Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «КБ «Надра», Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Одеси) про зняття арешту з майна та коштів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.11.2012 року Олександрійським міськрайонним судом ухвалено рішення по справі № 1118/4083/12 про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором № 865862/МБ/980 від 28.07.2008 року у розмірі 451\~113,21 грн. та судового збору у розмірі по 1609,50 грн. з кожного. На виконання рішення судом був виданий виконавчий лист, а постановою Олександрійського відділу ДВС від 02.11.2015 року було відкрито виконавче провадження № 49165144. З метою забезпечення виконання рішення орган виконавчої служби: наклав арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника (постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.11.2015 року); наклав арешт на кошти боржника, в тому числі на кошти, розміщені в АТ КБ «Приватбанк»: номер рахунку [NUMBER] , код валюти рахунку 980; номер рахунку [NUMBER] , код валюти 980 (постанова про арешт коштів боржника від 07.12.2015 року); наклав арешт на кошти боржника, у тому числі кошти, розміщені в ПАТ «Укрсоцбанк», номер рахунку [NUMBER] , код валюти 980 (постанова про арешт коштів боржника від 07.12.2015 року); наклав арешт на легковий автомобіль ВАЗ-2193, реєстраційний номер [NUMBER] (постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.12.2015 року); оголосив розшук майна боржника легкового автомобіля ВАЗ-2193, реєстраційний номер [NUMBER] (постанова про розшук майна боржника від 07.12.2015 року). В ході примусового виконання рішення було арештовано та реалізовано на торгах нерухоме майно [PERSON] , внаслідок чого частково погашено заборгованість на користь ПАТ «КБ «Надра» в розмірі 303\~204,55 грн. 26.10.2017 року виконавчий документ про стягнення з позивача було повернуто стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» із залишком заборгованості в сумі 149\~518,16 грн. 05.08.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було укладено договір № GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту № 865862/МБ/980 від 28.07.2008 року. 30.09.2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «БрайтІнвестмент» укладено договір № GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «БрайтІнвестмент» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту № 865862/МБ/980 від 28.07.2008 року. Ухвалою від 13.10.2021 року Олександрійський міськрайонний суд замінив сторону стягувача з ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «БрайтІнвестмент» у виконавчому провадженні з виконання рішення суду у справі № 1118/4083/12. Згідно ухвали від 13.10.2021 року Олександрійським ВДВС відкрито виконавче провадження № 69449181 з примусового виконання рішення суду. При цьому, попереднє виконавче провадження № 49165144, де стягувачем був ПАТ «КБ «Надра», Олександрійським відділом ДВС було завершене. 04.10.2022 року Кропивницьким апеляційним судом скасовано ухвалу Олександрійського міськрайонного суду від 13.10.2021 року та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ТОВ «БрайтІнвестмент» про заміну сторони стягувача у виконавчому листі та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання відмовлено. Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/1118/1487/12 від 07.02.2013 року завершено 26.10.2017 року, виконавчий лист повернуто стягувачу ПАТ «КБ «Надра», строк повторного пред`явлення до виконання до 26.10.2020 року. На думку позивача, накладений арешт на майно та кошти на даний час не знятий, що обмежує її право вільно розпоряджатися своєю власністю. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.09.2023 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, заяв чи клопотань до суду не надійшло. Представник позивача адвокат Фатовенко О.В. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник ПАТ «КБ «Надра» в судове засідання не з`явилась про час та місце розгляду справи була повідомлена належним, причини неявки не повідомила. До суду від представника відповідача ПАТ «КБ «Надра» надійшов відзив, в якому вона просить відмовити в задоволені позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що право вимоги за кредитним договором № 865862/МБ/980 від 28.07.2008 року відступлено ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на торгах у складі лоту № GL48N718070, які відбулися 22.05.2020 року. Відповідно 22.05.2020 року відбулась заміна кредитора у кредитних правовідносинах з ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Станом на 22.05.2020 року залишок заборгованості за кредитним договором № 865862/МБ/980 від 28.07.2008 року становив 414\~584,32 грн. Також зазначає, що позивач, як боржник у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у даному випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Представник Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без представника відділу. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2012 року у справі № 1118/4083/12 задоволено позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором № 865862/МБ/980 від 28.07.2008 року у розмірі 451\~113,21 грн. та судові витрати у розмірі по 1609,50 грн. з кожного. На підставі виконавчого листа, виданого 07.02.2013 року Олександрійським міськрайонним судом, постановою державного виконавця відділу ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції від 02.11.2015 року відкрито виконавче провадження № 49165144 про стягнення з [PERSON] боргу по кредиту у сумі 451\~113,21 грн. солідарно та 1609,50 грн. судового збору. Вказаною постановою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] , та заборонено його відчуження. Згідно постанов державного виконавця від 07.12.2015 року у виконавчому провадженні № 49165144 накладено арешт на кошти [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Укрсоцбанк». Відповідно до постанов державного виконавця від 07.12.2015 року у виконавчому провадженні № 49165144 накладено арешт на легковий автомобіль ВАЗ-21093, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , заборонено його відчуження та оголошено розшук транспортного засобу. Постановою державного виконавця від 26.10.2017 року у виконавчому провадженні № 49165144 виконавчий лист № 2/1118/1487/12, виданий 07.02.2013 року, повернуто стягувачу та роз`яснено можливість повторного пред`явлення виконавчого документу у строк до 26.10.2020 року. З копії листа Олександрійського відділу ДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області від 24.01.2023 року № 5928 встановлено, що в ході примусового виконання рішення суду у рамках виконавчого провадження № 49165144 на торгах було реалізовано нерухоме майно, належне [PERSON] , та частково погашено заборгованість на користь ПАТ «КБ «Надра» в розмірі 303\~204,55 грн. 26.10.2017 року виконавчий документ відносно [PERSON] було повернуто стягувачу згідно п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» із залишком заборгованості в сумі 149\~518,16 грн. Оскільки [PERSON] борг сплачено не в повному розмірі, підстави для зняття арештів з коштів та майна боржника відсутні. 05.08.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договір № GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 865862/МБ/980 від 28.07.2008 року перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». 30.09.2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «БрайтІнвестмент» укладено договір № GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 865862/МБ/980 від 28.07.2008 року перейшло до ТОВ «БрайтІнвестмент». Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 13.10.2021 року задоволено заяву ТОВ «БрайтІнвестмент», замінено стягувача з ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «БрайтІнвестмент» у виконавчому листі по цивільній справі № 1118/4083/12 за рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 19.11.2012 року в частині солідарного стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 865862/МБ/980 від 28.07.2008 року та поновлено строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа. Відповідно постанови Кропивницького апеляційного суду від 04.10.2022 року ухвалу Олександрійського міськрайонного суд від 13.10.2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «БрайтІнвестмент» про заміну сторони стягувача у виконавчому листі та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. 02.11.2022 року на підставі постанови Кропивницького апеляційного суду від 04.10.2022 року Олександрійським міськрайонним відділом ДВС було скасовано всі процесуальні документи виконавчого провадження № 69449181, у тому числі постанови про відкриття провадження та арешт коштів боржника від 19.07.2022 року відносно [PERSON] . Постановою державного виконавця від 08.11.2022 року виконавчий документ повернуто без виконання стягувачу (копія листа Олександрійського відділу ДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області від 24.01.2023 року № 5928). Частиною 1 статті 4ЦПК\~України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 3, 4ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Законодавець у ч. 1ст.\~16\~ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Передбачені ч. 2 ст. 16 ЦК України способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Згідно із частиною першою статті 32\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» від\~21\~квітня 1999\~року №\~606-XIV (редакція, чинна на час виникнення правовідносин між сторонами) заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» від\~21\~квітня 1999\~року №\~606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до частин першої, другої, третьої та четвертої статті 57\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» від\~21\~квітня 1999\~року №\~606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із статтею 383 (розділ VII) ЦПК України (редакція на час виникнення правовідносин між сторонами) сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Згідно із ст.447\~ЦПК України (в редакції, що діє на теперішній час), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 60\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» (у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії). Згідно із статтею 60\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» від\~21\~квітня 1999\~року №\~606-XIV (у редакції, що діяла на час виникнення правовідносин між сторонами) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Частини третя та четверта статті 60\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» від\~21\~квітня 1999\~року №\~606-XIV встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця. Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно. Таким чином, за змістом наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом статті 60\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» від\~21\~квітня 1999\~року №\~606-XIV до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» (у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії). Відповідно до положень статті 60\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» від\~21\~квітня 1999\~року №\~606-XIV і роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. З наведеного вище можна дійти висновку, що в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна лише у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, тобто не є сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України 2004 року. Відповідна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі №607/3894/17. Згідно роз`яснень викладених у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст.\~19\~ЦПК розглядається в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбачену розділом VII ЦПК України, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Арешт майна, який не пов`язаний зі спорами про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття арешту. Підставою обтяження майна позивача є постанови від 02.11.2015 року та від 07.12.2015 року, винесені державним виконавцем відділу ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції під час виконання рішення Олександрійського міськрайонного суду від 19.11.2012 року про солідарне стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором. За змістом поданої позовної заяви суд вбачає, що між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тому питання щодо арешту майна позивача слід розглядати в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а не шляхом пред`явлення позову до банку та органу державної виконавчої служби, за цих обставин позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed