Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення з вказаним позовом до суду і до досягнення сином повноліття. Позов обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син - [PERSON] . Син проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Сторони не можуть дійти домовленості щодо аліментів, у зв`язку з чим позивачка вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 18.07.2023 відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем відзив на позов подано не було. Позивачка в судове засідання не з`явились. Подала заяву про розгляд справи без її участі, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, згідно ст.128 ЦПК України, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи без його участі не надав. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав, а позивачка не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до та частини першої статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, згідно копії свідоцтва про шлюб. (а.с. 4) Від вказаного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] . (а.с.5) Позивачка зареєстрована та проживає з сином за однією адресою (а.с.12-13). З пояснень позивачки, не спростованих відповідачем, останній на теперішній час будь-якої матеріальної допомоги не надає. Інших доказів до матеріалів справи долучено не було. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При визначені розміру аліментів суд враховує, що діти, які в силу віку потребують утримання від батьків, стан здоров`я дітей, зростання їх потреб з досягненням відповідного віку. Крім того, суд враховує майновий стан сторін, їх працевлаштування, відсутність інших утриманців. Враховуючи встановлені на підставі наданих позивачкою та не спростованих відповідачем доказів обставини справи, а також матеріального становища сторін, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та для забезпечення реальної матеріальної підтримки та стягнення аліментів у в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що, з урахуванням коштів від батька дасть можливість утримувати дитину на належному гідному рівні. При цьому суд враховує, що відповідач є здоровою, працездатною особою та має матеріальну можливість утримувати сина та сплачувати на його користь аліменти у розмірі, зазначеному у позовній заяві, оскільки жодних доказів, які б спростовували зазначені обставини, відповідач суду не надав. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч.1 ст.191 СК України). Згідно зі ст.430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивачка, як одержувач аліментів, від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 1\~073,60 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved