Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

У травні 2023 року адвокат Басараб Н.В. звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому зазначено, що 13 травня 2021 року [PERSON] отримав у [PERSON] грошові кошти в розмірі 20000,00 грн як інвестиції в розвиток проекту Lemonad.shop. Вказує, що відповідач зобов`язався виплачувати 10% з кожного замовлення до тих пір, поки не викупить долю від обороту назад, прибавивши 15 % до суми інвестування, про що написав розписку. Також [PERSON] отримав у [PERSON] грошові кошти в розмірі 40000,00 грн як інвестиції в розвиток проекту Lemonad.shop, про що останній також написав розписку. Окрім того, [PERSON] отримав у [PERSON] грошові кошти в розмірі 40000,00 грн в рахунок купівлі долі в проекті organic-pro.com.ua, про що останній написав розписку. Вказано, що таким чином між [PERSON] та [PERSON] було укладено фактично попередні договори купівлі корпоративних прав, за якими [PERSON] зобов`язався продати [PERSON] частину корпоративних прав на інтернет магазини Lemonad.shop та organic-pro.com.ua. Посилаючись на те, що [PERSON] виконала свої зобов`язання, сплативши відповідачу 100000,00 грн, проте основний договір купівлі-продажу корпоративних прав укладений так і не був, відповідач уникає зустрічей з позивачем, досягнення істотних умов договору і його підписання так і не відбулося, представник позивача просить суд стягнути з нього на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 100000,00 грн та 4191,78 грн три відсотка річних за час прострочення виконання зобов`язання, а саме з 13 травня 2021 року, з 18 червня 2021 року, з 14 вересня 2022 року по 03 травня 2023 року. Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 19 липня 2023 року закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі\~ЦПК України). Роз`яснено позивачу, що розгляд вказаної справи віднесено до юрисдикції господарського суду. Постановою Житомирського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року скасовано ухвалу Романівського районного суду Житомирської області від 19 липня 2023 року та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 ЦПК України, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом подати відзив не скористався. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 13 травня 2021 року [PERSON] отримав від [PERSON] 20000,00 грн як інвестиції. Зазначено, що інвестиції направлені на маркетинг і рекламу проекту Lemonad.shop. Зі змісту вказаної розписки також слідує, що [PERSON] зобов`язався виплачувати 10% з кожного замовлення поки не викупить долю від обороту назад, додавши 15% до суми інвестування. Згідно розписки від 18 червня 2021 року [PERSON] отримав 40000,00 грн як інвестиції в розвиток проекту «Лимонад chop» від [PERSON] . Відповідно до розписки від 14 вересня 2022 року [PERSON] отримав 40000,00 грн в рахунок купівлі частки в проекті organic-pro.com.ua від [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10 березня 2021 року, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Частиною першою статті 15, частиною першою\~статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту». Предметом регулювання\~глави 83 ЦК України\~є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частина четверта\~статті 653 ЦК України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання\~глави 83 ЦК України\~є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.\~Відповідно до частин першої та другої\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень\~глави 83 ЦК України». У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У частині третій статті 651 ЦК України встановлено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до частини четвертої статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. У пункті 3 частини третьої\~статті 1212 ЦК України\~передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Тлумачення вказаних норм дає підстав для висновку, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом договір розірвано за рішенням суду, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої\~статті 1212 ЦК України\~(висновок у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року у справі № 537/4259/15-ц (провадження № 61-592св20)). Суд вважає доведеним отримання [PERSON] коштів з метою інвестування на маркетинг і рекламу проекту Lemonad.shop та на розвиток проекту «Лимонад chop» в розмірі 20000,00 грн та 40000,00 грн відповідно та на купівлю частки в проекті organic-pro.com.ua в розмірі 40000,00 грн, що підтверджується оригіналами розписок від 13 травня 2021 року, від 18 червня 2021 року та від 14 вересня 2022 року, які були подані представником позивача до суду та долучені до матеріалів справи. Жодних заперечень, належно підтверджених доказами, щодо факту отримання відповідачем зазначених коштів, матеріали справи не містять. Враховуючи те, що правова підстава, на якій грошові кошти були набуті відповідачем, відпала у зв`язку з невиконанням [PERSON] протягом значного часу прийнятих на себе зобов`язань, суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність вимог представника позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих коштів відповідно до пункту 3 частини третьої\~статті 1212 ЦК України\~в загальному розмірі 100000,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних, суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування на суму боргу трьох процентів річних відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.\~Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Суд вважає, що підстави для стягнення 3% річних на підставі частини другої\~статті 625 ЦК України\~відсутні, оскільки сума в загальному розмірі 100000,00 грн підлягає до стягнення не у зв`язку із порушенням зобов`язання відповідачем, а у зв`язку із безпідставним набуттям вказаних коштів. Відтак вимоги представника позивача про стягнення 3% річних у розмірі 4191,78 грн не підлягають задоволенню. Частково задовольняючи позов, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial