Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

Представник Товариства з\~додатковою відповідальністю\~Страхова компанія\~"Альфа-Гарант" звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Позов мотивує тим, що 02.11.2021 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] та автомобіля «Buick Enkore», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Франківського районного суду м.Львова у справі №465/9025/21 дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з порушенням відповідачем Правил дорожнього руху та цією ж постановою встановлено, що відповідач керував зазначеним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, у зв`язку з чим був притягнутий за ч.1 ст.130 КУпАП. Окрім цього, відповідач залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, у зв`язку з чим був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпАП. Вказує, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК "Альфа-Гарант" згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №204892909). Власник пошкодженого транспортного засобу «Buick Enkore», д.н.з. [NUMBER] звернувся до страхової компанії, в якій було застраховано вказаний транспортний засіб за договором добровільного страхування із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та з заявою про виплату страхового відшкодування. АТ "СГ "ТАС", в рамках та на виконання укладеного договору добровільного страхування наземного транспорту виплатило страхове відшкодування у загальному розмірі 11209,74 грн. та в свою чергу звернулась до позивача в порядку суброгації, після чого позивачем було виплачено АТ "СГ "ТАС" 11209,74 грн. страхового відшкодування. Відтак, як зазначається у позовній заяві, до позивача у порядку регресу перейшло право вимоги до відповідача на суму 11209,74 грн. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 11209,74 грн, як суми виплаченого страхового відшкодування, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2684,00 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явилася, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримала повністю, просила такий задоволити, щодо ухвалення заочного рішення суду не заперечила. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзиву, а також жодних заяв та клопотань на адресу суду не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] станом на 02.11.2021 року була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" згідно полісу №ЕР/204892909 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Як вбачається з інформації, що наявна у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, постановою Франківського районного суду м.Львова від 21.03.2022 у справі № 465/9025/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.122-4, ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 02.11.2021 року о 21 год. 46 год. у місті Львові по вулиці Пулюя, 40 водій [PERSON] , керуючи автомобілем Suzuki Grand Vitara д.н.з. [NUMBER] , під час руху проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслоідок чого здійснив зіткнення з двома припаркованими автомобілями Buick Encore д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] та Renault Kengoo д.н.з. [NUMBER] , водієм якого є [PERSON] та який належить ТОВ "Брайтек Україна", що призвело до технічних пошкоджень транспортних засобів та заподіяння матеріальних збитків. Окрім цього, 02.11.2021 року о 20 год. 50 год. у місті Львові по вулиці Пулюя, 33 водій [PERSON] , керуючи автомобілем Suzuki Grand Vitara д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на металеві ворота при в"їзді в гуртожиток №2 Львівського коледжу державного університету інформаційно - комунікаційних технологій, що призвело до технічних пошкоджень транспортного засобу та заподіяння матеріальних збитків. В подальшому, 02.11.2021 року о 20 год. 50 год. у місті Львові по вулиці Пулюя 33, водій [PERSON] керуючи автомобілем Suzuki Grand Vitara д.н.з. [NUMBER] здійснив зіткнення з перешкодою та залишив місце дорожньо - транспортної пригоди, до якої він причетний, здійснив переміщення транспортного засобу, що має причетність до пригоди, а також 02.11.2021 року о 21 год. 46 год. у місті Львові по вулиці Пулюя, 40 водій [PERSON] керував автомобілем Suzuki Grand Vitara д.н.з. [NUMBER] з явними ознаками алкогольного сп"яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведіна. що не відповідає обстановці та від проходження огляду на стан алкогольного сп"яніння на місці події та у медичному закладі відмовився. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 82 ЦПК України). Згідно заяви ПрАТ «СГ «ТАС» про виплату страхового відшкодування №05515/9221 від 03.12.2021 року, оскільки транспортний засіб потерпілого у ДТП [PERSON] - автомобіль «Buick Enkore», д.н.з. [NUMBER] , було застраховано у ПрАТ «СГ «ТАС», страховою компанією було виплачено страхове відшкодування у розмірі 11209,74 грн., яке страхова компанія просить ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відшкодувати. Як вбачається з ремонтної калькуляції №31212_17 від 11.11.2021 року, страхового акту №32294/17/921 від 16.11.2021 року, а також з розрахунку суми страхового відшкодування, страхове відшкодування транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок страхової події, яка трапилась 02.11.2022 року, складає 11209,74 грн. Як вбачається з страхового акту №ЦВ/21/7989 від 28.12.2021 року, а також з розрахунку страхового відшкодування в порядку суброгації (регресу), сума страхового відшкодування за страховим випадком, який настав 02.11.2021 року складає 11209,74 грн. Відповідно до платіжної інструкції в національній валюті №25949 від 28.12.2021 року, ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено АТ "СГ "ТАС" 11209,74 грн страхового відшкодування в порядку регресу згідно страхового акту №ЦВ/21/7989 за договором страхування №204892909 від 09.07.2021 року. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як зазначено в першому абзаці п. 4 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі Постанови), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно п. 5 Постанови, відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України). При цьому, згідно ч. 1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, задану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлений законом. В той же час, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно із ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. За положеннями ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно підпункту "в" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником. Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі ст.13 ЦПК України та ст. 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідача [PERSON] , який керував транспортним засобом «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. [NUMBER] , було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124, ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у здійсненні дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої були пошкоджені його автомобіль та автомобілі «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , «Buick Enkore», д.н.з. [NUMBER] , після чого залишив місце події, а також відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується постановою Франківського районного суду м.Львова від 21.03.2022 року у справі №465/9025/21. За вказаних обставин, після виплати 28.12.2021 АТ "СГ "ТАС" страхового відшкодування в сумі 11209,74 грн. позивач отримав право регресної вимоги до водія застрахованого транспортного засобу, а саме відповідача [PERSON] , на підставі підпункту "в" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1191 ЦК України. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь суми страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 11209,74 грн. обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2684,00 грн., які сплачено при поданні до суду позовної заяви. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. На підтвердження понесених витрат, представником позивача надано суду копію витягу з договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019, укладеного між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та адвокатським бюро «Грідін і Партнери», завдання-доручення №190 від 15.06.2022 до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019, згідно якого адвокатському бюро «Грідін і Партнери» було передано страхові справи, у тому числі відносно [PERSON] , платіжну інструкцію в національній валюті №ID-181771 від 16.06.2022 року про перерахування ТДВ СК «Альфа-Гарант» АБ «Грідін і Партнери» коштів за правничу допомогу по договору від 14.05.2019 у розмірі 25000,00 грн; акт прийому-передачі наданої правничої допомоги від 15.05.2023 року до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року, згідно якого адвокатське бюро надало клієнту правову допомогу згідно визначеного та погодженого завдання доручення №190 від 15.06.2022 року до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 згідно страхової справи відносно [PERSON] , а також детальний розрахунок та опис робіт (наданих послуг) від 15.05.2023 року, виконаних за договором про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року. На підставі зазначеного, представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» адвокат Білинова А.В. просить відшкодувати позивачу у рамках даної цивільної справи 5000,00 гривень понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Законк України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України , заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір. Щодо зазначення позивачем суми стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу, суд враховує, зокрема складність справи та час, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих послуг. Суд вважає, що підлягають до стягнення витрати позивача на правову допомогу, з урахуванням часу, необхідного на фактичне надання правової допомоги в такій категорії справ, обсягу наданих послуг, суд вважає, що сума на відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. є розумною та не завищеною. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позов ТДВ "СК "Альфа-Гарант" задоволено, позивач поніс судові витрати на правову допомогу, що підтверджено належними засобами доказування, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, що становить суму в розмірі 5000,00 гривень, що відповідає принципу розумності та реальності розміру витрат на правову допомогу.

Outcome: approved