Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

у квітні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, [PERSON] про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років, в якому просив встановити факт постійного спільного проживання однією сім`єю спадкоємця [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) з 01.08.2015 року по день смерті - [INFO] . Позовні вимоги мотивував тим, що він проживав однією сім`єю із [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , з 2015 року по день смерті останнього. Вказав, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно: 1/2 частина квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на праві приватної власності на підставі свідоцтва право на спадщину, серія та номер 2-379, виданого Сьомою київською державною нотаріальною конторою 19.03.2013 року, та 1/2 частина земельної ділянки площею 1,0000 га, розташована території Київської області, Вишгородського району, Литвинівської сільської ради (за межами населеного пункту), кадастровий номер 3221884400:07:019:0156, яка належала померлому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 2-330, виданого Сьомою київською державною нотаріальною конторою 20.02.2014 року. Зазначив, що заповіту померлий за життя не склав, тому відповідно до вимог ст.1223 ЦК України його майно підлягає спадкуванню за законом. Спадкоємці за законом першої, другої та третьої черги відсутні, він відповідно до ст.1264 ЦК України має право на спадкування за законом у четверту чергу. Він звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончар Г.В. з заявою про прийняття спадщини, нотаріус відкрила спадкову справу: номер у спадковому реєстрі 69967641, номер у нотаріуса 36-2022, якою водночас йому було роз`яснено, що на підтвердження його з померлим спільного проживання однією сім`єю, йому необхідно звернутися до суду для встановлення такого факту. Факт спільного проживання його з померлим [PERSON] однією сім`єю з 2015 року можуть підтвердити свідки, а саме сусіди, які багато років проживали поряд з ними, його батько, який є власником частини квартири [ADDRESS] , його дружина, спільні знайомі, які спілкувалися з ним та померлим, часто бували в гостях один у одного. Вказав, що все життя він вважав померлого своїм рідним дідом. 21.03.1974 року його бабуся по батьковій лінії [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , коли його батьку - [PERSON] було 11 років. Спільних дітей у бабусі і дідуся не було, і померлий завжди вважав його батька - сином, а його - онуком. У його батька було прізвище померлого, але як з`ясувалося вже після смерті спадкодавця, офіційно усиновлення оформлене не було. Квартира [ADDRESS] та земельна ділянка належали на праві власності його бабусі, і після її смерті були успадковані в рівних долях її чоловіком [PERSON] та її сином - [PERSON] - його батьком. З народження до семи років він проживав разом з батьками за місцем реєстрації за адресою [ADDRESS] . В перший клас він пішов в школу №179, що знаходиться за адресою: пр. Голосіївський, 120-В у м. Києві. В цій школі працювала завучем його померла бабуся. Враховуючи, що школа знаходилася далеко від його місця проживання, на сімейній раді було прийнято рішення, що він буде проживати разом з бабусею та дідусем за адресою [ADDRESS] . Там він проживав до моменту закінчення школи до 2012 року. З 2012 року по 2014 рік він проживав з батьками. В 2014 році він вступив до НУБіП і дідусь, який на той час вже проживав сам, бо бабуся померла, попросив його переїхати до нього, щоб проживати разом, бо дідусю вже важко було самому. В 2015 року він остаточно переїхав проживати до діда разом зі своєю майбутньою дружиною. Таким чином, починаючи з 2015 року він проживав однією сім`єю з померлим. Зазначив, що він та померлий були пов`язані спільним побутом, спільно вели домашнє господарство, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки, піклувалися один про одного. У нього з померлим був спільний бюджет, який складався із його заробітної плати та пенсії померлого. Спільні кошти витрачалися на потреби сім`ї: купівлю продуктів харчування, необхідних речей, ліків, сплату комунальних послуг тощо. На спільні кошти підтримували належний стан квартири, необхідний для проживання в ній, проводили поточний ремонт. Він та його дружина піклувалися про дідуся, який останні роки почав часто хворіти. В кінці травня на початку червня 2021 року [PERSON] пішов з дому і не повернувся. За його заявою було відкрите кримінальне провадження, і в подальшому було знайдене тіло невідомого чоловіка, а 17.09.2021 року він опізнав тіло, як тіло дідуся. Вказав, що встановлення факту спільного проживання з померлим однією сім`єю має для нього юридичне значення. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.04.2023 року відкрито провадження по справі з проведенням розгляду в порядку загального позовного провадження та призначенням підготовчого засідання (а.с. 52-53). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.10.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд на 30.11.2023 року (а.с. 103). 12.05.2023 року від Київської міської ради надійшов відзив, в якому остання просила ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства України та розглядати справу за відсутності представника (а.с. 61-64). В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, вказав, що викладені в ньому обставини відповідають дійсності, просив позовні вимоги задовольнити. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Заслухавши сторін, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , підтверджено актовим записом № 20091 від 19.09.20218 року згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 27.09.2021 року (а.с. 4). За життя [PERSON] заповіт на все належне йому майно не склав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшли 1/2 частина квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на праві приватної власності на підставі свідоцтва право на спадщину, серія та номер 2-379, виданого Сьомою київською державною нотаріальною конторою 19.03.2013 року, та 1/2 частина земельної ділянки площею 1,0000 га, розташована території Київської області, Вишгородського району, Литвинівської сільської ради (за межами населеного пункту), кадастровий номер 3221884400:07:019:0156, яка належала померлому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 2-330, виданого Сьомою київською державною нотаріальною конторою 20.02.2014 року (а.с. 12, 13). За заявами позивача та відповідача [PERSON] від 26.11.2021 року ПН КМНО Гончар Г.В. 26.11.2022 року відкрито спадкову справу № 36/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 78-99). Постановою ПН КМНО Гончар Г.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.04.2023 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки 3221884400:07:019:0156 та на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні та інші відносини з померлим [PERSON] (а.с. 99). Отже, позивач як спадкоємець у шестимісячний строк з дня смерті [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини. Спадкування виникає лише за наявності передбачених у законі юридичних фактів і тому безпосередньо із закону ніколи не виникає. Підстави і зміст заяви та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства. За нормами ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст.1268 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України). Із роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Для позивача встановлення вищезазначеного факту постійного проживання із спадкодавцем понад п`ять років на час відкриття спадщини, має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати його право на прийняття спадщини, як спадкоємця четвертої черги за законом у встановленому законом порядку, оскільки в силу ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом не встановлено, що спадкоємець [PERSON] відмовився від успадкування спадщини (спадкового майна) після померлого [PERSON] , заявивши про це шляхом подачі до нотаріуса відповідної заяви. Факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем понад п`ять років на час відкриття спадщини позивач підтверджує, в тому числі, й копіями квитанцій про оплату послуг газопостачання та електропостачання, ТВ та інтернету, утримання будинків за 2018 рік, за 2020 рік за адресою: [ADDRESS] , копіями квитанцій придбання товарів та матеріалів для побуту, а також довідкою ЖБК «Університет-4» від 28.02.2023 року № 05/02 про те, що [PERSON] , [INFO] , з серпня 2015 року по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] , та сплачує комунальні послуги (а.с. 18-41). Сім`я за ч. 4 ст. 3 СК України створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Так, обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99). Як показав свідок [PERSON] , який є другом батька позивача, останній з 2015 року проживав з дідусем за адресою: [ADDRESS] . Показав, що допомагав у вказаній квартирі робити ремонт наприкінці 2013 року - початку 2014 року, коли приїжджав з батьком позивача, то [PERSON] завжди виходив. Свідок [PERSON] показала суду, що є сусідкою позивача, проживають на одному поверсі, знала його бабусю, яка працювала у школі. Вказала, до позивач проживав з бабусею та навчався у школі, де остання працювала. Після смерті бабусі якийсь час позивач не проживав у квартирі [ADDRESS] , але коли вступив до НУБіП, знову десь з 2014-2015 року постійно почав проживати за вказаною адресою разом зі своєю дівчиною. Потім у позивача народилась донечка, він зі своєю сім`єю так і проживає у [ADDRESS] . Свідок [PERSON] показала суду, що є сусідкою позивача, знає його з дитинства, він постійно проживав у квартирі [ADDRESS] . Свідок [PERSON] показав суду, що є другом позивача. з яким познайомився у 2014 році, коли вступив до НУБіП. Вказав, що вони вчились разом, потім разом працювали. Показав, що в 2015 році позивач переїхав до дідуся, він часто приходив до них у гості. Вказав, що позивач проживав з дідусем та своєю дівчиною. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Отже, суд, приймаючи до уваги покази свідків, які є логічними та послідовними, й не викликають сумніву, в сукупності з письмовими документальними матеріалами, наданими позивачем на підтвердження заявленої вимоги про встановлення факту його спільного проживання і спадкодавця [PERSON] , та ведення спільного господарства, на час відкриття спадщини більше п`яти років, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих правовідносин, так як встановлення вказаного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на спадок, з урахуванням наявних доказів по справі, з урахуванням принципу юридичної визначеності, вважає, що позов є законним та обґрунтованим, та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved