Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Представником, адвокатом Фреєм А.В., в інтересах [PERSON] на розгляд суду подано позов до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення, в якому просить: усунути перешкоди позивачці в користуванні житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення відповідача, без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору представник позивачки покликається на те, що між сторонами 23 лютого 2000 року розірвано шлюб, після розірвання шлюбу відповідач проживав окремо від позивачки, а саме у своїх батьків у с. Вузлове Червоноградського району, Львівської області. З 2014 року відповідач вернувся до сім`ї позивачки та почав спільно з ними проживати, шлюбних відносин сторони не відновлювали. Житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить позивачці на праві приватної власності. У даному будинку окрім неї проживають та зареєстровані її донька та син, відповідач також був зареєстрований за вищевказаною адресою, але 13 липня 2023 року позивачка виписала з будинкової книги відповідача зі свого житлового будинку. Попри те, що відповідач надалі продовжує проживати у житловому будинку, який належить позивачці, на її прохання покинути її житловий будинок відповідач не реагує, своїх речей з будинку не забирає. Зазначає, що відповідач фактично вже не є членом сім`ї позивачки, він не веде з ними спільне господарства, не долучається до спільного бюджету сім`ї, не утримує будинок, не оплачує комунальні послуги. Натомість відповідач зловживає алкогольними напоями, у стані алкогольного сп`яніння поводить себе агресивно до позивачки та членів її сім`ї (дітей), ніде не працює, веде аморальний спосіб життя та здійснює крадіжки майна позивачки. За даними фактами позивачка зверталася до поліції, що підтверджується наступним: 6 січня 2023 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП як особу, яка вчинила домашнє насильство стосовно колишньої дружини; 6 липня 2023 року Радехівським районним судом Львівської області відкрито провадження про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 1. ст. 130 КУпАП як особу, яка в стані алкогольного сп`яніння керувала транспортним засобом. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Заяви та клопотання, подані учасниками справи 07.11.2023 позивачкою подано заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовільнити (а.с.39). 07.11.2023 відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.40). 05.12.2023 представником позивачки, адвокатом Боровцем М.С., на розгляд суду подано клопотання про долучення до матеріалів справи аудіофайлів спілкування між сторонами, які на думку позивачки та її представника підтверджують неможливість спільного проживання сторін в одному житловому будинку (а.с.41-42). Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 14.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого засідання у порядку загального позовного провадження (а.с.23-24). У підготовчому засіданні 10.10.2023, за згодою сторін, оголошено перерву до 07.11.2023. Ухвалою підготовчого засідання від 07.11.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі і призначено справу до судового розгляду по суті на 05.12.2023 (а.с.37). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини 23 лютого 2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 23 лютого 2000 року зроблено запис за №18, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 23.02.2000 (а.с.10а). Згідно Договору дарування житлового будинку від 5 лютого 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 292, що посвідчений приватним нотаріусом Юрченко О.В., [PERSON] , що проживає в с. Шайноги Радехівського району Львівської області, « [PERSON] », з однієї сторони і [PERSON] , що проживає в с. Шайноги Радехівського району Львівської області «Обдаровувана», прийняла у дар цегляний житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Даний житловий будинок складається з двох житлових кімнат житловою площею 31,6 кв.м., коридору, кухні, двох тамбурів кладової. Загальна площа будинку становить 79,8.кв.м. (а.с.11). Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17967143 від 04.03.2008, виданого КПІ ЛОР Червоноградське МБТІ встановлено, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] - зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі Договору дарування житлового будинку від 5 лютого 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 292, що посвідчений приватним нотаріус Юрченко О.В. (а.с.12). Згідно відомостей,\~зазначених у\~ [PERSON] книзі\~для прописки\~громадян,\~що проживають\~по [ADDRESS] вбачається,\~що відповідальна\~особа за\~ведення будинкової\~книги та\~власник житлового\~будинку -\~ [PERSON] .\~У даному\~житловому будинку\~прописані наступні\~члени сім?ї:\~ [PERSON] -\~голова двору,\~ [INFO] ,\~зареєстрована за\~даною адресою\~з 22.12.1990;\~ [PERSON] -\~дочка,\~ [INFO] ,\~зареєстрована за\~даною адресою\~з 10.07.2020; [PERSON] - син, [INFO] , зареєстрований за даною адресою з 22.07.1996. [PERSON] - колишній чоловік, [INFO] , був зареєстрований за даною адресою з 17.10.2000 та виписаний (знято з реєстрації місця проживання) 13.07.2023 (а.с.13-15). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з незаконним проживанням відповідача ( [PERSON] ) у будинку позивачки ( [PERSON] ), що перешкоджає останній користуватися та розпоряджатися своїм майном. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Житловий Кодекс України (далі - ЖК України). Згідно зі статтею 47\~Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (стаття 41 Конституції України). Відповідно до частин 1 та 2 статті 319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно частини першої статті 383\~ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тлумачення статті 391\~ЦК України свідчить про те, що негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод, який подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися і тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед таких правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 березня 2019 року у справі № 143/1410/17 (провадження № 61-40232св18) зазначено, що «згідно з положеннями статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав». Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку (частина перша статті 109 ЖК України). Аналіз положень глави 32\~ЦК України свідчить про те, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (частина друга статті 406 ЦК України). Європейський суд з прав людини зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). «Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 5 липня 2012 року). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно частини 5 статті 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] є власником житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що 13 липня 2023 [PERSON] виписаний (знятий з реєстрації місця проживання) з житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] . Проживання [PERSON] у будинку, за адресою: [ADDRESS] чинить перешкоди [PERSON] у здійсненні нею як власником права користування та розпоряджання своїм майном. Щодо наданих представником позивача аудіозаписів розмов суд зазначає, що вказані аудіозаписи є неналежними та недопустимими доказами, оскільки не дозволяють однозначно і беззаперечно ідентифікувати належність голосів на аудіозаписах, а також неможливо встановити дійсні обставини, за яких відбувався аудіозапис. Судом враховано також позицію [PERSON] , який позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовільнити. Таким чином, право на користування чужим майном [PERSON] підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі пункту 4 частини 1\~статті 406 ЦК України\~та частини другої\~статті 406 ЦК України, у зв`язку із чим вимога позивача про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення [PERSON] з вказаного володіння підлягає задоволенню. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у сумі 1073,60 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. На підставі статей 32, 319, 383, 391, 406 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved