Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернулась [PERSON] , заінтересовані особи: Бучанська міська рада. [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування заяви вказує, що на праві спільної власності, [PERSON] (яка померла [INFO] ), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (який помер [INFO] ) належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.08.1994 року Органу приватизації «Радгоспний». При видачі свідоцтва про право власності на квартиру в ньому була допущена помилка, яка перешкоджає нам успадкувати вищевказану квартиру, володіти, користуватися та розпоряджатися нею. Так, в свідоцтві про право власності на квартиру [PERSON] прізвище записано, як « [PERSON] » не збігається із записом прізвища в паспорті громадянина України, що був виданий Ірпінським ГУ ВМС України в Київській області від 14 червня 2002 року, де прізвище зазначене, як « [PERSON] . В свідоцтві про право власності на квартиру [PERSON] (який помер [INFO] ) також зазначено прізвище як « [PERSON] », яке не збігається із записом прізвища в свідоцтві про смерть від 28.12.2020 р. серії [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради міста Ірпеня Київської області, паспорті громадянина України, де прізвище зазначене, як « [PERSON] . Так, в свідоцтві про право власності на квартиру [PERSON] , ім`я записано, як «М «и» ра» не збігається із записом ім`я в паспорті громадянина України, що був виданий Ірпінським МВ ГУ ВМС України в Київській області від 23 вересня 2011 року, в свідоцтві про зміну приізвища від 21 липня 2003 року, у повторному свідоцтві про народження від 20 січня 1999 року та в свідоцтві про шлюб, виданого 23 липня 2011 року, де ім`я зазначене, як « [PERSON] . На письмову заяву до Державного нотаріуса Фальковської Лариси Михайлівни в [ADDRESS] , стосовно питання успадкування, було отримано відмову щодо встановленого факту належності документа, що посвідчує право власності на квартиру у зв`язку з розбіжностями у прізвищах, що зазначені у свідоцтві про право власності виправлення зазначеної помилки, у свідоцтві про право власності на квартиру, і що я повинна звернутись до суду для доведення такого факту. Вказує, що наслідок такої помилки, у на даний час, виникла певна невідповідність між документами, що посвідчує особу та свідоцтвом на право власності як спадкове майно. Також на запит [PERSON] , від 16 грудня 2021 року був виготовлений висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз, в якому зазначено, що з урахуванням зазначеного прізвища [PERSON] (паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, записи [PERSON] ; свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ; свідоцтво про шлюб, запис [PERSON] ; свідоцтво про зміну прізвища , імені по батькові, запис [PERSON] ( [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про право власності на житло, запис [PERSON] , [PERSON] ) попри розбіжності в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначених осіб є ідентичними. У зв`язку із чим виникає необхідність встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло виданого Органом приватизації радгоспу «Бучанський» від 10.08.1994 року. Таким чином, з метою подальшого успадкування спадщини на квартиру [ADDRESS] існує необхідність встановити юридичний факт, що правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] виданого на підставі розпорядження від 10.08.1994 року №130 рішення належить [PERSON] ; [PERSON] , [PERSON] ; [PERSON] , [PERSON] (який помер [INFO] ) та [PERSON] (яка померла [INFO] ).. У зв`язку з вищевикладеним, з метою подальшого успадкування спадщини на квартиру [ADDRESS] існує необхідність встановити юридичний факт, що правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] виданого на підставі розпорядження від 10.08.1994 року №130 рішення належить [PERSON] ; [PERSON] , [PERSON] ; [PERSON] , [PERSON] (який помер [INFO] ) та [PERSON] (яка померла [INFO] ). Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12.07.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено до розгляду. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12.12.2023 року було закрито провадження за заявою [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу у зв`язку зі смертю останньої. В судове засідання заявник та її представник не з`явились. Про дату, місце та час судового розгляду належним чином повідомлені. До суду від представника заявника надійшла заява, в якій просила розгляд справи провести без участі заявника та її представника. В судове засідання заінтересована особа Бучанська міська рада свого представника не направили.Про дату, місце та час судового розгляду належним чином повідомлені. В судове засідання заінтересована особа [PERSON] не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи без його участі. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, у відповідності до вищезазначеної норми, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що на праві спільної власності, [PERSON] (яка померла [INFO] ), [PERSON] (яка померла [INFO] ), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (який помер [INFO] ) належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10.08.1994 року Органу приватизації «Радгоспний». Так, в свідоцтві про право власності на квартиру [PERSON] (яка померла [INFO] ), прізвище записано, як « [PERSON] » не збігається із записом прізвища в паспорті громадянина України, що був виданий Ірпінським ГУ ВМС України в Київській області від 14 червня 2002 року, де прізвище зазначене, як « [PERSON] ». В свідоцтві про право власності на квартиру [PERSON] (який помер [INFO] ) прізвище записано, як « [PERSON] », що не збігається із записом прізвища в свідоцтві про смерть від 28.12.2020 р. серії [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради міста Ірпеня Київської області та із записом прізвища в паспорті громадянина України прізвище зазначене, як « [PERSON] ». Також, в свідоцтві про право власності на квартиру ім`я [PERSON] ( [PERSON] записано, як «М «и» ра», що не збігається із записом ім`я в паспорті громадянина України, що був виданий Ірпінським МВ ГУ ВМС України в Київській області від 23 вересня 2011 року, в свідоцтві про зміну прізвища від 21 липня 2003 року, у повторному свідоцтві про народження від 20 січня 1999 року та в свідоцтві про шлюб виданого 23 липня 2011 року, де ім`я зазначене, як «М «і» ра». Згідно свідоцтва про переміну прізвища, імені, по-батькові від 21.07.2003 року серії [NUMBER] , [PERSON] перемінила прізвище, ім`я, по-батькові на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 23 липня 2011 року Відділом ДРАЦС Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] ». З питанням успадкування заявник разом з співвласниками звернулись з заявою до Державного нотаріуса Фальковської Лариси Михайлівни в [ADDRESS] , але отримали відмову щодо встановленого факту належності документа, що посвідчує право власності на квартиру у зв`язку з розбіжностями у прізвищах, що зазначені у свідоцтві про право власності виправлення зазначеної помилки, у свідоцтві про право власності на квартиру, і що я повинна звернутись до суду для доведення такого факту. Відповідно до експертного висновку експерта Українського бюро лінгвістиних експертиз Михальчука О.І. від 16 грудня 2021 року вбачається, що з урахуванням зазначеного прізвища [PERSON] (паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, записи [PERSON] ; свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ; свідоцтво про шлюб, запис [PERSON] ; свідоцтво про зміну прізвища , імені по батькові, запис [PERSON] ( [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про право власності на житло, запис [PERSON] , [PERSON] ) попри розбіжності в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначених осіб є ідентичними. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якому розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ч. 1 п. 6 ст. 315 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі не збігаються з прізвищем, ім`ям, по-батькові, місцем і часом народження, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Згідно ч 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» убачається, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно зі ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів які, необхідні заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявниці є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення. Враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про встановлення факту належності [PERSON] ) ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), свідоцтва про право власності на квартиру від 10.08.1994 року, виданого органом приватизації радгоспу «Бучанський» на квартиру [ADDRESS] , виданого на ім`я [PERSON] ; встановлення факту належності померлій спадкодавиці [PERSON] , (померлої [INFO] ), свідоцтва про право власності на житло від 10.08.1994 року виданого органом приватизації радгоспу «Бучанський» на квартиру [ADDRESS] , виданого на ім`я [PERSON] ; встановлення факту належності померлому спадкодавцю [PERSON] (дата смерті [INFO] ), свідоцтва про право власності на квартиру від 10.08.1994 року виданого органом приватизації радгоспу «Бучанський» на квартиру [ADDRESS] , виданого на ім`я [PERSON] . Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved