Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, треті особи: [PERSON] , перша Полтавська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просив визнати за гр. [PERSON] [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 606106853101), що належала померлій гр. [PERSON] . В обґрунтування вимог позивач вказував, що гр. [PERSON] являється спадкоємцем за законом гр. [PERSON] , яка померла [INFO] . На момент смерті спадкодавця батько позивача гр. [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 29.11.2013 року. Позивач є внуком спадкодавця (що підтверджується свідоцтвом про народження позивача [NUMBER] від 05.11.1983 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження гр. [PERSON] № 00018286211 від 30.06.2017 року), та відповідно до вимог ст. 1266 Цивільного кодексу України спадкує ту частку спадщини, яка належала б за законом його батькові, якби він був живий на час відкриття спадщини. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, що складається із квартири [ADDRESS] . Дана квартира належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] індексний номер 35470963 від 26.03.2015, виданого Реєстраційною службою Полтавського міського управління юстиції Полтавської області взамін втраченого свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлово-комунального господарства 30.04.1991 р за №1015. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №35472588 від 26.03.2015 року, виданий Реєстраційною службою Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, відповідно до якого реєстраційний номер об`єкта нерухомості 606106853101, номер запису про право власності 9180739. Після смерті спадкодавця позивач звернувся до першої Полтавської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на підставі якої нотаріусом було зареєстровано спадкову справу (витяг про реєстрацію № 49090117 від 14.09.2017 року). Під час формування спадкової справи, нотаріусом було виявлено заповіт, що був складений на користь іншої особи (гр. [PERSON] , [ADDRESS] ). Гр. [PERSON] на користь якого був складений заповіт, на момент смерті спадкодавця за одною адресою із нею не проживав, не подав заяву про прийняття спадщини, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину. Зазначена обставина підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2129/02-31 від 17.08.2018 року. Враховуючи той факт, що гр. [PERSON] не прийняв спадщину, рішення у даній справі не може вплинути на його права та обов`язки, відтак позивач не вважає за необхідне залучати його до участі в справі в якості третьої особи. Відповідно, після спливу шести місяців, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на що отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 78/02-31 від 23.01.2020 року. Не погодившись із вказаною постановою нотаріуса, позивачем було подано позовну заяву про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити дії, за якою Октябрським районним судом міста Полтави було відкрито судову справу номер 554/3299/21. В оскаржуваній постанові нотаріусом було зазначено, що після смерті [INFO] спадкодавця, яка до дня смерті проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , першою Полтавською державною нотаріальною конторою 14 вересня 2017 року було заведено спадкову справу за № 291/2017 за заявою позивача про прийняття спадщини, зареєстрованої в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за порядковим № 769 від 14.09.2017 року. Крім того, в спадковій справі знаходяться копія заповіту від імені [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу, Сокирченко Т.П., від 26.11.2013 року за реєстровим №1988, яким заповідач належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , заповідає повністю на іншу особу, яка не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно інформації, наданої Октябрським районним судом м. Полтави, справа про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності від імені «іншої особи» станом на 05.08.2019 року відсутня. Дані про інших спадкоємців у спадковій справі відсутні та будь-яких інших заяв у спадковій справі немає. Однак, незважаючи на викладені обставини нотаріус зазначає: «… для видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , що належала померлій на праві спільної сумісної власності з [PERSON] , надано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане реєстраційною службою Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 26.03.2015 року взамін втраченого свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлово-комунального господарства 30.04.1991 року за № [NUMBER] . З поданих документів вбачається, що: квартира [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Оскільки вищевказана квартира перебуває у спільній сумісній власності, визначити частку померлої [PERSON] не вбачається за можливе, а тому, як наслідок, встановити склад спадкового майна після смерті [PERSON] також неможливо». Ухвалою суду від 02.09.2022 року було відкрито провадження у даній справі. 25.10.2022 року від представника відповідача надійшло клопотання про залучення третьої особи [PERSON] . 26.10.2022 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, гр. [PERSON] . 20.01.2023 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті. 07.06.2023 року від представника відповідача надійшов відзив, в обґрунтуванні якого вказував, що позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS] , що належала померлій гр. [PERSON] . Після смерті спадкодавця позивач, який є її онуком, звернувся до першої Полтавської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої нотаріусом було зареєстровано спадкову справу. Під час формування спадкової справи нотаріус виявив заповіт, що був складений на користь [PERSON] . 17.08.2018 року до першої Полтавської державної нотаріальної контори від імені [PERSON] надійшла заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . Постановою державного нотаріуса першої Полтавської державної нотаріальної контори Шестун Н.Г. від 17.08.2018 року №2129/02-31 про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] відмовлено у зв?язку з тим, що спадщина ним не прийнята. Згідно листа Октябрського районного суду м. Полтави №01.2-10/11648/19 від 07.08.2019 року повідомлено, що справа про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності за позовом [PERSON] , згідно даних автоматизованої системи документообігу суду, станом на 05.08.2019 року відсутня. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №78/02-31 від 23.01.2020 року державний нотаріус першої Полтавської державної нотаріальної контори Рой Т.В. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] , що належала померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності, у зв?язку з тим, що не можливо встановити склад спадкового майна. «Для видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , що належала померлій на праві спільної сумісної власності з [PERSON] надано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане реєстраційною службою Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 26.03.2015 року взамін втраченого свідоцтва про право власності, виданого управлінням житлово-комунального господарства 30.04.1991 року за №1015. З поданих документів вбачається, що: квартира [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Оскільки вищевказана квартира перебуває у спільній сумісній власності, визначити частку померлої [PERSON] не вбачається за можливе, а тому, як наслідок. встановити склад спадкового майна після смерті [PERSON] також неможливо». Наразі позивач звертається з вимогою визнати за ним право власності в порядку спадкування на вищевказану квартиру відповідно до вимог ст.1266 ЦК України (спадкування тієї частки спадщини, яка належала б за законом його батькові, якби він був живий на час відкриття спадщини). Полтавська міська територіальна громада в особі Полтавської міської ради заперечує у задоволенні позовних вимог. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.19 ЦПК України\~суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 47 Конституції України\~гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.03.2015 року квартира [ADDRESS] належала на правах приватної власності [PERSON] . [INFO] [PERSON] \~померла.\~Її син\~ [PERSON] також\~помер,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~смерть [NUMBER] \~від 29.11.2013\~року. Позивач є\~внуком спадкодавця\~(що\~підтверджується свідоцтвом\~про народження\~позивача [NUMBER] \~від 05.11.1983\~та витягом\~з Державного\~реєстру актів\~цивільного стану\~громадян про\~державну реєстрацію\~народження гр.\~ [PERSON] №\~00018286211\~від 30.06.2017\~року. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, що складається із квартири [ADDRESS] . Під час формування спадкової справи, нотаріусом було виявлено заповіт, що був складений на користь іншої особи (гр. [PERSON] , [ADDRESS] ). Гр. [PERSON] на користь якого був складений заповіт, на момент смерті спадкодавця за одною адресою із нею не проживав, не подав заяву про прийняття спадщини, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину. Зазначена обставина підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2129/02-31 від 17.08.2018 року. Відповідно, після спливу шести місяців, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на що отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 78/02-31 від 23.01.2020 року. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленим цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1262 ЦК України). Частина 2 ст. 1268 ЦК України встановлює, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 січня 2013 р. у справі № 6-164цс12) у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до гл. 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 зазначеного Кодексу). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема, у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, в редакції, що діяла на момент смерті гр. [PERSON] , спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки [PERSON] була єдиною особою, що постійно проживала із [PERSON] (дана обставина підтверджується довідкою № 9 від 05.04.2021), не подавала заяву про відмову від спадщини, вона є такою, що прийняла спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] . Таким чином, гр. [PERSON] на момент її смерті була власником 100% частки квартири [ADDRESS] та жодних перешкод для визначення її частки, як про це зазначав нотаріус немає. Відповідно до вимог ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. До моменту смерті гр. [PERSON] гр. [PERSON] була «титульним» володільцем квартири [ADDRESS] , проте після смерті чоловіка, незважаючи на той факт, що вона не звернулась за отриманням свідоцтва про право на спадщину, в силу описаних вище норм, гр. [PERSON] мала право на 100% частку вказаної квартири. Щодо реєстрації права власності на об`єкт в цілому слід зазначити, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 35472855 від 26.03.2015 року, що міститься в матеріалах спадкової справи, вищевказана квартира зареєстрована в реєстрі в цілому, розмір частки «1», реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 606106853101, номер запису про право власності 9180739. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) зазначено, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. За вимогами ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно дост.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею зимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у Статтею 328 ЦК України передбачено,що право власності набувається на підставах,які не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України від 16.01.2003, № 435- IV власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту яких, зокрема, можуть бути визнанням права або іншим способом, встановленими договором або законом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову. Вимоги про розподіл судових витрат позивачем не ставилось, тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача відповідно до їх фактичного понесення.

Outcome: approved