Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

15 листопада 2023 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позов обгрунтовує тим, що з 24 квітня 2015 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з часом між ними зникло почуття любові, поваги та вірності один до одного, стосунки поступово зіпсувались. Подружжя неодноразово намагались зберегти сім`ю та спільно проживати заради дітей, проте безрезультатно, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин з січня 2023 року. Вказує, що під час спільного проживання у них виникла різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. На переконання позивача збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме його інтересам. Спору про поділ майна немає. Підстав для примирення позивач не вбачає. В обґрунтування вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей позивач зазначив, що неповнолітні діти проживають з ним та знаходиться на його повному утриманні. Відповідач жодної участі у вихованні та утриманні дітей не бере, в добровільному порядку фінансової допомоги не надає. Вказує, що самостійно не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей. Ураховуючи вищенаведене просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано 24 квітня 2015 року виконавчим комітетом Переспівської сільської ради Рожищенського району Волинської області, актовий запис № 3 та стягувати з відповідача на його користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки з усіх її видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення повноліття. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в прохальній частині заяви просив розгляд справи проводити у його відсутності за наявними у справі матеріалами, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 16 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, судове засідання призначено 07 грудня 2023 року о 13 год 30 хв. Як визначено у ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не подала та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд доходить висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] судом установлено, що 24 квітня 2015 року виконавчим комітетом Переспівської сільської ради Рожищенського району Волинської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що було зроблено актовий запис № 3. Під час шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] . З матеріалів справи судом встановлено, що малодітні діти: [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З копії довідки комунального закладу дошкільної освіти «Казка» с. Мильськ Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області від 13 жовтня 2023 року № 41 встановлено, що з 01 вересня 2022 року [PERSON] , [INFO] відвідує дошкільний заклад «Казка». За вказаний період дитину до закладу приводив та забирав лише батько. Мати на заходи та збори ніколи не з`являлася. Неповнолітній [PERSON] навчається в 4 класі комунального закладу загальної середньої освіти «Мильська гімназія» Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області. Відповідно до інформації класного керівника [PERSON] мати дитини [PERSON] контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує. Хлопця до школи приводить і заберає батько, на виклики до школи також приходить батько. Дитина доглянута, охайна, регулярно відвідує заняття у школі, що підтверджується копією довідки комунального закладу загальної середньої освіти «Мильська гімназія» від 24 жовтня 2023 року № 70. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача припинити шлюбні відносини з відповідачем, та неналежним виконанням відповідачем (матір`ю) обов`язку щодо утримання дітей до досягнення ними повноліття. Норми права,\~які застосував\~суд,\~та мотиви\~їх застосування. Щодо розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Щодо стягнення аліментів. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. З змісту позовної заяви судом встановлено, що між сторонами зникло почуття любові, поваги та вірності один до одного. Подружжя неодноразово намагались зберегти сім`ю та спільно проживати заради дітей, проте безрезультатно, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин з січня 2023 року. Під час спільного проживання у сторін виникла різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. Примирення та збереження сім`ї неможливо, спору про поділ майна немає. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як слідує зі змісту позовної заяви між сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні малолітніх дітей, у зв`язку з чим в останніх існує спір з даного приводу. З матеріалів справи встановлено, що діти сторін проживають з позивачем та перебувають на його утриманні. Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище сторін і малолітніх дітей та те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дітей. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей. Ураховуючи, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, відсутність добровільного вирішення сторонами питання участі матері в утриманні дітей, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Отже, враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги необхідність створення для дітей такого рівня життя, який був би достатнім для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, особу відповідача, яка є здоровою та працездатною, справедливий баланс кожного з батьків в утриманні дітей, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання дітей у частці від доходу відповідача в розмірі 1/3 всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. На думку суду такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, його фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Відповідач доказів того, що не спроможна сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі чи на підтвердження існування обставин для визначення розміру аліментів в меншому розмірі суду не подала. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з дня коли позивач звернувся із позовом до суду - 15 листопада 2023 року. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При подачі позову за позовну вимогу про розірвання шлюбу позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн, який необхідно стягнути з відповідача на його користь. Разом з цим, оскільки на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, а тому судовий збір в сумі 1073,60 грн необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved