Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] , а[INFO] померла [PERSON] , після їх смерті відкрилася спадщина, у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , проте успадкувати спадкове майно вона не має можливості, оскільки було виявлено, що відсутній правовстановлюючий документ на належні частки житлового будинку на ім`я спадкодавців та державна реєстрація права власності на житловий будинок, що є перешкодою в оформлені права власності на спадкове майно. Просить суд позовні вимоги задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представник відповідача Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, подано суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Дослідивши та оцінивши докази по справі, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 10.09.1991 Острівською сільською радою. Після його смерті за місцем постійного проживання відкрилась спадщина на все належне йому майно. За життя померлий заповіту не склав. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дочка [PERSON] , яка на момент смерті спадкодавця постійно проживала із ним та вступила в володіння та управління майном - 1/2 частку колишнього колгоспного двору - житлового будинку [ADDRESS] . Із врахуванням того, що спадщина відкрилась раніше 1 січня 2004 року, то до вказаних правовідносин слід застосовувати чинне на той час законодавство, зокрема, Цивільний кодекс Української PCР 1963 року. В силу вимог ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК УPCP, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно статті 548 ЦК УPCP спадкоємцю прийнята спадщина визнається належною з моменту відкриття спадщини. Відповідно до довідки виданої Острівським Старостинським округом Великоберезовицької селищної ради № 429 від 25.09.2023, будинковолодіння в [ADDRESS] , станом на 15.04.1991 - двір колгоспний, членами двору були: [PERSON] голова двору, [PERSON] - дочка. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991р.). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні: б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних: г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України - Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Оскільки вищевказаний житловий будинок побудовано до 15.04.1991р. (до введення в дію Закону України «Про власність») спадкодавці як члени колишнього колгоспного двору набули на нього право сумісної власності, причому це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору в результаті введення вдію вказаного Закону. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (1963року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, вказане домоволодіння належало вищезазначеним членам колгоспного двору в рівних частинах по 1/2 на праві сумісної власності. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області 29.03.2022. Після її смерті за місцем постійного проживання відкрилась спадщина на все належне їй майно. За життя померла склала заповіт, посвідчений 06.12.2007 секретарем виконавчого комітету Острівської сільської ради Яницькою П.П., реєстровий номер 162, яким житловий будинок із надвірним будівлями та спорудами в [ADDRESS] заповіла [PERSON] . Законодавцем у статях 1216, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин першої та другої статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина 1 статті 1221 Цивільного кодексу України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1221 Цивільного кодексу України). Відповідно до вимог ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1268 та ч.1 ст. 1269 Цивільного Кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а згідно ч.1 ст. 1270 цього ж Кодексу така заява повинна бути подана у шестимісячний строк, який починається з дня відкриття спадщини. За заявою спадкоємця за заповітом - [PERSON] від 30.08.2022 про прийняття спадщини державним нотаріусом Тернопільської районного державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 368/2022. Інших спадкоємців за заповітом, а також осіб, які мають право на обов`язкову частку немає. Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії 1787/02-31 від 05.09.2023 вбачається, що державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті тітки [PERSON] , помрлої [INFO] , частка якого належала померлій особисто, інша частка належала [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину але е оформила своїх спадкових прав. Відповідно до вимог ст. 346 ЦК України смерть власника є підставою для припинення права власності, а згідно з листом Міністерства юстиції №19-32/319 від 21.02.2005 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення власності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку. Таким чином [PERSON] вступила в управління спадковим майном після смерті [PERSON] - 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться по [ADDRESS] , за законом, а в подальшому склала заповіт посвідчений 06.12.2007 секретарем виконавчого комітету Острівської сільської ради Яницькою П.П., реєстровий номер 162, яким житловий будинок із надвірним будівлями та спорудами в [ADDRESS] заповіла [PERSON] . Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частина друга статті 1236 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Зважаючи на викладене та враховуючи, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавці не отримали за життя правовстановлюючий документ на належне їм майно та не здійснили державної реєстрації свого права власності, тому позивач змушений звертатися в суд за захистом своїх невизнаних прав. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити її права та інтереси, тому слід визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 118 кв.м., житловою площею 65,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: approved