Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що договір дарування, посвідчений Першою Львівською державною нотаріальною конторою 4 грудня 1968 року за реєстровим №3-12574 та реєстраційне посвідчення, видане Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 14 січня 1969 року, належать [PERSON] , який помер [INFO] . Заяву мотивує тим, що [INFO] помер його дідо [PERSON] . 24 квітня 2007 року склав заповіт, яким заповів усе належне йому майно заявнику. При зверненні до нотаріуса для оформлення права власності на спадкове майно, виявлено помилку в написанні прізвища власника нерухомого майна, де замість [PERSON] вказано [PERSON] . Вказані помилки унеможливлюють оформити право власності на спадкове майно. До матеріалів заяви долучив письмові докази в підтвердження, що [PERSON] і [PERSON] це одна і таж особа, прізвище якої вказано з помилкою. Матеріали заяви були подані до Личаківського районного суду м. Львова 6 листопада 2023 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 7 листопада 2023 року заяву було прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд такої здійснювати за правилами окремого провадження та з метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою підготовчого засідання 13 листопада 2023 року було виключено з числа заінтересованих осіб приватного нотаріуса Львівського МНО Львівської області Андрійчак О.О. та залучено до участі у справі у якості заінтересованої особи Львівську міську раду. 21 листопада 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 3 листопада 2023 року, подану заяву підтримав з мотивів викладених в ній та просив задовольнити заяву про встановлення юридичного факту. Представник заінтересованої особи Вовк І.В. в судове засідання не з`явилась, 21 листопада 2023 року до суду надійшло її клопотання, відповідно до якого просить розгляд справи проводити у відсутності представника Львівської міської ради. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника заінтересованої особи та ухвалити рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказах, відносно чого представник заявника не заперечив. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що заява підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. У відповідності до п. 6 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 9 жовтня 1986 року вбачається, що заявник [PERSON] народився [INFO] та його батьками вказані [PERSON] і [PERSON] (а.с. 19). [PERSON] після реєстрації шлюбу 5 вересня 1985 року змінила прізвище з Питула на [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 5 вересня 1985 року (а.с. 18). [PERSON] народилась [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 2 липня 1963 року, її батьками вказані [PERSON] і [PERSON] (а.с. 17). Таким чином з описаних вище документів встановлено, що [PERSON] був дідусем [PERSON] . З копії актового запису про народження №2/1936 від 22 червня 1982 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в с. Малковичі Республіки Польща (а.с. 12, 13). З копії паспорта [NUMBER] вбачається, що такий видано на ім`я [PERSON] , який народився [INFO] в с. Малковичі Республіки Польща (а.с. 15, 16). [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 10 березня 1962 року, що стверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 14). У вказаному свідоцтві місце народження [PERSON] вказано: с. Мальковичі, Польща. З договору дарування від 4 грудня 1968 року, посвідченого Першою Львівською державною нотаріальною конторою 4 грудня 1968 року за реєстровим номером 3-12574, вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок площею 26 кв.м. за адресою [ADDRESS] (а.с. 8, 9). В реєстраційному посвідченні на вказаний будинок, виданому Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 14 січня 1969 року, власника вказано [PERSON] (а.с. 10). [PERSON] 24 квітня 2007 року склав заповіт, яким заповів усе належне йому майно, в тому числі житловий будинок зі всіма господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] , [PERSON] (а.с. 6). З копії заповіту вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в с. Малковичі (Польща). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27 лютого 2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , місце народження с. Мальковичі Республіки Польща, помер [INFO] (а.с. 5). З листа приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Андрійчак О.О. від 31 жовтня 2023 року №66/02-14 вбачається, що нотаріусом заведено 2 березня 2023 року спадкову справу №10/2023 (номер спадкової справи у Спадквому реєстрі 70344885) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . До складу спадкового майна входить: житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . При отриманні документів для заведення спадкової справи було виявлено невідповідність в документах, а саме не співпадіння прізвища обдарованого ( [PERSON] ), зазначеного в договорі дарування, посвідченого Першою Львівською державною нотаріальною конторою 4 грудня 1968 року за реєстровим №3-12574 і прізвища власника, зазначеного у реєстраційному посвідченні, виданому Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 14 січня 1969 року, з прізвищем спадкодавця згідно зі свідоцтвом про смерть від 27 лютого 2023 року серії [NUMBER] (а.с. 7). Таким чином, виходячи з аналізу описаних вище документів, суд вважає доведеним факт належності [PERSON] правовстановлюючого документа на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , а саме договору дарування, посвідченого Першою Львівською державною нотаріальною конторою 4 грудня 1968 року за реєстровим №3-12574 та реєстраційного посвідчення, виданого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 14 січня 1969 року. Встановлення факту приналежності правовстановлюючого документа необхідно для реалізації заявником його права на оформлення спадкового майна, оскільки в інший позасудовий спосіб внести в такі документи виправлення неможливо. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а\~\~стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. При цьому відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved