Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

26.07.2023р. за підсудністю з Богунського районного суду м. Житомира надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. № 3-5). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 31.07.2023р. позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання (а.с.№26). Позивачка у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вони з відповідачем 26.02.2010р. зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції під актовим записом № 204. Від даного шлюбу у них спільних дітей немає. Позивачка також зазначала, що шлюбні відносини з чоловіком вони припинили з 16.04.2023р. Причиною припинення шлюбних відносин стали різні погляди на шлюб та сім,ю, втрата почуття любові та поваги один до одного. По тексту позову позивачка також зазначила, що після розірвання шлюбу вона не бажає змінювати прізвище на те, що у неї було до реєстрації шлюбу. В судове засідання 12.12.2023р. сторони (їх представники) не з,явилися. Позивачка [PERSON] в заявах до суду від 03.08.2023р., 08.08.2023р., 18.10.2023р., 11.11.2023р., 21.11.2023р., 06.12.2023р., які надходили на е/пошту суду та засобами поштового зв`язку (а.с. № 33, 34, 45, 55, 57, 64), підтримувала позовні вимоги та просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] в заяві до суду від 12.10.2023р., яка надійшла до суду 02.11.2023р. засобами поштового зв`язку, суду повідомив, що не заперечує проти розірвання шлюбу (а.с. № 46). Про дати розгляду справи судом відповідач повідомлявся шляхом направлення sms-повідомлень та шляхом розміщення оголошень на сайті «Судова влада» (а.с. № 32, 43, 44, 51, 52, 53, 61, 62, 63), а також рекомендованими листами з повідомленнями за адресою проживання у м.Житомирі, копію позову він отримав 12.08.2023р. (а.с. № 28, 29), оскільки за місцем реєстрації у м. Маріуполі Донецької області його повідомити неможливо через відсутність поштового зв`язку (а.с. № 38). З урахуванням заяв позивачки та відповідача при належному повідомлені у відповідності до вимог ЦПК України про дати судових засідань, суд у відповідності до положень ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалив рішення в судовому засіданні 12.12.2023р. за відсутності обох сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Підстав для ухвалення у справі заочного рішення суду немає, оскільки відсутня сукупність умов, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач по тексту заяви до суду від 12.10.2023р. зазначив, що згоден на розірвання шлюбу (а.с. № 46). Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26.02.2010р. у Відділі реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції під актовим записом № 204 (а.с.№ 5). Від даного шлюбу у сторін дітей немає. Судом встановлено, що спільне життя сторін, зі слів позивачки, не склалося через різні погляди на шлюб та сім,ю, втрату почуття любові та поваги один до одного. Сторони, зі слів позивачки, припинили шлюбні відносини з 16.04.2023р., та з того часу не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, оскільки у відповідності до положень ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб це добровільний союз чоловіка та жінки. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені, зі слів позивачки, з 16.04.2023р. (більше, ніж півроку назад), з того часу не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилась, а відповідач також погодився на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При ухваленні рішення суд зазначає причину та період остаточного припинення шлюбних стосунків між сторонами саме з 16.04.2023р. відповідно до даних, які містить позовна заява, оскільки відповідач, отримавши 12.08.2023р. копію позовної заяви, своїх заперечень проти позову (чи іншого період припинення стосунків) суду не направив. Питання щодо зміни прізвища відповідачки, відповідно до положень 113 СК України, не вирішується, оскільки остання не виявила бажання повертати собі прізвище, яке у неї було до реєстрації шлюбу (а.с. № 2-4). Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею при подачі позову судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 073 грн. 60 коп.(а.с.№1). На підставі викладеного,

Outcome: approved