Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

В серпні 2023 року позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, а із 23.01.2028 року стягувати аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що в період із 2009 р. по 2022 р. сторони перебували у фактичних відносинах без реєстрації шлюбу. В період цих відносин народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьками яких є позивач та відповідач. Позивач вказує, що спільне життя із відповідачем не склалось, та із 2022 року сторони не проживають разом, та після припинення фактичних шлюбних відносин діти залишились проживати разом із позивачем. З огляду на те, що відповідач матеріальної допомоги у добровільному порядку регулярно в достатньому розмірі на утримання дітей не надає, а тому позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.08.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В жовтні 2023 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на позов. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.10.2023 року, було вирішено відкласти розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В жовтні 2023 року від представника позивача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона позивача просила в задоволенні клопотань відповідача відмовити, та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.11.2023 року, в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадженні у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, було відмовлено. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.12.2023 року, в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про розгляд в судовому засіданні із викликом сторін цивільної справи № 752/17211/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, було відмовлено. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.12.2023 року, повторне клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження, подане 30.11.2023 року в рамках розгляду цивільної справи № 752/17211/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, було залишене без розгляду. Позивач та її представник з будь-якими іншими клопотаннями до суду не звертались. Відповідач, надіславши до суду заперечення на позов та клопотання, які були вирішені судом шляхом постановлення відповідних ухвал, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позов до суду не надходив. З огляду на викладене, а також з огляду на розумні строки розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положення ч. 1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Позивач вказує, що спільне життя із відповідачем не склалось, та із 2022 року сторони не проживають разом, та після припинення фактичних шлюбних відносин діти залишились проживати разом із позивачем. З огляду на те, що відповідач матеріальної допомоги у добровільному порядку регулярно в достатньому розмірі на утримання дітей не надає, а тому позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що діти проживають разом із позивачкою та фактично на даний час перебувають на її утриманні, що не було спростовано відповідачем в ході розгляду даного спору, як і не було надано доказів на підтвердження належного матеріального утримання дітей батьком. При цьому, відповідач є працездатною особою, має доходи, та будь-яких доказів про незадовільний стан здоров`я відповідача, а також про перебування на утриманні, останнього, інших осіб, які в силу закону потребують його матеріальної допомоги, суду надано не було. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що діти проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні, а відповідач не надає постійно та регулярно матеріальної допомоги на утримання дітей у достатньому розмірі, при цьому, приймаючи до уваги вік, стан здоров`я і матеріальне становище дітей, стан здоров`я і матеріальне становище відповідача та відсутність у нього на утриманні інших осіб, які потребують його матеріальної допомоги, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, а із 23.01.2028 року слід стягувати аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1073,60 грн. слід стягнути із відповідача на користь держави.

Outcome: approved