Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

09.10.2017 [PERSON] від власного імені та в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] звернулась до суду із позовом до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В., Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, в якому просила суд: визнати недійсним дублікат свідоцтва про право на власність на нерухоме майно (видане Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради на підставі рішення №112 від 29.04.2009), який видано Реєстраційною службою Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 09.07.2014; визнати недійсним дублікат свідоцтва про право на спадщину (видане Балаж Мариною Василівною , нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу 09.08.2011 за реєстровим №1493), який виданий приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. 20.06.2014 за реєстровим №738; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 26.11.2014, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В., між [PERSON] та [PERSON] ; визнати недійсним договір міни від 28.05.2015, посвідчений приватним нотаріусом Дроботя А.В. між [PERSON] та [PERSON] ; судові втрати покласти на відповідачів. 31.05.2018 [PERSON] збільшила позовні вимоги та просила суд окрім вказаних позовних вимог витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] та передати її спадкоємцям за законом померлого [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ): [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 2001 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У шлюбі народилось двоє дітей: [PERSON] , 1999 року народження та [PERSON] 2001 року народження. До 2013 року вони жили разом однією сім`єю в квартирі за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] мав психічні та поведінкові розлади внаслідок зловживання алкоголем, вів асоціальний спосіб життя, виносив гроші із квартири, проявляв агресію по відношенню до неї, вчинив в квартирі пожежу, що призвело до великих майнових втрат. З метою проведення ремонту в квартирі та покупки речей вона взяла споживчий кредит на своє ім`я і виплачувати щомісячно суттєві для сім`ї кошти. Тому, вона забрала дітей і поїхала на заробітки до міста Києва. Розуміючи, що її чоловік [PERSON] має психічні і поведінкові розлади вона за його згодою забрала у [PERSON] правовстановлюючі документи на квартиру. Шлюб з [PERSON] вона не розривала і разом із неповнолітніми дітьми була зареєстрована в квартирі. В свою чергу [PERSON] продовжував зловживати алкоголем і за останні 10 років 7 разів лікувався у стаціонарі Закарпатського наркологічного диспансеру. Психічний та поведінковий розлади почались у [PERSON] після отримання важкої черепно-мозкової травми голови у 2007 році. Він перебував під наглядом нарколога. [PERSON] постійно перебував в стані алкогольного сп`яніння, втрачав адекватність і такий спосіб життя він вів останні 10 років. В грудні 2016 року вона дізналась, що [PERSON] помер [INFO] . В січні 2017 року вона звернулась до нотаріуса і подала заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , в тому числі квартири. Однак, нотаріус повідомила їй, що квартира ще 26 листопада 2014 року була продана [PERSON] [PERSON] , яка в подальшому за договором міни відчужила спірну квартиру [PERSON] . Вважає, що її разом із дітьми було незаконно позбавлено права користування спірною квартирою на підставі заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.10.2014 та знято з реєстрації. При ознайомленні з матеріалами справи вона побачила, що підписи від імені [PERSON] підроблені. За заявою прокурора вказане рішення суду від 10.10.2014 було скасоване. Служба у справах дітей Ужгородської міської ради жодних дозволів на вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право користування яким мають діти, не надавала. Її чоловік [PERSON] при укладенні Доктору купівлі-продажу від 26.11.2014 не міг усвідомлювати його наслідків, адже як зазначено вище, був хворою людиною, мав психічний та поведінковий розлади, знаходився під наглядом нарколога і серолога. Зазначає, що усі оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру знаходились у неї. І тому вважає, що підстав виготовляти дублікати документів не було. Вважає, що внаслідок хвороби і зловживання алкоголем її чоловік не міг займатись відчуженням квартири та виготовленням документів. Вказані дії відбувались поза його [PERSON] волею. З приводу того, що невстановлені особи підробили документи і здійснили незаконне відчуження спірної квартири за її заявою розпочате досудове розслідування кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України. Перераховані обставини в сукупності є підставою для визнання Договору купівлі-продажу від 26.11.2014 недійсним. Визнання недійсними дублікатів документів та договору купівлі-продажу від 26.11.2014 є підставою того, що договір міни від 28.05.2015 є недійсним. Вирішити питання відновлення її прав та прав дітей на квартиру в позасудовому порядку не можливо і тому з огляду на викладене вона звернулася до суду із цим позовом. Ухвалою суду від 02.10.2018 до участі в справі орган опіки та піклування - виконавчий комітет Ужгородської міської ради. Ухвалою суду від 25.02.2021 до участі в справі залучено правонаступника первісного відповідача Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, яким є Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (код ЄДРПОУ 43316386, місцезнаходження за адресою 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, 11), замінивши первісного відповідача його правонаступником. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позові. Наполягала на задоволенні позовних вимог. Пояснила, що [PERSON] приблизно з 2002 року зловживав алкоголем. У 2007 році він отримав травму голови і проблеми з алкоголем посилились. В 2009 році він влаштував в квартирі за адресою [ADDRESS] пожежу. Щоб відновити квартиру вона брала кредит і для його погашення вимушена була в пошуках роботи у 2013 році переїхати до м. Києва разом із дітьми. Правовстановлюючі документи на квартиру вона забрала з собою за згодою з чоловіком. [PERSON] підтримував зв`язок із дітьми і обіцяв залишити квартиру дітям. Наприкінці 2014 року вона дізналась, що її з дітьми було визнано такими, що втратили право користування квартирою заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду. З цього приводу вона зверталась до правоохоронних органів і за заявою прокуратури заочне рішення було скасоване, а позов залишено без розгляду. В січні 2017 року вона дізналась, що [PERSON] помер і звернулась до нотаріуса з питання прийняття спадщини, що відкрилась після його смерті, однак, як було з`ясовано, ще у листопаді 2014 року він відчужив квартиру. Вважає, що квартира відчужена незаконно, оскільки в квартирі були зареєстровані неповнолітні діти, а сам [PERSON] , внаслідок зловживання алкоголем, не розумів, що відбувається. З приводу шахрайських дій невстановлених осіб, які заволоділи квартирою вона звернулась в поліцію та в даний час триває досудове розслідування. Наполягає на задоволенні позову. Представник позивачки [PERSON] адвокат Косаківський В.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Наполягав на задоволенні позову. Стверджував, що [PERSON] не мав наміру позбавляти права користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується тим, що в суд він такий позов не подавав, не підписував, в судові засідання не з`являвся. Відповідно і не мав наміру відчувати спірну квартиру, а мав намір залишити квартиру дітям. Відсутні будь які докази того, що за продаж квартири [PERSON] отримав гроші. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Дрюченко О.С. просив відмовити у задоволенні позову, тому що [PERSON] , усвідомлюючи значення своїх дій, продав належну йому квартиру. Відчуження квартири не відбулось одномоментно, тому що він укладав попередні договори, збирав документи. Відчуження квартири повністю відповідало його волі. Квартира знаходилась в його особистій приватній власності. Позивачі право власності чи користування квартирою не мали. З огляду на викладене просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник служби у справах дітей Ужгородської міської ради (т. 1 а.с. 45), враховуючи інтереси дітей, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Виконавчий комітет Ужгородської міської ради у листі №511/34-26 від 25.10.2018 (т. 2 а.с. 42-43) повідомляє, що орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради не був залучений до участі в справі №308/9642/14-ц про визнання малолітніх [PERSON] , 1999 року народження, [PERSON] , 2001 року народження, такими, що втратили право користування жилим приміщенням та їх зняття з реєстрації за місцем проживання. Органом опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради не надавався дозвіл на укладення договорів купівлі-продажу від 26.11.2014 та міни від 28.05.2015 стосовно квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . З огляду на викладене просили задоволити позов у повному обсязі. Представник Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (т. 1 а.с. 48-52) зазначає, що до управління не заявлено жодних позовних вимог і не є особою, прав і обов`язків якої стосується цей спір, тому просили вирішити спір по суті позовних вимог і відмовити у позові до неналежного відповідача Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. у письмових запереченнях від 27.11.2018 (т. 2 а.с. 91) стверджувала, що нею був виданий на ім`я [PERSON] дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом. При видачі дубліката порушень ніяких не було, тому у задоволенні позову просила відмовити та справу розглядати без її участі. [PERSON] у відзиві від 27.05.2019 (т. 2 а.с. 178-180) позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що [PERSON] на момент укладення договору купівлі-продажу спірної квартири був її одноособовим власником. Позивачка [PERSON] фактично припинила шлюбні відносини з [PERSON] та з дітьми покинула спірну квартиру, переїхавши на постійне проживання до м. Києва. [PERSON] законно отримав дублікати документів. На момент посвідчення договору в квартирі ніхто не був зареєстрованим. [PERSON] під час підписання договору купівлі-продажу був адекватним, все розумів, його волевиявлення було вільним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає за адресою [ADDRESS] . Знає, що в квартирі [ADDRESS] проживала родина [PERSON] : він сам, дружина та двоє дітей. [PERSON] постійно зловживав алкоголем. Влаштував в квартирі пожежі, після останньої жінка з дітьми виїхала. [PERSON] взагалі поводив себе, як людина несповна розуму. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою [ADDRESS] та знає родину [PERSON] . Стверджує, що з 2012 по 2014 рік [PERSON] сильно деградував через зловживання алкоголем. Влаштовував в квартирі пожежі. Зовнішньої [PERSON] мав вигляд людини, що опустилась, мав неохайний вигляд. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] - це її вітчим. Він завжди був в стані алкогольного сп`яніння, і тому вона боялась за свою матір. [PERSON] останні роки поводив себе неадекватно. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працював ріелтором і у 2014 році до нього звернувся знайомий за прізвищем [PERSON] і повідомив, що чоловік хоче продати квартиру. Вони подивились квартиру по [ADDRESS] та з`ясували, що квартира після пожежі в жахливому стані. З [PERSON] 11.07.2014 був підписаний попередній договір продажу квартири, де він виступив покупцем. В квартирі були прописані діти і було багато боргів за комунальні послуги по виконавчій службі. 7000 доларів США він йому передав одразу і 5000 доларів США пізніше по додатковій угоді, всього він передав [PERSON] 12500 доларів США за квартиру. Вони домовились, що вартість квартири становить 25000 доларів США за вирахуванням боргів, які існують за квартирою. Він погашав борги, а [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою щодо дружини і дітей. Він знайшов кінцевого покупця [PERSON] , яка і уклала згодом договір купівлі-продажу спірної квартири із [PERSON] . Під час спілкування з [PERSON] той завжди був тверезим і охайно одягненим, правильно міркував. Коли вже треба було вивільняти квартиру, [PERSON] , маючи гроші від продажу квартири, винайняв в нього житло. В цій квартирі [PERSON] проживав із жінкою на прізвище [PERSON] . Через деякий час [PERSON] повідомила його, що у [PERSON] запій і той розпродає речі з його квартири. Грошей у [PERSON] вже не було. Він звернувся до поліції. В судовому засіданні свідок Парамонов О.В. пояснив, що він, як нотаріус, посвідчував договір купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] . По [PERSON] не можна було сказати, що його дієздатність обмежена. [PERSON] був у нього 4 рази і сумніви в його дієздатності не виникли. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на праві особистої приватної власності, тому згода іншого з подружжя на відчуження квартири була непотрібна. Неповнолітні діти в квартирі зареєстровані не було, про що була надана відповідна довідка. Як би в квартирі були зареєстровані неповнолітні діти, то він не посвідчив би такий договір купівлі-продажу квартири. Суд, вислухавши позивачку, її представника, представника відповідача, свідків, дослідивши надані докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, згідно зі свідоцтва про одруження [NUMBER] 24.03.2001 (т. 1 а.с. 10) [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції у Закарпатські області, про що зроблено актовий запис №123. Згідно зі свідоцтва про народження [NUMBER] (т. 1 а.с. 11) [PERSON] народилась [INFO] та її батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтва про народження [NUMBER] (т. 1 а.с. 12) [PERSON] народився [INFO] та його батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 29.04.2009 (т. 1 а.с. 13-14), витягу про державну реєстрацію прав №28599214 від 05.01.2011 (т. 1 а.с. 15), квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтва про право на спадщину за законом №1493 від 09.08.2011 (т. 1 а.с. 16) [PERSON] успадкував після смерті [INFO] матері [PERSON] частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Із технічного паспорту видно, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , складається із трьох кімнат, житлова площа 39,7 кв.м., загальна площа 63,6 кв.м. Із відповіді Закарпатського обласного наркологічного диспансеру №182101-14 від 06.04.2017 (т. 1 а.с. 18-19) видно, що [PERSON] неодноразово перебував на лікуванні в Закарпатському обласному наркологічному диспансері. Згідно зі свідоцтва про смерть [NUMBER] (т. 1 а.с. 20) [PERSON] помер [INFO] , про що зроблено актовий запис №1363. Згідно з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №46418325 від 13.01.2017 (т. 1 а.с. 21) після смерті [PERSON] зареєстрована спадкова справа. Із договору купівлі-продажу квартири від 26.11.2014 (т. 1 а.с. 22-24), посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В., видно, що [PERSON] продав [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , за 400000 гривень. Із договору міни квартири від 28.05.2015 (т. 1 а.с. 25-26), посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В., видно, що [PERSON] обміняла квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , та належить [PERSON] . Від імені [PERSON] діяв [PERSON] . Згідно з витягу №38220116 від 28.05.2015 (т. 1 а.с. 27-28) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №78092234 (т. 1 а.с. 29) квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.10.2014 (т. 1 а.с. 30-31) позов [PERSON] до [PERSON] , яка діє від свого імені та як законний представник неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Ужгородський МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області, про визнання осіб таких, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття їх з реєстрації за місцем проживання - задоволено. Визнано [PERSON] , 1963 року народження, [PERSON] ,1999 року народження, та [PERSON] , 2001 року народження, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Постановлено зняти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку в будинку [ADDRESS] . Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.10.2015 (т. 1 а.с. 32-33) заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10.10.2014 по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , яка діє від свого імені та як законний представник неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Ужгородський МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про визнання осіб таких, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття їх з реєстрації за місцем проживання - скасовано. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.01.2016 (т. 1 а.с. 34) позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , яка діє від свого імені та як законний представник неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Ужгородський МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття їх з реєстрації за місцем проживання - залишено без розгляду. Згідно з повідомленням ГУНП в Закарпатській області №19006/106/25/1-217 від 06.06.2017 (т. 1 а.с. 35) за заявою [PERSON] розпочате досудове розслідування за ч. 1 ст. 190 КК України за фактом незаконного заволодіння квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Із відповіді Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Ужгородської міської ради №18-04/430 від 13.11.2018 (т. 2 а.с. 62-79) видно, що надано копії документів, на підставі яких посадовими особами реєстраційної служби реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 09.07.2014 р. (номер запису про право власності 6278823) оформлено та видано дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видано виконавчим комітетом Ужгородської міської ради на підставі рішення №112 від 29.04.2009, а саме: заява про державну реєстрацію; довіреність №576 від 18.06.2014 р., посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського МНО Куліковим М.В.; копія свідоцтва, виданого 24.04.2009 р. виконавчим комітетом Ужгородської міської ради; копія технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , виданого ТОВ «УЖ-ІНВЕНТАРИЗАТОР»/код 38628971/20.06.2014 р.; свідоцтво № [NUMBER] від 09.07.2014, видане взамін втраченого свідоцтва про право власності, яке видане Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради згідно рішення №112 від 29.04.2009 р.; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №24037408 від 09.07.2014 р.; картка прийому заяви №14300113. Згідно з відповіді приватного нотаріуса Дністрян О.М. №103/02-14 від 09.11.2018 (а.с. 80-89), надано копію спадкової справи №1/2017, заведену 13.01.2017, що містить: заяву [PERSON] ; копію паспорта [PERSON] ; копію свідоцтва про одруження; копію свідоцтва про смерть [PERSON] . Згідно з відповіді приватного нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. №243 від 26.11.2018 (т. 2 а.с. 92-95), надано документи на підставі яких був виданий дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , а саме: копія заяви щодо видачі дублікату Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.06.2014; копія довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Куліковим М.В. 18.06.2014 за р.№576; копія Повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреності) №26994477 від 20.06.2014. Згідно з відповіді ДП «Національні інформаційні системи» міністерства юстиції України (т. 2 а.с. 96-98), надано Повний витяг з Єдиного реєстру довіреностей від 09.11.2018 №37883383. Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.08.2015 (т. 2 а.с. 112-114) [PERSON] було визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України, та призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком два роки. На підставі ст. 75,76 КК України звільнено засудженого [PERSON] від відбування призначеного покарання. Покарання призначено за те, що [PERSON] із квартири [ADDRESS] , по місцю свого тимчасового проживання, дозвіл на яке надав власник даної квартири [PERSON] 03.12.2014, 06.12.2014, 09.12.2014, 09.02.2015 скоював крадіжки побутових речей. Згідно з відповіді Обласного клінічного центру нейрохірургії та неврології №413/01.11-09 від 30.09.2019 (т. 2 а.с. 217-219) хворий [PERSON] дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні у ОКЦНН у період з 27.01.2007 по 06.02.2007, про що свідчить «Карта пацієнта який вибув із стаціонару» форма ПОД № 066/0 (копія додається) з діагнозом: Відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку важкого ступеню, перелом правої скроневої кістки, з переходом на основу черепа. Гостра епідуральна гематома справа, забій лівої скроневої долі (код по МКХ 10: 806.4). Медична карта хворого [PERSON] у архіві відсутня. Із відповіді КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради №836/01-6 від 19.08.2020 (т. 3 а.с. 48) видно, що померлий [PERSON] , [INFO] , проживаючий в м. Ужгород, у період 27.11.2016 на стаціонарному лікуванні у закладі не знаходився. Згідно з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть №00027229655 від 30.07.2020 (т. 3 а.с. 54) дата смерті [PERSON] [INFO] , причина смерті: гострий геморагічний некроз підшлункової залози. Згідно з висновку судово-психіатричної експертизи №167 від 12.11.2020 (т. 3 а.с. 59-64): 1. Померлий [PERSON] , [INFO] при підписанні договору продажу квартири 26.11.2014 виявляв ознаки психічного розладу у вигляді алкогольної залежності з характерними змінами особистості, яка протікала на фоні наслідків важкої відкритої черепно-мозкової травми (січень 2007 р.) та супроводжувалась супутньою соматичною патологією (алкогольною хворобою печінки, ішемічною хворобою серця, кардіосклерозом атеросклеротичним, гіпертонічною хворобою). Психічний розлад [PERSON] не позбавляв його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними під час укладення договору продажу квартири 26.11.2014, але істотно впливав на його здатність повною мірою вільно та усвідомлено приймати та реалізовувати рішення та прогнозувати наслідки своїх дій. Із висновку судової почеркознавчої експертизи №9456 від 26.05.2021 (т. 3 а.с. 156-167) видно, що: 1. Підпис праворуч від друкованого тексту « [PERSON] » у позовній заяві [PERSON] від 22.07.2014 виконаний не [PERSON] , а іншою особою.; 2. Підпис ліворуч від рукописного тексту « [PERSON] » у заяві [PERSON] 09.10.2014 виконаний не [PERSON] , а іншою особою.; 3. Рукописні записи у заяві [PERSON] від 09.10.2014 виконані не [PERSON] , а іншою особою. Із висновку судової почеркознавчої експертизи №4/281 від 18.09.2020 (т. 3 а.с. 168-189) видно, що: 1. Рукописний текст (рукописні записи) у заявах від імені [PERSON] від 28.08.2014, [PERSON] від 26.08.2014, [PERSON] від 28.07.2014 виконаний громадянкою [PERSON] ; 2. Підпис у заяві [PERSON] від 28.08.2014 від імені [PERSON] виконаний не громадянкою [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису. Згідно з довіреності від 07.08.2014 (т. 4 а.с. 67) [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатись належною йому квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Згідно з заяви [PERSON] від 07.08.2014 (т. 4 а.с. 68), посвідченої приватним нотаріусом Парамоновим О.В., [PERSON] повністю розрахувався з ним за квартиру [ADDRESS] у розмірі еквівалентному 25000,00 (двадцяти п`яти тисячам) доларам США з оплатою цієї суми у гривнях за середнім комерційним курсом банківських установ станом на 07.08.2014. Будь-яких матеріальних, майнових чи немайнових претензій до [PERSON] , стосовно зазначеного нерухомого майна він не має і в майбутньому не матиме. Згідно з попереднього договору від 11.07.2014 (т. 4 а.с. 72-73) [PERSON] та [PERSON] домовились в строк до 12.09.2014 укласти договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , за ціною еквівалентною 25000,00 (двадцяти п`яти тисячам) доларам США з оплатою цієї суми у гривнях за середнім комерційним курсом НБУ. В забезпечення своїх обов`язків [PERSON] сплатив [PERSON] 82950 гривень, що еквівалентно 7000 доларів США. Згідно з додаткового договору від 29.07.2014 (т. 4 а.с. 69-70) до попереднього договору від 11.07.2014 [PERSON] сплатив [PERSON] забезпечувальний платіж у сумі 148125,00 гривень, що еквівалентно 12500,00 доларів США, в тому числі 7000 доларів США за попереднім договором від 11.07.2014. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). За правилом частини першої статті 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 ЦК України), є нікчемним. Згідно з частиною першою статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Зі змісту частини першої статті 71 ЦК України, частини першої статті 224 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його вчинено опікуном всупереч інтересам дитини без дозволу органу опіки та піклування, згода цього органу необхідна лише у випадку, коли дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується. [PERSON] станом на 2014 рік є батьком неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , отже на нього поширювалися обмеження, передбачені статтею 71 ЦК України. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Згідно з положеннями частин четвертої та п`ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. В даному випадку судом встановлено, що неповнолітні діти [PERSON] , а саме [PERSON] 1999 року народження та [PERSON] 2001 року народження були зареєстровані в квартирі, за адресою: [ADDRESS] , за місцем реєстрації батьків [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.10.2014 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , було визнано [PERSON] та неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням: квартирою за адресою: [ADDRESS] . Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради до участі у розгляді цієї цивільної справи, не залучався. Вказане рішення суду стало підставою для зняття неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відсутність зареєстрованих за адресою [ADDRESS] неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] дала змогу приватному нотаріусу Парамонову О.В. 26.11.2014 посвідчити договір купівлі-продажу квартири, за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] без дозволу органу опіки і піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, формально не порушуючи вимоги ст. 177 СК України. Однак, як було встановлено судом, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.10.2015 заочне рішення суду від 10.10.2014 про визнання [PERSON] та неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, квартирою, за адресою: [ADDRESS] було скасовано. Та ухвалою суду від 22.01.2016 позов [PERSON] залишено без розгляду з огляду на повторну неявку позивача. Крім того, як було встановлено під час розгляду цієї цивільної справи, проводиться досудове розслідування з приводу шахрайства за ч. 1 ст. 190 КК України, щодо заволодіння квартирою, за адресою: [ADDRESS] , в ході якого проведено ряд почеркознавчих експертиз, які чітко встановили, що позовну заяву, інші документи цивільної справи № 308/9642/14-ц [PERSON] не підписував, позов не подавав, до суду не являвся. Доказів того, що з позовом від його імені зверталась інша особа суду не надано. Також, зняття неповнолітніх дітей з реєстрації за адресою: [ADDRESS] відбулося з порушенням, оскільки діти повинні обов`язково бути перереєстровані за іншою адресою, однак доказів такої перереєстрації суду не надано. З огляду на викладене, суд вважає, що договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений 26.11.2014 між [PERSON] та [PERSON] , суперечить правам та інтересам його неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , не відповідає вимогам ст. ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 177 СК України, а тому визнається судом з цих підстав недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно з позиції Верховного суду для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (Постанова ВС у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2023 року у справі № 696/220/21). В даному випадку, згідно з висновку судово-психіатричної експертизи №167 від 12.11.2020, [PERSON] при підписанні договору продажу квартири 26.11.2014 виявляв ознаки психічного розладу. Психічний розлад [PERSON] не позбавляв його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними під час укладення договору продажу квартири 26.11.2014, але істотно впливав на його здатність повною мірою вільно та усвідомлено приймати та реалізовувати рішення та прогнозувати наслідки своїх дій. Таким чином, для застосування судом положень ч. 1 ст. 225 ЦК України, суд не вбачає. Суд критично ставиться до показів свідка [PERSON] та наданих ним довіреності від 07.08.2014 (т. 4 а.с. 67), заяви [PERSON] від 07.08.2014 (т. 4 а.с. 68), попереднього договору від 11.07.2014 (т. 4 а.с. 72-73) та додаткового договору від 29.07.2014 (т. 4 а.с. 69-70), згідно з яких [PERSON] сплатив [PERSON] всього 25000 доларів США, оскільки [PERSON] не є стороною договору купівлі-продажу, укладеному 26.11.2014 між [PERSON] та [PERSON] . Суду не надано жодного доказу того, що [PERSON] якимось чином відступав свої права покупця [PERSON] , вона проводила з ним розрахунки чи він надавав їй послуги ріелтора, тощо. Позивачка стверджувала, що [PERSON] гроші за продану квартиру не отримав, що слугувало, в свою чергу, також однією з підстав для початку досудового розслідування за ст. 190 КК України. Суду надані свідком [PERSON] нотаріально посвідчені документи про те, що [PERSON] розрахувався з [PERSON] за продану квартиру, однак, як зазначено вище, [PERSON] не є стороною договору купівлі-продажу квартири від 26.11.2014. Сторонами вказаного договору є [PERSON] , як покупець, та [PERSON] , як продавець, однак суду не доведено, що [PERSON] сплатила [PERSON] вартість квартири вказану в договорі у 400 000 гривень. Суд критично ставиться до того, що в п. 4 вказаного договору вказано, що розрахунок між сторонами здійснено до підписання цього договору, що сторони не мають одна до одної претензій стосовно розрахунків, оскільки жодного доказу того, що [PERSON] отримав від [PERSON] 400 000 гривень суду не надано. В своєму відзиві [PERSON] взагалі не повідомляє про те, що оплачувала [PERSON] вартість квартири. Твердження [PERSON] про те, що він оплачував борги [PERSON] , що він сплатив йому 25000 доларів США, суд не приймає до уваги, оскільки такі нічим не підтверджені, та [PERSON] не є стороною договору від 26.11.2014. Докази того, що [PERSON] відступив право покупця [PERSON] суду не надано. З огляду на викладене суд вважає, що відсутні докази того, що [PERSON] виконала таку істотну умову договору купівлі-продажу квартири, як оплата вартості квартири. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно, оскільки договір купівлі-продажу квартири, укладений 26.11.2014 між [PERSON] та [PERSON] , визнано судом недійсним, відповідно [PERSON] не мала прав розпоряджатись квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , тому з огляду на викладене суд вважає, що договір міни квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , від 28.05.2015, посвідчений приватним нотаріусом Дроботя А.В. між [PERSON] та [PERSON] , слід визнати недійсним. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними дубліката свідоцтва про право на власність на нерухоме майно та дубліката свідоцтва про право на спадщину слід зазначити, що дублікатом є другий примірник документа, що повинен містити ті ж відомості, що й оригінал, а його видача полягає у відтворенні оригінального тексту, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин, в даному випадку з причин того, що сама позивачка [PERSON] забрала оригінали вказаних документів у [PERSON] . На думку суду, дублікат свідоцтва про право на власність на нерухоме майно та дублікат свідоцтва про право на спадщину, які повністю відповідають оригіналам, не мають самостійного значення і сили правочину, оскільки їх видання не встановлює, не змінює і не припиняє цивільних прав та обов`язків, а є документом, який лише дублює, відтворює зміст попереднього документа, та не може порушувати права позивача. Тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними дублікатів свідоцтва про право на власність на нерухоме майно та дубліката свідоцтва про право на спадщину слід відмовити. Щодо позовних вимог про витребування (віндикаційний позов) з чужого незаконного володіння [PERSON] квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та повернути її [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] слід зазначити, що позивачкою обрано невірний спосіб захисту, оскільки із позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння має право звернутись до суду тільки власник, який втратив можливість володіння річчю або титульний володілець, тобто особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами. В даному випадку судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не були власниками чи титульними володільцями вказаної квартири, тому у задоволенні такої позовної вимоги слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed