Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між позивачем та [PERSON] велися переговори щодо дизельного генератора, однак сторони не досягли всіх домовленостей та не уклали договір купівлі-продажу такого генератора. Однак, в процесі ведення переговорів, розраховуючи, що домовленість буде досягнута, позивач перерахував на рахунок [PERSON] грошові кошти, а саме: 08.12.2022 грошові кошти у розмірі 15000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № ЕСМ_Р24А576257940D7768 від 08.12.2022. Таким чином, загальний розмір безпідставно сплачених коштів відповідачу становить 15000,00 грн. З огляду на те, що договірні відносини так і не виникли, [PERSON] є неналежним отримувачем цих коштів, а тому грошові кошти у розмірі 15000,00 грн. мають бути повернуті платнику. Позивач неодноразово звертався до відповідача в усній формі щодо повернення помилково сплачених коштів у розмірі 15000,00 грн., однак відповідач відмовлявся повертати кошти. 24.01.2023 представником позивача адвокатом Айдинян А.В. було надіслано [PERSON] претензію разом з документами, що підтверджують повноваження представника позивача та разом з копією платіжної інструкції № ЕСМ_ Р24А576257940D7768 від 08.12.2022 (відправлення № 0405049410867, копія претензії та докази її відправлення додаються). Згідно з цією претензією позивач просив повернути грошові кошти у розмірі 15000,00 та перерахувати їх упродовж двох днів на рахунок позивача за наданими реквізитами. З огляду на те, що згідно з даними Укрпошти відправлення № 0405049410867 було вручено особисто 02.02.2023, а позивач просив повернути кошти у дводенний строк, починаючи з 05.02.2023 вбачається прострочення виконання грошового зобов`язання. У зв`язку з чим просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача безпідставно набутих коштів у розмірі 15000,00 грн.; зазначити в рішенні суду про нарахування 3 % річних на суму боргу у розмірі 15000,00 грн. починаючи з 05.02.2023 до дати виконання рішення суду за формулою: (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ сума основного боргу, 3 - 3 відсотка річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році, та стягнути вказану суму нарахованих відсотків з [PERSON] на користь позивача, та витрати по оплаті судового збору покласти на відповідача. Відповідач відзив до суду не надав. Заяви та клопотання сторін. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, надали заяву, в якій просять суд слухати справу у їх відсутність. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25.05.2023 року суддею Владимирською І.М. по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 04.07.2023 року суддею Владимирською І.М. по справі витребувано докази у Акціонерного товариства\~«ТАСКОМБАНК». Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 14.11.2023 року суддя Черков В.Г. прийняв до свого провадження зазначену справу, призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі\~Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі„ розумності строку". З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Фактичні\~обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що подана позовна заява є обґрунтованою і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно платіжної інструкції № ЕСМ_ Р24А576257940D7768 від 08.12.2022 року [PERSON] перерахувала о 12:38 год. на картку № [NUMBER] АТ КБ ПриватБанк грошові кошти у розмірі 15000 грн. 00 коп. Згідно претензії від 23.01.2023 року, представник [PERSON] -адвокат Айдинян А.В. звернулась до [PERSON] з вимогою повернути грошові кошти у розмірі 15000 грн. 00 коп. та перерахувати їх упродовж двох днів на рахунок [PERSON] . Згідно накладної № 0405049410867 від 24.01.2023 року, [PERSON] направила: претензію від 23.01.2023 року; належним чином засвідчену копію ордера на надання правничої (правової) допомоги; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, видане адвокату Айдинян А.В.; копію платіжної інструкції № ЕСМ_ Р24А576257940D7768, [PERSON] за адресою [ADDRESS] , вид відправлення: Укрпошта Експрес. Відповідно до відстеження накладної № 0405049410867, відправлення вручено особисто м. Селидове Донецької області 02.02.2023 року. Згідно відповіді на ухвалу суду АТ «ТАСКОМБАНК» від 20.07.2023 року надав інформацію про рух коштів по рахунку [PERSON] № [NUMBER] у гривнях, до якого прив`язана карта № [NUMBER] за період з 08.12.2022 по 12.12.2022 року. Згідно виписки з рахунку № [NUMBER] [PERSON] 08.12.2022 о 12:38:49 було перераховано грошові кошти у розмірі 15000,00 грн., відправник: 4149629341687945. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 21.08.2023 року, номер рахунку для поповнення [PERSON] № [NUMBER] . Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами\~глави 83 ЦК України, зокрема\~ст. 1212 ЦК України. Відповідно до положень ч.ч. 1-3\~ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно\~\~ст. 1212 ЦК України\~передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (провадження № 14-175цс21)). Предметом регулювання\~Глави 83 ЦК України\~є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18)). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою\~статті 11 ЦК України. У той же час сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору. Аналогічний висновок міститься у пункті 43 постанови Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 920/169/18. Відповідно до\~статті 1213 ЦК України\~набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте. Вирішуючи питання про застосування/незастосування статей\~1212,\~1213 ЦК України, суд має встановити, зокрема, наявність/відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за результатами дослідження на підставі належних та допустимих доказів у справі, та встановити безпосередньо сам факт набуття або збереження майна відповідачем за рахунок позивача. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 658/2337/20 (провадження № 61-14339св21). Відповідно до ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач 08.12.2022 року перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в загальному розмірі 15000,00 грн., без зазначення будь-якої підстави такого переказу в призначенні платежу. Суд звертає увагу, що відповідач не надав суду будь-яких доказів наявності із позивачами договірних відносин. Не надано відповідачем також доказів поставки чи надіслання саме позивачу якогось товару чи майна в обмін на отримані кошти. У зв`язку з вищенаведеним, суд дійшов висновку, що отримані відповідачем кошти у розмірі 15000,00 грн., є безпідставно набутим майном, яке слід стягнути з відповідача на підставі\~ст.1212 ЦК України, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про зазначення в рішенні суду про нарахування 3 % річних на суму боргу у розмірі 15000,00 грн., починаючи з 05.02.2023 до дати виконання рішення суду за формулою: (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ сума основного боргу, 3 - 3 відсотка річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році, та стягнути вказану суму нарахованих відсотків з [PERSON] на користь [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 10,11 ст. 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому\~розділом VII цього Кодексу. Із аналізу вищезазначеної норми вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. При цьому, вказана стаття є нормою процесуального права і не містить імперативного характеру. У відповідних нормах матеріального права таке положення не зафіксоване, а тому у суду не має обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування таких сум до моменту виконання судового рішення. Крім того, в законодавстві відсутній чіткий механізм здійснення таких нарахувань, що в свою чергу може призвести до зловживань та порушень прав відповідача. Більше того, позивач не позбавлений права у випадку прострочення повернення боргу відповідачем знову звернутися до суду з позовом про стягнення 3% річних, надавши при цьому обґрунтований розрахунок. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: partial