Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Представник позивача звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог : Орган Опіки та піклування Банилівської сільської ради про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком та визначення місця проживання дитини. В позові вказував, що з 19 березня 2004 року по 24 травня 2017 року вони з відповідачкою перебували в шлюбі, який було розірвано 24 травня 2017 року за рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області. В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу вони з відповідачкою проживають окремо. За усною домовленістю з відповідачкою їх донька [PERSON] залишилась проживати з ним, а їх син залишився проживати з матір`ю. З цього часу, самостійно виховує свою доньку та вона повністю знаходиться на його утриманні. При цьому, відповідачка участі у вихованні та забезпеченні доньки не приймає, не цікавиться її успіхами у навчанні, її духовним та фізичним розвитком. За їх з донькою місцем проживання в [ADDRESS] , ним було створено всі умови для проживання та розвитку дитини, донька має окрему кімнату, яка облаштована всім необхідним для її навчання та відпочинку. Всі питання щодо медичного обслуговування та в разі необхідності, лікування їх доньки, завжди вирішує саме він та відвідує сімейного лікаря з дитиною за необхідності. В серпні 2023 року колишня дружина прийшла до них додому та заявила, що вона їде за кордон, хоче зареєструватись там в статусі особи, яка знаходиться під тимчасовим захистом держав Євросоюзу, буде проживати за кордоном на соціальну допомогу і якщо вона поїде з донькою, то виплати будуть більше. [PERSON] відмовилась їхати з мамою, їй комфортно проживати з ним, вона тут має друзів та перспективи в навчанні. Проте, відповідач зазначає, що це все немає значення і [PERSON] повинна їхати з нею. Дочка дуже обурена таким рішенням матері та пригнічена. Відповідачка погрожує, що не буде давати їй згоди на будь які її потреби, зокрема на навчання, медичні втручання, вирішення інших соціальних питань, де до досягнення повнолітня буде потрібна згода матері. За таких обставин, існує необхідність у визначенні місця проживання його неповнолітньої доньки [PERSON] разом з ним та встановлення юридичного факту самостійного її утримання та виховання для реалізації різних соціальних цілей без необхідності щоразу звертатись до матері для отримання її згоди, в тому числі щодо переміщення, на здійснення медичних втручань, за потреби, на вступ на навчання. Їх необхідно мати можливість одноосібно звертатись до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, мати право на одержання державної допомоги , як батька одинака, оскільки, матір дитини має намір виїхати за межі України. Просить встановити факт, що [PERSON] самостійно виховує неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи , про що є відомості в матеріалах справи. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали. Посилалися на те, що малолітня [PERSON] , проживає з батьком з 2017 року. Мати [PERSON] після розлучення проживає з сином [PERSON] окремо за іншою адресою. На час розгляду відповідачка виїхала за кордон, що пітверджується копією її паспорта з відміткою про перетин кордону. Мати хотіла забрати з собою дочку, однак вона відмовилася та виявила бажання проживати з батьком. Просили позов задовольнити в повному обсязі . Відповідач у судове засідання не з`явилася, належно повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. До суду надіслала заяву в якій вказує, що між ними з позивачем дійсно виник спір з приводу місця проживання дочки. Вказувала, що не заперечує проти задоволення позову. Просила здійснювати розгляд справи у її відсутність, оскільки виїжджає за межі України. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Банилівської сільської ради в своїх письмових поясненнях просилили справу розглянути у їх відсутність , та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав наступні покази, що дитина проживає з батьком [PERSON] , вже давно , матері на території України не має, батько утримає дитину і самостійно її виховує. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що в період з 19 березня 2004 року по 24 травня 2017 року сторони перебували в шлюбі, який було розірвано 24 травня 2017 року за рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області. В шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються копіями їх свідоцтва про народження. Згідно довідки про склад сім`ї Банилівської сільської ради за № 0218/971 від 23.08.2023 року позивач [PERSON] , проживає разом з донькою [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження матеріально -побутових умов від 28.08.2023 року , [PERSON] проживає разом з дочкою [PERSON] , [INFO] , з вересня 2017 року за адресою [ADDRESS] . Мати [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] по [ADDRESS] . Участі у вихованні та утриманні своєї доньки мати після розлучення з батьком не приймає та взагалі не спілкується з дитиною. Згідно довідок виданих Коритненським опорним ліцеєм за № 141 від 23.08.2023 року та №135 від 31 серпня 2023 року [PERSON] навчається у 8-Б класі опорного ліцею на очній формі навчання. Регулярно відвідує заняття у закладі . Батько дитини спілкується з педагогами , цікавиться шкільним життям дитини. Мати контакту з ліцеєм , де вчиться дитина не підтримує. Батьківські збори не відвідує. Також згідно договору купівлі- продажу та витягу з державного реєстру позивач має власне житло. Згідно відмітки з закордонного паспорта відповідача - вона 07.12.2023 року перетнула кордон. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, …якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. У висновку органу опіки та піклування Банилівської сільської ради від 10.11.2023 року , зазначено , що дитина проживає з батьком та надалі хоче проживати з ним. Батько, врівноважений, займається фермерством , будинок знаходиться у задовільному стані. В адресованій суду заяві відповідачка вказує, що між ними з позивачем дійсно виник спір з приводу місця проживання дочки. Вказувала, що не заперечує проти задоволення позову. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому, судом встановлено, що відповідач не заперечує факту проживання та перебування на вихованні з батьком спільної дитини. Враховуючи викладене, а також те, що позивач має матеріальну можливість для утримання дитини, має постійне місце роботи, створив для неї належні побутові умови для проживання, забезпечив їй належне медичне обслуговування, займається її вихованням, те, що дитина в подальшому хоче проживати з батьком, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, беручи до уваги її малолітній вік, а також те, що дитина проживає з позивачем у звичних для неї умовах, ставлення матері, яка не заперечує, щоб дитина проживала з батьком , суд приходить до висновку про можливість визначення місця проживання дитини з позивачем. Таким чином із урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Частиною 2 ст.141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам - 1073,60 грн.

Outcome: approved