Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 26 листопада 2021 року [PERSON] отримав від [PERSON] , грошову суму в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, в якості повного розрахунку за продану належну йому частку квартири [ADDRESS] , та взяв на себе зобов`язання в подальшому оформити нотаріальний договір купівлі-продажу вказаної квартириз [PERSON] , не пізніше 01.01.2022 р. Дана угода підтверджується власноручно написаною розпискою [PERSON] від 26 листопада 2021 р. [PERSON] є власником 2/5 частки квартири [ADDRESS] , відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Однак договір купівлі-продажу укладено не було, умови угоди між позивачем та відповідачем [PERSON] не були дотримані. На даний час [PERSON] відмовляється повернути взяті кошти, уникає зустрічей, не відповідає на телефонні дзвінки, тому позивач звертається до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США. 10 червня 2022 року від позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою суду від 14 червня 2022 року у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено. Ухвалою суду від 17 червня 2022 року провадження по справі відкрито та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному порядку. 08.11.2022 року представник позивача подав клопотання про забезпечення позову, по якій просить: Забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме 2/5 частки квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 11.05.2004 року, виданого Першою Одеською державною нотаріальною конторою. Вважає, що існує висока ймовірність, що відповідач буде здійснювати дії по відчуженню зазначеного об`єкта нерухомого майна, що в майбутньому призведе до невиконання чи утруднення виконання рішення суду. Ухвалою суду від 10 листопада 2022 року судом вирішено накласти арешт на 2/5 частки квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 11.05.2004 року, виданого Першою Одеською державною нотаріальною конторою. Ухвалою суду від 03 квітня 2023 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання призначене на 30 листопада 2023 року з`явився представник позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] . Під час судового засідання представник позивача наполягав на задоволенні позову. Відповідач заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що у позивача наявна Розписка від 26.11.2021 року, з тексту якої вбачається, що 26 листопада 2021 року [PERSON] отримав від [PERSON] , грошову суму в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, в якості повного розрахунку за продану належну йому частку квартири [ADDRESS] , та взяв на себе зобов`язання в подальшому оформити нотаріальний договір купівлі-продажу вказаної квартириз [PERSON] , не пізніше 01.01.2022 р. Відповідач під час судового засідання підтвердив факт написання розписки, зазначив що знайомий з позивачем, однак заперечив факт отримання коштів, але доказів на підтвердження цьому не надав. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідач не надав до суду відзиву на позовну заяву. Твердження відповідача, що він не отримував грошей за вищевказаною розпискою не доведені жодними доказами. Відповідно до ч. 1ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Тобто, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Обов`язковими умовами для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення є: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин в майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.08.2018 року по справі № 334/2517/16-ц, згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником 2/5 частки квартири [ADDRESS] , відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, тобто договір-купівлі продажу зазначеного майна не відбулось. Таким чином, вбачається, що [PERSON] передав кошти [PERSON] в результаті чого останній набув грошові кошти без достатньої правової підстави. Доказів на спростування доводів позивача, зокрема, існування між сторонами договірних чи деліктних правовідносин, відповідачем, представлено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 12\~405 грн підлягає стягнення з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved