAPID д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] який рухався у лівій смузі та у цей же момент не врахувавши дорожньої обстановки та не вибравши безпечної дистанції у задню частину автомобіля SKODA RAPID д.н.з. [NUMBER] в`їхав автомобіль CHEVROLET LACETTI д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Вказує, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.12.2020 у справі № 760/26063/20 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.12.2020 у справі № 760/26057/20 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зазначає, що автомобіль SKODA RAPID д.н.з. [NUMBER] на праві власності належить [PERSON] . Посилається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілем CHEVROLET LACETTI д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] було пошкоджено автомобіль SKODA RAPID д.н.з. [NUMBER] , а тому [PERSON] зобов`язаний відшкодувати завдану позивачу шкоду. Стверджує, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» та 25.11.2020 позивач звернулася до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до листа ПрАТ «СГ «ТАС» № 02724/9121 від 05.02.2021, [PERSON] було повідомлено, що згідно Звіту № 25-D/83/6 від 01.02.2021, складений ФОП [PERSON] , матеріальний збиток завданий позивачу складає, як власнику автомобіля SKODA RAPID д.н.з. [NUMBER] , складає 33 956,30 грн. При цьому, ПрАТ «СГ «ТАС» було здійснено виплату страхового відшкодування лише у розмірі 14 478,15 грн., яка складається із наступного (33 956,30 грн. - 20% ПДВ / 2 винні особи - 2 500,00 грн. франшизи = 14 478,15 грн.). Позивач вважає, що у даному випадку відповідачем-1 протиправно було поділено шкоду на 2 винні особи, оскільки завдана шкода позивачу є подільною. Тому позивач просив суд стягнути із відповідача-1 недоплачене страхове відшкодування у розмірі 16 978,15 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 811,67 грн., пеню у розмірі 948,92 грн. Окрім цього позивач вказує, що відповідно до Звіту № 25-D/83/6 від 01.02.2021 вартість відновлювального ремонту з ПДВ на запасні частини та матеріали складає 51 999,74 грн. При цьому, вартість відновлювального ремонту з ПДВ на запасні частини та матеріали складає з урахуванням зносу складає 37 932,38 грн., а тому розмір страхового відшкодування який підлягає відшкодуванню відповідачем-1 складає 35 432,38 грн. (за мінусом франшизи). Тому позивач просив суд стягнути із відповідача-2 на його користь різницю між страховим відшкодуванням та фактично завданою шкодою у розмірі 16 567,36 грн. (51 999,74 грн. - 35 432,38 грн. = 16 567,36 грн.). Також позивач просив суд стягнути із відповідача на її користь завдану моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. 08.07.2021 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. 01.02.2022 до суду надійшла інформація про відсутність зареєстрованого місця проживання відповідача-2. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.02.2022 у справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. 07.04.2023 представником відповідача-1 було подано до суду відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечував. Вказував, що позивачем не було надано доказів проведення оплати заподіяного ремонту на станції яка є платником ПДВ, а тому у даному випадку сума страхового відшкодування підлягає виплаті з вирахуванням розміру ПДВ. Зазначав, що оскільки у даній ситуації винуватців дорожньо-транспортної пригоди є двоє, а завдана шкода є неподільною, тому сума страхового відшкодування підлягає поділу на кількість винуватців дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином вважає, що відповідачем-1 вірно було визначено розмір страхового відшкодування, а тому у задоволенні позовних вимог до відповідача-1 необхідно відмовити. Відповідач-2 відзиву на позовну заяву не подав. У судовому засіданні відповідач-2 позовні вимоги визнав частково у частині відшкодування франшизи. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомленні належним чином, 11.09.2023 представником позивача було подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Представник відповідача-1 у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомленні належним чином, причини неявки у судове засідання не повідомив. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача, представника позивача та представника відповідача-1, оскільки останні належним чином повідомлені про розгляд справи, а їх неявка не є перешкодою для розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення відповідача-2, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.11.2019 у м. Києві по вул. м. Василенка, 2, сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме: водій велосипеда [PERSON] рухаючись по правій смузі руху по вул. Василенка, на пішохідному переході без попередження повернув наліво та зіткнувся з правою частиною автомобіля SKODA RAPID д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався у лівій смузі та у цей же момент не врахувавши дорожньої обстановки та не вибравши безпечної дистанції у задню частину автомобіля SKODA RAPID д.н.з. [NUMBER] в`їхав автомобіль CHEVROLET LACETTI д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль SKODA RAPID д.н.з. [NUMBER] . Дані обставини сторонами у справі не заперечувалися. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.12.2020 у справі № 760/26063/20 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 13). Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.12.2020 у справі № 760/26057/20 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 12). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що вина відповідача-2 [PERSON] та [PERSON] у вказаній вище дорожньо-транспортній пригоді є встановленою. Автомобіль SKODA RAPID д.н.з. [NUMBER] на праві власності належить [PERSON] (а.с. 22). Станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» згідно полісу № АР/7360268 від 16.03.2020 (а.с. 20). Відповідно до листа МТСБУ № 9-02/21373 від 15.06.2021 станом на 23.11.2020 договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/7360268 укладений щодо забезпечення автомобілю CHEVROLET LACETTI д.н.з. [NUMBER] був чинний; строк дії - протягом року з 16.03.2020; страхова сума за шкоду майну - 130 000,00 грн.; страхова сума за шкоду життю та здоров`ю - 260 000,00 грн.; франшиза - 2 500,00 грн. (а.с. 21). 25.11.2020 позивач звернулася до ПрАТ «СГ «ТАС» із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 23-25). 11.02.2021 ПрАТ «СГ «ТАС» було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 14 478,15 грн. (а.с. 26). Відповідно до Звіту № 25-D/83/6 від 01.02.2021, який складений ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля SKODA RAPID д.н.з. [NUMBER] з урахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали складає 51 999,74 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали та з урахуванням зносу складає 37 932,38 грн., вартість відновлювального ремонту без ПДВ складає 33 956,31 грн. (а.с. 31-40). 05.02.2021 ПрАТ «СГ «ТАС» було затверджено страховий акт № 03672/51/921 від 05.02.2021, відповідно до якого було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 14 478,15 грн. (а.с. 107-108). Приймаючи рішення про здійснення виплати страхового відшкодування у такому розмірі відповідач-1 виходив із того, що вартість відновлювального ремонту без ПДВ складає 33 956,31 грн. та дану суму відповідачем-1 було розділено на 2 (кількість винуватців ДТП) після чого вирахувано розмір франшищи 2 500,00 грн. Щодо позовних вимог до відповідача-1. Звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к). У постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) Велика Палата Верховного Суду фактично визначила два окремих (відмінних один від одного) випадки, за яких є можливим відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності: 1) пропуск строків, передбачених статтею 37 Закону 2) ситуація, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (стаття 1194 ЦК України). Відповідно до статті 33 Закону №1961-IV страхувальник, у разі настання ДТП, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово має надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Тобто страхувальник має вчинити дії для повідомлення страховика про настання ДТП. У свою чергу, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (стаття 34 Закону №1961-IV). Тобто страховик після повідомлення страхувальником про ДТП має здійснити всі дії для встановлення та виплати страхового відшкодування. У страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає у разі навмисних дій страхувальника, спрямованих на настання страхового випадку (підпункт 37.1.1 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), або у разі вчинення ним умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (підпункт 37.1.2 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV). Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування" (далі - Закон №85/96-ВР)). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV. Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV. Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Під час судового розгляду було встановлено, що у даному випадку страховиком було здійснено виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 14 478,15 грн. Відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону № 1961 IV, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Згідно із схемою місця ДТП, яка сталася 23.11.2020, водій велосипеда [PERSON] рухаючись по правій смузі руху по вул. Василенка, на пішохідному переході без попередження повернув наліво та зіткнувся з правою передньою частиною автомобіля SKODA RAPID д.н.з. [NUMBER] , який рухався у лівій смузі. При цьому, у цей же момент не врахувавши дорожньої обстановки та не вибравши безпечної дистанції у задню частину автомобіля SKODA RAPID д.н.з. [NUMBER] в`їхав автомобіль CHEVROLET LACETTI д.н.з. [NUMBER] . Тобто, механічні пошкодження, які було завдано автомобілю SKODA RAPID д.н.з. [NUMBER] автомобілем CHEVROLET LACETTI д.н.з. [NUMBER] та велосипедом є різними та завдані у різні частини автомобіля. Тому, твердження відповідача-1 про неподільність шкоди у даному випадку, суд вважає необгрунтованими та такими, що спростовуються наявними у справі доказами. Відповідно до Звіту № 25-D/83/6 від 01.02.2021, який складений ФОП [PERSON] , встановлено, що дослідження проводилося відносно пошкоджень лише задньої частини автомобіля SKODA RAPID д.н.з. [NUMBER] , тобто тих, які були завдані внаслідок зіткнення із автомобілем CHEVROLET LACETTI д.н.з. [NUMBER] . У протоколі огляду колісного транспортного засобу, який є додатком до Звіту № 25-D/83/6 від 01.02.2021 були зафіксовані лише пошкодження задньої частини автомобіля SKODA RAPID д.н.з. [NUMBER] , тобто ті, які були завдані внаслідок зіткнення із автомобілем CHEVROLET LACETTI д.н.з. [NUMBER] (а.с. 35). Із наведеного вище слідує, що Звіту № 25-D/83/6 від 01.02.2021, який складений ФОП [PERSON] , містить відомості виключно щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля SKODA RAPID д.н.з. [NUMBER] після пошкоджень, які були отримані внаслідок зіткнення із автомобілем CHEVROLET LACETTI д.н.з. [NUMBER] . За вказаних обставин, суд вважає, що відповідачем-1 було протиправно зменшено розмір страхового відшкодування розділивши його між двома винуватцями дорожньо-транспортної пригоди, оскільки, по-перше, заподіяна шкода автомобіля SKODA RAPID д.н.з. [NUMBER] не є неподільною, по-друге, Звіт № 25-D/83/6 від 01.02.2021, який складений ФОП [PERSON] , містить відомості виключно щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля SKODA RAPID д.н.з. [NUMBER] після пошкоджень, які були отримані внаслідок зіткнення із автомобілем CHEVROLET LACETTI д.н.з. [NUMBER] , та не включає у себе дослідження пошкоджень завданих іншим винуватцем ДТП. На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача-1 на користь позивача недоплачене страхове відшкодування у розмірі 16 978,15 грн. (33 956,31 - 14 478,15 - 2 500,00 = 16 978,15). Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 3ст. 530 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, тому на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07.06.2017 року № 6-282цс17 та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. У пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття526, частина друга статті 625 ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Крім того, у п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Таким чином, у межах задоволених позовних вимог з урахуванням того, що заява про виплату страхового відшкодування була подана позивачем 25.11.2020, з відповідача-1 на користь позивача за період з 11.02.2021 по 06.07.2021 (день підписання позовної заяви) підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 811,67 грн. та пеня згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону в розмір 948,92 грн. Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву не оспорював наданий позивачем розрахунок заборгованості інфляційних втрат та пені який був наданий позивачем та свого розрахунку заборгованості не надав, а тому суд приймає до уваги при ухваленні рішення у справі розрахунок заборгованості саме наданий позивачем. На підставі наведеного вище, позовні вимоги до відповідача-1 підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог до відповідача-2. Позивач у позовній заяві просив суд стягнути із відповідача-2 на її користь різницю між завданою шкодою позивачу та сумою страхового відшкодування у розмірі 16 567,36 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. Під час судового розгляду справи було встановлено, 05.08.2011 [PERSON] було змінено прізвище на « [PERSON] » у зв`язку із укладенням шлюбу, а тому наразі вірним прізвищем відповідача-2 є « [PERSON] » (а.с. 116). Згідно із п. 12.1 ст.12 Закону України № 1961 IV, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України № 1961 IV, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Як було встановлено судом вище, під час вирахування суми страхового відшкодування відповідачем-1 було відраховано суму франшизи, яка складає 2 500,00 грн. На підставі викладеного вище, з відповідача-2, як винуватця ДТП, на користь позивача підлягає стягненню франшиза у розмірі 2 500,00 грн. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. При цьому, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складається із вартості матеріального збитку без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. З наведеного слідує, що страховою компанією при настанні страхового випадку та у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, що і є сумою страхового відшкодування. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як було зазначено судом вище, відповідно до Звіту № 25-D/83/6 від 01.02.2021, який складений ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля SKODA RAPID д.н.з. [NUMBER] з урахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали складає 51 999,74 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали та з урахуванням зносу складає 37 932,38 грн. Разом із тим, питання про стягнення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу із урахуванням ПДВ можливе лише в тому випадку, якщо транспортний засіб було відремонтовано у суб`єкта господарчої діяльності, який є платником ПДВ. Окрім цього, у зв`язку із тим, що у Звіті № 25-D/83/6 від 01.02.2021 встановлено необхідність заміни складових транспортного засобу, то для стягнення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу із урахуванням ПДВ необхідно підтвердження того, що такі складові для заміни були придбані у суб`єкта господарчої діяльності,який є платником ПДВ. У зв`язку із тим, що наданий Звіт № 25-D/83/6 від 01.02.2021 не містить інформації про вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування ПДВ, суд самостійно позбавлений можливості встановити вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування ПДВ, а тому не знаходить підстав для стягнення із відповідача на користь позивача різниці між страховою виплатою та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу визначеного Звітом № 25-D/83/6 від 01.02.2021, за виключенням суми франшизи. Окрім цього суд звертає увагу, що будь-яких відомостей щодо того, що позивачем було відремонтовано транспортний засіб та розмір фактично понесених витрат на його відновлення, матеріали справи не містять. Таким чином, у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України). Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно зі статтею 26-1 Закону № 1961-IVстраховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та пунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та пунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону № 1961-IV, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV). Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (стаття 28 Закону № 1961-IV). Суд звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV. Суд бере до уваги те, що позивач просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно з статтею 28 Закону № 1961-IV). Тому відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути співмірною компенсована останнім. З огляду на вказане суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн. Щодо судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, із відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 422,14 грн., а з відповідача-2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 101,37 грн.

Outcome: partial