Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

31 серпня 2023 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс»\~ через свого представника за довіреністю Коваленко Я.О. звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» суму заборгованості в розмірі 27 588,00 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 18 468,00 грн. та простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 9 120,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 січня 2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (hhttps//creditkasa.ua), який є сукупність інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс»,\~ в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено кредитний договір № 0590-7035. Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А542, для підписання кредитного договору 0590-7035 від 07 січня 2021 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповдіно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для особистих потреб на суму кредиту 11 400,00 грн., зі строком кредитування 14 днів, з можливістю пролонгації строку кредитування, зі стандартною процентною ставкою 2,0 % за кожен день користування кредитом. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповдіно до умов укладеного договору, відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань відповідно до умов укладеного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти, відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.\~ Відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0590-7035 від 07 січня 2021 року, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором. Станом на 28 серпня 2023 року загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача становить 27 588,00 грн., які складаються з заборгованості за кредитом в розмірі 18 468,00 грн. та простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 9 120,00 грн. Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 серпня 2023 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання 03 жовтня 2023 року. 14 вересня 2023 року до суду від представника позивача за довіреністю Тітової О.О. надійшло клопотання, в якому представник просила судові засідання проводити за відсутності представника позивача на підставі наявних в матеріалах справи доказів, позов задовольнити у повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. 03 жовтня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання від відповідача [PERSON] про відкладення судового розгляду, призначеного на 02 листопада 2023 року, у зв`язку з перебуванням на лікуванні. Судовий розгляд у справі відкладено на 02 листопада 202 3року. 02 листопада 2023 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача адвоката Коваленко Ю.О. про відкладення судового розгляду, призначеного на 02 листопада 2023 року, у зв`язку з укладенням договору про надання правничої допомоги 01 листопада 2023 року та необхідністю підготовки відзиву на позовну заяву. Судовий розгляд у справі відкладено на 05 грудня 2023 року. 05 грудня 2023 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення, згідно з якими відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог та розглянути справу без його участі. Пояснення відповідача обґрунтовано тим, що зі змісту кредитного договору № 0590-7035 від 07 січня 2021 року у реквізитах позичальника відсутній номер картки, скріплений підписом позичальника, у вигляді одноразового ідентифікатора, що ставить під сумнів приналежність картки номер ( [NUMBER] ) якої вказаний у довідці про перерахування суми\~ кредиту та в листі АТ КБ «ПриватБанк» від 14.08.2023 [PERSON] . Лист АТ КБ «ПриватБанк» від 14.08.2023 містить інформацію, що на картку № [NUMBER] , що відрізняється від попередньої однією цифрою перераховано 2000 грн. Отже, неможливо встановити, що саме картка за номером [NUMBER] належить [PERSON] . Позивач не підтверджує доказами оформлення відповідачем чотирьох кредитних договорів. У позовній заяві ставляться вимоги про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 18 468 грн. та простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 9 120 грн., хоча докази містять іншу інформацію про розмір заборгованості за кредитом та розмір нарахованих процентів. Позивач не заявляв претензій про погашення заборгованості. В судове засідання, призначене на 05 листопада 2023 року сторони не з`явилися, направили на адресу суду листи щодо розгляду справи за їх відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за наявними у матеріалах справи доказами. Фіксування судового процесу не здійснювалося відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: 07 січня 2021 року між сторонами укладено кредитний договір № 0590-7035, згідно з п.1 якого, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в кредит на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та оплатити нараховані кредитодавцем комісію та проценти за користування кредитом. Строк кредиту 14 днів (п.2 договору). П.3 договору встановлено графік платежів. Так, 20.01.2021, позичальник мав повернути суму кредиту 11 400,00 грн. та сплатити нараховані проценти в сумі 3 192,00 грн. Комісія за видачу кредиту склала 0,00 грн. Разом до сплати підлягала сума 14 592,00 грн. Згідно п.7 договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом складає 730,00%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника на дату кредитного договору складає 128,00% від суми кредиту або 14 592 грн. та включає в себе проценти\~ за користування кредитом 28,00 % від суми кредиту або 3 192 грн. Згідно п.8 кредитного договору, позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від кредитного договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів, про що зобов`язаний повідомити кредитодавця у письмовій формі до закінчення вказаних 14 календарних днів. В такому випадку позичальник зобов`язаний протягом 7 календарних днів з дня подання письмового повідомлення про відмову в ід кредитного договору повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з кредитним договором та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою пунктом 4 кредитного договору. Згідно з п.14 кредитного договору, позичальник має право пролонгувати договір на строк, що встановлений у пункті 2 кредитного договору, на умовах, в порядку, та у спосіб, що визначені Правилами, але не більше 4 пролонгацій. На строк пролонгації процентна ставка складає 2% від неповерненої суми кредиту за кожен день користування. Кредитодавець має право в односторонньому порядку обмежити кількість пролонгацій договору чи відмовити позичальнику у пролонгації, повідомивши позичальника про це не пізніше терміну платежу у спосіб, встановлений правилами (а.с.15-16). Довідкою позивача зазначено про перерахування суми кредиту № 0590-7035 від 07 січня 2023 року [PERSON] 07.01.2023 на платіжну картку [NUMBER] в сумі 11 400,00 грн. з призначенням платежу видача кредитних коштів за договором № 0590-7035 від 07.01.2023 (а.с.14). До матеріалів справи представником позивача долучено Правила надання споживчих кредитів, затверджені наказом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» № 175-П від 03.11.20202 та паспорт споживчого кредиту, які не містять підпису позикодавця (а.с.17-37). АТ КБ «ПриватБанк» повідомив ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування коштів на підставі договору № 4010 від 02.12.2019, у тому числі за платежем від 07.01.2021 на суму 11 400,00 за договором № 0590-7035 на номер картки [NUMBER] (а.с.38-43). Згідно довідки про укладений договір щодо видачі кредиту 0590-7035 від 07 січня 2021 року, сума наданого кредиту становить 11 400,000 грн., загальна кількість користування кредитом 964 дні. Загальна сума заборгованості 27 588,00 грн, яка складається з основного боргу в сумі 9 120,00 грн. та залишку відсотків\~ в сумі 18 468,00 грн. Відповідно до даної довідки, 21.01.2021 відповідачем сплачено 3 420,00 грн.\~ в якості нарахованих процентів та 25.01.2021 сплачено 3 192,00 грн. (а.с.46-61). При вирішенні справи суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, посилання відповідача в письмових поясненнях на те, що він не укладав кредитний договір, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (РНОКПП, адреса місця проживання), які до того ж відповідають даним зазначеним ним в поясненні, були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, ним до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій не звертався, як і не оскаржував правомірність укладеного договору. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до своїх рахунків, і він мав можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору. При цьому слід зазначити, що представник відповідача приймав участь при розгляді справи судом, подавав до суду письмові заяви по суті, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договорів та отримання кредитних коштів, суду не надав. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження факту направлення грошових коштів відповідачу, представником позивача долучено до матеріалів справи: 1) Довідку позивача про перерахування суми кредиту № 0590-7035 від 07 січня 2023 року [PERSON] 07.01.2023 на платіжну картку [NUMBER] в сумі 11 400,00 грн. з призначенням платежу видача кредитних коштів за договором № 0590-7035 від 07.01.2023 (а.с.14); 2) довідку АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування ТОВ «Укр Кредит Фінанс» коштів на підставі договору № 4010 від 02.12.2019, у тому числі за платежем від 07.01.2021 на суму 11 400,00 за договором № 0590-7035 на номер картки [NUMBER] (а.с.38-43). Суд вважає вказані докази належними та допустимими, так як документи про підтвердження зарахування грошових коштів від 07.01.2021 складені в день укладення кредитного договору з [PERSON] та містять такий самий номер банківської картки ( [NUMBER] ), який міститься в документі про перерахування ТОВ «Укр Кредит Фінанс» грошових коштів на ім`я [PERSON] на виконання договору від 07 січня 2021 року. Таким чином суд вважає, що умови кредитного договору кредитором в частині надання кредитних грошових коштів позичальнику [PERSON] виконано в повному обсязі. Суд приймає до уваги докази, направлені стороною позивача одночасно з відповіддю на відзив та додатковими поясненнями, так як вони надані до суду до початку першого судового засідання у справі, яка розглядається судом у порядку спрощеного позовного провадження. З приводу нарахування процентів за кредитними договорами та договором позики суд зазначає наступне: У п.2 кредитного договору № 0590-7035, укладеного 07 січня 2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] зазначено, що строк кредитування становить 14 днів. П.3 кредитного договору передбачено графік платежів, згідно з яким 20.01.2021 [PERSON] мав повернути ТОВ «Укр Кредит Фнанс» 14 592,00 грн., з яих 11 400,00 грн. складає сума кредиту та 3 192,00 грн. складають нараховані проценти (а.с.15). Судом встановлено, що [PERSON] отримав 07 січня 2021 року кредитні кошти в сумі 11 400,00 грн. (а.с.14), та 21.01.2021 сплатив 3 420,00 грн, які позивачем зараховано в якості сплачених процентів та 26.01.2021 сплатив 3 192,00 грн., частина з яких позивачем зарахована в якості сплачених процентів, а частина в якості погашення заборгованості основним боргом (а.с.46). Доказів необхідності пролонгації кредитного договору, та підписання [PERSON] Правил надання споживчих кредитів, умовами яких передбачено пролонгацію кредитного договору, стороною позивача до суду не надано. За таких обставин, суд вважає, що строк кредитування закінчився через 14 днів після укладення кредитного договору, а саме 21.01.2021, як це передбачено п.п.2-3 вказаного договору. І саме з 21.01.2021 позивав втратив право на нарахування відсотків за кредитним договором. Після 21.01.2021 позивач мав право на нарахування компенсаційних втрат, передбачених статтею 625 ЦК України, але вказаним правом не скористався. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині нарахування процентів за кредитним договором, до задоволення не підлягають. Судом встановлено, що станом на 20.01.2021 відповідач мав сплатити грошові кошти в сумі 14 592,00 грн., з яких 11 400,00 грн. за сумою кредиту та 3 192,00 грн. за нарахованими відсотками. Відповідачем згідно довідки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» сплачено грошові кошти в сумі 6 612,00 грн. (а.с.61). З урахуванням викладеного, суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором в сумі 7 980,00 грн. (14 592,00 грн.(сума, що підлягала до сплати за договором)\~ 6 612,00 грн.(сума, сплачена відповідачем)). Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині тіла кредиту в сумі 7 980,00 грн. Судовий збір у справі, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 621,18 грн, що становить 28,93 % від розміру задоволених судом позовних вимог.

Outcome: partial