Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ТОВ «Проско» на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 10552,45 грн., середній заробіток за весь період затримки розрахунку в розмірі 143815,50 грн., моральну шкоду у сумі 10000,00 грн. Позов мотивований тим, що позивачка з 12.08.2021 року по 05.01.2022 року знаходилась у трудових відносинах з ТОВ «Проско». Позивачці була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 10552,45 грн. Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивачки, остання вважає, що з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який складає 143815,50 грн. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280, 287, 288 ЦПК України - заочно. Позивачка не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] з 12.08.2021 року працювала в ТОВ «Проско» на посаді лаборанта з фізико-механічних випробувань ВТК і лабораторію по 3 розряду, після чого 05.01.2022 року була звільнена з роботи за власним бажанням (а. с. 7). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 28.07.2023 року сума нарахованого доходу ТОВ «Проско» становить 13496,95 грн., а сума виплаченого доходу за цей же період цим же товариством становить 0,00 грн. (а. с. 8). Отже, сума нарахованої, але не виплаченої відповідачем заробітної плати позивачу становить 13496,95 грн. Суд не погоджується з наведеними розрахунками позивачки щодо її середньоденної заробітної плати у сумі 301,50 грн., виходячи з того, що останніми місяцями роботи позивачки були серпень 2021 року (заробітна плата 8390,23 грн.), вересень 2021 року (заробітна плата 2162,22 грн.) та грудень 2021 року (заробітна плата 2944,50 грн.). У серпні 2021 року був 21 робочий день, у вересні 2021 року було 22 робочих дні та у грудні 2021 було також 22 робочих дні. Тому, щодо розміру середньоденної заробітної плати суд виходить з наступного розрахунку (2162,22 + 2944,50 + 8390,23) / 65 = 207,65 грн. Крім того, ч. 1 ст. 117 КЗпП України визначає, що середній заробіток за час затримки розрахунку виплачується не більше, ніж за 6 місяців. В 6 місяцях 183 дні, а тому вірним обчисленням середнього заробітку за час затримки розрахунку буде 207,65 * 183 = 37999,95 грн. Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно вимог статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Таким чином, ураховуючи обставини того, що станом на день звільнення [PERSON] з роботи заробітна плата їй виплачена не була, а також дослідивши надані позивачем відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у сумі 10552,45 грн., оскільки про стягнення саме такої суми просить позивачка, а суд не в праві самостійно вийти за межі позовних вимог. Крім того, суд частково погоджується з розрахунками позивачки, щодо середнього заробітку за час затримки в розрахунку та вважає в цій частині частково задовольнити позовні вимоги на суму 37999,95 грн. Відповідачем дані розрахунки не спростовані, доказів помилковості чи неправильності наданих позивачкою розрахунків, а також належного виконання своїх зобов`язань у трудових відносинах з позивачкою також не надано. Крім того, згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи принцип розумності, достатності та справедливості, суд приходить до висновку, що визначений позивачем розмір моральної шкоди в розмірі 10000 грн відповідає характеру правопорушення, а тому підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи те, що позивачка на момент звернення до суду звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial