Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Виконкому Довгинцівської районної в місті ради, та просить суд визначити частки померлих [PERSON] та [PERSON] в справі спільної сумісної власності домоволодіння [ADDRESS] рівними, встановити факт постійного проживання [PERSON] в період з 1977 по 07 липня 2006 р. в зазначеному домоволодінні та визнати за нею право власності на спірне домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , про що Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, зроблено відповідний актовий запис за № 864. Ще за життя, а саме 30 листопада 2004 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу, Кузнецовою О.С., та зареєстрований в реєстрі за № 1- 4067. Згідно приписів заповіту, [PERSON] заповідає усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, які належатимуть йому на день смерті [PERSON] , тобто їй. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарчими побудовами [ADDRESS] . 1/2 частку будинку померлий мав на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою 21 травня 1957 року та зареєстрованого за реєстром № 3937, та акту про прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ради народних депутатів трудящих Саксаганського району від 04 травня 1976 року. Іншу 1/2 частку будинку [PERSON] своїми пасивними діями (фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, у розумінні ст. 549 ЦК УРСР), успадкував після смерті своєї дружини, [PERSON] , яка померла [INFO] . Будинок, згідно договору, мав поштову адресу [ADDRESS] , як вбачається з довідки КП ДОР «Криворізьке БТІ» щодо власників будинку, а також з копії заповіту будинок мав поштову адресу [ADDRESS] , а наразі, як вбачається з рішення виконкому Довгинцівської районної у місті ради № 377 від 02 листопада 2020 року, будинок має поштову адресу [ADDRESS] . Тобто, починаючи з 21 травня 1957 року - день посвідчення договору, будинок мав три поштових адреси. Після смерті [PERSON] , вона звернулась до до державного нотаріуса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори, з заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] . Але нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовив, у зв`язку з тим, що: спадкове майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , а видача свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті обох з подружжя не передбачена, тобто частки в останньому не виділені; відсутнє місце відкриття спадщини після смерті [PERSON] , так як зареєстрованим на території Дніпропетровської області або знятим з реєстраційного обліку він не значиться, відповідно не встановлено коло осіб, які були зареєстровані разом з померлим на день його смерті (фактичні спадкоємці). У зв`язку з чим, вона змушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 01 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження, витребувано копії спадкових справ заведених після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 08 вересня 2021 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 03 березня 2023 року, у зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у відставку, справу прийняла до свого провадження суддя Сарат Н.О. Ухвалою суду від 14 червня 2023 року за заявою позивача [PERSON] витребувано від Четвертої криворізької державної нотаріальної контори копію спадкової справи заведеної після померлого [INFO] [PERSON] . У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає. Представник виконкому Довгинцівської районної в місті ради Таборовець Н.В. до суду надала заяву про розгляд справи без участі виконкому. Заперечень щодо вимог позивача не мають, при відсутності інших спадкоємців. За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За відсутності учасників справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачу [PERSON] , [PERSON] , за життя заповідав все своє майно, про що було складено заповіт, який 30 листопада 2004 року посвідчив приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кузнецова О.С., зареєстровано в реєстрі за № 4067 ( а.с. 13). [INFO] [PERSON] помер ( а.с. 11). З метою прийняття спадщини [PERSON] звернулась з завою до державного нотаріуса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори, однак нотаріус 07.04.2021 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] на житловий будинок з господарськими побудовами за адресою: [ADDRESS] відмовив, оскільки вищевказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, немає можливості встановити місце відкриття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] та коло спадкоємців, які прийняли спадщину фактично, оскільки проживали разом з померлим на день його смерті ( а.с. 27). Згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 26.11.1955 року, [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ( а.с. 54). [INFO] [PERSON] померла ( а.с. 52 - зворотна сторона). Після її смерті з заявами про прийняття спадщини звернулись її чоловік - [PERSON] , та син [PERSON] , які проживали за адресою: [ADDRESS] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво про право на спадщину за законом, складається з грошового внеску з належними відсотками та усіма компенсаційними та індексаційними нарахування ( а.с. 51-55). [INFO] помер [PERSON] ( а.с. 101). Після смерті [PERSON] , з заявою про прийняття чи відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось ( а.с. 121). Згідно ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки за життя померлого подружжя, як співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру не були виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності їх часток, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, тому частки кожного із них, як співвласників квартири є рівними, і кожному окремо, на праві приватної власності належить по 1/2 частці нерухомого майна. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарчими побудовами [ADDRESS] . 1/2 частку будинку померлий мав на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою 21 травня 1957 року та зареєстрованого за реєстром № 3937, та акту про прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ради народних депутатів трудящих Саксаганського району від 04 травня 1976 року ( а.с. 14-21). Іншу 1/2 частку будинку [PERSON] своїми пасивними діями (фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, у розумінні ст. 549 ЦК УРСР), успадкував після смерті своєї дружини, [PERSON] , яка померла [INFO] . Спірний будинок, згідно договору, мав поштову адресу [ADDRESS] , як вбачається з довідки КП ДОР «Криворізьке БТІ» щодо власників будинку, а також з копії заповіту будинок мав поштову адресу [ADDRESS] , а наразі, як вбачається з рішення виконкому Довгинцівської районної у місті ради № 377 від 02 листопада 2020 року, будинок має поштову адресу [ADDRESS] . Тобто, починаючи з 21 травня 1957 року - день посвідчення договору, будинок мав три поштових адреси ( а.с. 23-25). Той факт, що [PERSON] , проживав у будинку [ADDRESS] , з 1977 року по 07 липня 2006 року - день смерті, підтверджується актом від 11 травня 2021 року ( а.с. 22). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно частини 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до норм частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із частиною 3 статті 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, суд беручи до уваги, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved