Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

В провадженні суду перебуває позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування завданої шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18.09.2017 р. [PERSON] керуючи автомобілем «DЕАWOO CENTRA» д.н.з. [NUMBER] та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу по вул. Коновальця м. Тернопля не була достатньо уважна, не стежила належно за дорожньою обстановкою та відповідно не реагувала на її зміну, порушила правила ПДР України, які зобов`язували її не створювати небезпеку для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян завдавати збитків, не зменшила швидкість керованого нею автомобіля, не зупинились перед нерегульованим пішохідним переходом, а здійснила на неї наїзд автомобілем в момент коли на цьому нерегульованому пішохідному переході вона переходила проїзну частину дороги. Від цього наїзду автомобіля вона відлетіла та сильно вдарилась тілом об асфальт. На місце події [PERSON] працівників поліції не викликала, коли вона, перебувала в шоковому стані завезла в приймальне відділення ТОДКЛ, а потім не повідомивши про факт ДТП поліцію, та близьких не назвавши свого прізвища, телефону відвезла її за місцем навчання в ТНПУ ім. Гнатюка та залишила. В приміщенні ТНПУ ім. Гнатюка позивачці стало погано, почала відчувати нестерпну біль, тому поїхала в ТОДКЛ та була госпіталізована в хірургічне відділення з діагнозом: забій лівого стегна, лівої клубової ділянки, забій лівих кульшавого та колінного суглобів, підозра на забій лівої нирки, скарги на болі в лівій половині тазу, лівому коліні, обмеження рухів ногою. На підставі повідомлення лікаря ТОДКЛ, 18.09.2017 р. слідчим СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області до ЄРДР спочатку були внесені відомості за №12017210010003076, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за фактом наїзду на не невстановленим водієм автомобіля «DЕАWOO CENTRA» д.н.з. [NUMBER] та заподіяння тілесних ушкоджень. У результаті дорожньо-транспортної пригоди їй було спричинено тілесні ушкодження у вигляді припухлості та синця лівої половини тазу та зовнішньої поверхні лівого стегна, закритого перелому тіла 11-го грудного хребця вздовж передньо-верхньої замикаючої пластинки, які супроводжувались тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Водій [PERSON] як на досудовому слідстві так і в суді свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а саме наїзду автомобілем на пішохідному переході та спричинення їй середньої тяжкості тілесних ушкоджень не визнала. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 15.10.2020 року звільнено від кримінальної відповідальності [PERSON] , обвинувачену у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження №12017210010003076 від 18 вересня 2017 року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито. Цивільний позов потерпілої [PERSON] до [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди - залишено без розгляду, роз`яснено потерпілій її право пред`явлення такого позову в порядку цивільного судочинства. Вважає, що в результаті неправомірних дій [PERSON] , їй [PERSON] завдано матеріальної шкоди, яка підтверджується\~квитанціями та\~фіскальними чеками\~на суму\~3\~556\~грн.,\~а також\~моральну шкоду, яку вона оцінює в 500000грн., зазначаючи, що вона зазнала моральних, фізичних та психологічних страждань, які проявлялись в сильних болях як під час заподіяння травм, так і в подальшому, при лікуванні, необхідності приймати знеболювані медикаменти, вона не могла сидіти, спати, була місяцями прикута до ліжка в корсеті, змушена ходити в ньому, це в той час коли по 4 години до цього тренувалась, це спричинило мені дискомфорт, моральні страждання, не могла продовжувати життя в звичному для неї та її сім`ї ритмі, також була змушена перевестись в ТНПУ на заочну форму навчання, лікуватись за межами України. Окрім цього, вона повинна регулярно проводити лікування та спостереження за станом свого здоров`я у лікарів. Це постійно нагадувало їй про пережите і завдало моральних страждань, тривогу з приводу того, що вона більше не має повноцінного здоров`я, що має і надалі матиме негативні наслідки у сімейному та суспільному житті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, подано відзив на позов, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог просить відмовити, зазначивши, що вину [PERSON] не було встановлено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства. Судовий розгляд кримінального провадження був проведений не повно, а саме [PERSON] показів в якості обвинуваченої не надавала, вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнала, факт наїзду на позивачку заперечила. Окрім того цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована полісом №АК1130823 ПрАТ СК Провідна, тому позивач мала б звернутися до страховика за відшкодуванням шкоди завданої у ДТП, так як уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, саме страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди і лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), мала б сплачувати особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність. Вважає, що позивачем не надано жодних належних та достовірних доказів, які б змогли підтвердити повторне перебування на стаціонарному лікуванні, а відповідно необхідність проведення витрат пов`язаних із цим лікуванням. Таким чином, розмір заявленої матеріальної шкоди не може бути прийнятим до уваги, оскільки обставини, на які посилається позивач не підтвердженні жодними належними та достовірними доказами. Позовні вимоги стосовно розміру моральної вважає необґрунтованими та явно завищеними, та такими що не відповідають характеру та ступеню завданої моральної шкоди. Також не підтверджено доказами обґрунтування моральної шкоди, не зазначено, в результаті яких саме розрахунків складено розмір визначеної шкоди. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних обставин. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 15.10.2020 року звільнено від кримінальної відповідальності [PERSON] , обвинувачену у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 12017210010003076 від 18 вересня 2017 року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито. Цивільний позов потерпілої [PERSON] до [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди - залишено без розгляду, роз`яснено потерпілій її право пред`явлення такого позову в порядку цивільного судочинства. Цивільний позов прокурора Тернопільської місцевої прокуратури Самойлова П.Г. в інтересах держави в особі Фінансового управління Тернопільської обласної ради до [PERSON] про стягнення коштів на користь обласного бюджету, витрачених на лікування потерпілої від злочину - залишено без розгляду. Ухвалою вставлено: «Обвинувачена [PERSON] , 18 вересня 2017 року, приблизно о 08 годині 30 хвилин керувала автомобілем «Deawoo Gentra», р.н. [NUMBER] та рухалась крайньою лівою смугою руху вул. Коновальця м. Тернопіль в бік пр. Злуки. Рухаючись у вказаному напрямку, зі швидкістю приблизно 30-40 км/год., і наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі - ПДР України), а також дорожньою розміткою 1.4.1 ПДР України та який встановлений перед перехрестям вул. Коновальця та вул. Рєпіна, водій [PERSON] не була достатньо уважна, не стежила належно за дорожньою обстановкою та відповідно не реагувала на її зміну, чим порушила вимоги пунктів 1.5., 2.3. (б) ПДР України, які зобов`язували її своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Так, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити, що попереду, праворуч від неї у попутному напрямку, перед вказаним нерегульованим пішохідним переходом зупинився невстановлений автомобіль, водій [PERSON] , в порушення вимог п. 18.4. ПДР України, вчасно не зменшила швидкість руху керованого нею автомобіля «Deawoo Gentra» р.н. [NUMBER] , не зупинилась перед нерегульованим пішохідним переходом, щоб переконатися, що на ньому немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а продовжувала рух у зазначеному напрямку. Унаслідок порушення вищевказаних пунктів правил, [PERSON] не забезпечила безпеку дорожнього руху та поставила себе в такі умови, що виїхавши на нерегульований пішохідний перехід, допустила наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїзну частину дороги в спокійному темпі ходьби справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «Deawoo Gentra», р.н. [NUMBER] . У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді припухлості та синця лівої половини тазу та зовнішньої поверхні лівого стегна, закритого перелому тіла 11-го грудного хребця вздовж передньо-верхньої замикаючої пластинки, який супроводжувались тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Порушення водієм [PERSON] вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілій [PERSON] тілесних ушкоджень середньої тяжкості.» В ході проведення досудового розслідування було проведено ряд судово-медичних експертиз. Висновком комісійної судово-медичної експертизи №33 від 25 травня 2018 року, згідно якого у неповнолітньої [PERSON] при госпіталізації 18 вересня 2017 року у Тернопільську обласну дитячу клінічну лікарню, подальшому стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні до 27 вересня 2017 року та наступному амбулаторному лікарському спостереженні, за результатами проведених клініко-інструментальних досліджень (комп`ютерної томографії 25 вересня 2017 року, 02 січня 2018 року тощо), були виявлені такі травматичні зміни механічного походження: - закритий перелом тіла 11-го грудного хребця на фоні його дегенеративно - дистрофічного (хворобливого) ураження (по переднє-задній поверхні тіла хребця, в ділянці передньої стінки хрящового вузла Шморля); - травма лівої половини тазу і лівої нижньої кінцівки у виді синця із забиттям м`яких тканин клубової ділянки і стегна, а також клінічні прояви забиття кульшового і колінного суглобів (припухлість м`яких тканин у цих ділянках, біль, обмеження рухів). Вказані ушкодження, зважаючи на їх види (перелом, синець, забиття м`яких тканин), спричинені дією тупих предметів, незадовго до госпіталізації [PERSON] в Тернопільську обласну дитячу лікарню, що підтверджується відсутністю ознак загоєння зовнішніх травматичних змін на час її вступу у лікувальний заклад та рентгенологічних ознак зрощення перелому хребця за даними комп`ютерної томографії 25 вересня 2018 року. Виникнення виявлених у [PERSON] ушкоджень, зокрема перелому тіла 11-го грудного хребця, за наведених у постанові обставин дорожньо-транспортної пригоди 18 вересня 2017 року - наїзду автомобілем на пішохода, не виключається. Згідно з п. 4.7 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» - МОЗ України, Київ, 1995), за наявності прямого причинного зв`язку між травмою і її наслідком, що має місце в даному випадку, ушкодження хворобливо змінених тканин оцінюється за ступенем тяжкості як ушкодження здорових. Отже, виявлений у [PERSON] закритий перелом тіла 11-го грудного хребця на фоні його дегенеративно-дистрофічного (хворобливого) ураження належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки він не був небезпечним для життя, проте потяг за собою тривалий (понад 3 тижні) розлад здоров`я (пп. 2.2.1 а/, в/, п. 2.2.2 вищевказаних «Правил»). Виявлена у [PERSON] травма лівої половини тазу і лівої нижньої кінцівки у виді синця із забиттям м`яких тканин клубової ділянки і стегна, а також проявами забиття кульшового і колінного суглобів за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень - п. 2.3.5 «Правил». Вищезазначені ушкодження не властиві для таких, що виникають при падінні пішохода на площині («з висоти власного зросту»). Висновком повторної комісійної судово-медичної експертизи №310/18 від 25 квітня 2019 року, згідно якого [PERSON] у результаті події, яка мала місце 18 вересня 2017 року отримала наступні тілесні ушкодження: - закритий перелом тіла 11-го грудного хребця вздовж передньо-верхньої замикаючої пластинки; - припухлість та синець лівої половини тазу та зовнішньої поверхні лівого стегна. Вищевказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких не знайшли свого відображення в морфологічних характеристиках тілесних ушкоджень, можливо в строк і при обставинах вказаних в постанові. За ступенем тяжкості ушкодження можна розділити на наступні групи: - закритий перелом тіла 11-го грудного хребця зазвичай приводить до розладу здоров`я на строк більше як 3 тижні і за цією ознакою відповідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України 17 січня 1995 року № 6 відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості; - припухлість та синець, як кожне окремо так і в сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень відповідно до вищезазначених «Правил». Різна анатомічна локалізація тілесних ушкоджень та їх характер виключають можливість утворення їх при одноразовому падінні на площину. Також, стороною обвинувачення надано висновок судово-медичної експертизи №1828 від 29 грудня 2017 року, згідно якого у [PERSON] при госпіталізації 18 вересня 2017 року у Тернопільську обласну клінічну лікарню за результатами клінічного обстеження був виявлений синець із забиттям м`яких тканин лівої клубової ділянки і лівого стегна. Вказаний вище синець утворився від дії тупого предмета незадовго до госпіталізації у лікувальний заклад, що підтверджується його видом та відсутністю даних про загоєння. Виявлений у [PERSON] синець за ступенем тяжкості належить до легкий тілесних ушкоджень - п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995). Зазначений у медичній карті діагноз « [INFO] », відповідно до змісту п. 4.6 цих «Правил», не може підлягати експертній оцінці, оскільки був виставлений на підставі суб`єктивних даних і не підтверджений об`єктивними відомостями. Виставлений [PERSON] діагноз «Закритий компресійний перелом тіла Th11 (першого) ст.», не може підлягати експертній оцінці при визначенні характеру і ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки при вивченні наданих томографічних сканів хребта від 25 вересня 2017 року на ім`я [PERSON] , виявлені патологічні рентгенологічні зміни тіла 11-го грудного хребця у виді крайової кісткової фрагментації, які виникли задовго до 18 вересня 2017 року, є проявами дегенеративно-дистрофічних хворобливих процесів у грудному відділі хребта. Зазначене вище ушкодження зважаючи на його локальний характер, описані в медичній карті морфологічні властивості і розташування не властиве для виникнення при падінні з висоти власного росту (на площині). Утворення його за умови наїзду автомобілем на пішохода, як про це зазначено у постанові, не виключається. При розгляді кримінального провадження № 12017210010003076 від 18 вересня 2017 року судом не взято до уваги висновок судово-медичної експертизи №1828 від 29 грудня 2017 року. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61 -22598св 18); від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження № 61-3321св18). За змістом ст. 22 ЦК України, майнова шкода відшкодовується шляхом відшкожування збитків та іншими способами. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Вищенаведене зумовлює необхідність для позивача при розгляді цивільної справи довести як сам по собі факт порушення її прав подію (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення), так і вину відповідача у заподіянні шкоди, а також належним чином обґрунтувати вид та розмір шкоди, спричиненої діями відповідача. На підставі ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана фізичній особі джерелом підвищеної небезпеки (під котрим, зокрема, розуміється діяльність, пов`язана зі використанням, утриманням та зберіганням транспортних засобів) підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка на відповідній правовій підставі володіє даним транспортним засобом. Відповідно до п.4 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 15.10.2020 року у кримінальному провадженні відносно [PERSON] внесеним до ЄРДР №12017210010003076 від 18 вересня 2017 року, встановлена протиправна дія заподіювача шкоди, порушення як особою, яка керувала транспортним засобом п. 18.4 ПДР України, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди і спричиненням потерпілій [PERSON] тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК1130823 ПрАТ СК Провідна. Згідно п.9.1 та п.9.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла момент ДТП) страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно вимог ст. 6 вказаного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Поряд з цим, обов`язок страховика по виплаті страхового відшкодування не є безмежним, і згаданий вище Закон, покладаючи цей обов`язок на відповідача, одночасно наділяє його правом переконатись та перевірити, чи подія відноситься до страхового випадку, і такому праву страховика, виходячи з вимог ст. 33-1 Закону, кореспондується обов`язок учасників ДТП сприяти в проведенні розслідування. Кваліфікуючою ознакою страхового випадку, як події, яка породжує обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування, виходячи зі змісту ст. 6 Закону, є цивільно-правова відповідальність застрахованої особи, яка може виникати виключно за наявності вини такої особи у настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 33.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок встановлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необгрунтованим виплатам. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У даному випадку факт вчинення ДТП, вини [PERSON] та виникнення цивільно-правових наслідків підтверджується ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 26.02.2021року, однак про факт настання страхового випадку повідомлено не було, й, зважаючи на поведінку відповідачки, котра замість повідомлення потерпілої та страховика про страховий випадок, а натомість переконувала позивачу сказати що остання просто впала на бордюр, діяла недобросовісно, а тому вимога про відшкодування шкоди з [PERSON] є цілком виправданою та законною. Так, положеннями ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регламентовано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Поряд з цим, визначений вказаним Законом порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий у розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає права особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Застосування положень Закону України №1961-IV у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого. Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі ст.ст. 15, 16 ЦК України. 25.09.2017 р. за направленням лікаря у кабінеті спіральної комп`ютерної томографії медичного центру ТОВ «Мевіз» Метельській А.Я. було проведено комп`ютерну томографію попереково-крижового відділу, зроблено висновок: Перелом тіла хребця Тh11 вздовж передньо-верхньої замикаючої пластики. Незначний антилістез хребця ТИ 10. Протрузїі міжхребцевих дисків Тh11, L1-L2, L2-L3, L3-L4, L4-L5, L5-S1. Помірно виражені cпондилоартроз поперекового відділу хребта. Кили Шморля хребців Тh8- Тh11. Згідно протоколу УЛЬТРАЗВУКОВОГО ОБСТЕЖЕННЯ ПІДШКІРНО-ЖИРОВОЇ КЛІТКОВИНИ від 12.01.2018року, при УЗД А.Метельської підшкірно-жирової клітковини латеральної поверхні правої долоні візуалізуєтья утвір неоднорідної структури, із наявним кровоплином, розмірами 27х10мм, висновок: уз ознаки кавернозної гемангіоми. Відповідно до висновку Магнітно-резонансної томографії правої кисті обстеженої [PERSON] 05.05.2018року: Отримані МР-дані характерні для судинної (венозної) мальформації правої кисті, в ліктьовій частині. Реактивний локальний випіт навколо горохоподібної кісточки. На підтвердження вимог заявленого цивільного позову у якості доказів спричинення матеріальної шкоди долучено копії фіскальних чеків по оплаті комп`ютерної томографії попереково-крижового відділу на суму 750грн. від 25.09.2017року, 850грн. від 02.01.2018року, 850грн. від 02.08.2018року, копія товарного чеку ФОП [PERSON] на сум 945гн. від 27.01.2018року про придбання еластичного корсету Variteks, та копія фіксального чеку Тернопільської обласної клінічної між лікарняної аптеки №157 від 18.09.2017року на суму 61,55грн. Всього на суму 3456,55грн. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням її майна. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає: а) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; б) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; в) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; г) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК). З наведених положень можна зробити висновок, що моральна шкода - це фізичні або душевні страждання, завдані фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю (ч. 1 ст. 1167 ЦК), якими порушуються її особисті немайнові права або які посягають на належне фізичній особі майно, а також приниження честі, гідності, ділової репутації фізичної або юридичної особи. Крім цього, \~ \~ \~ \~відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ст. 23 ЦК України). Проте в будь-якому випадку при встановленні факту моральної шкоди потрібно керуватись критеріями загальнолюдських цінностей. Позивач [PERSON] зазначає, що внаслідок злочинних дій [PERSON] , зазнала значних моральних, фізичних та психологічних страждань, які проявлялись в сильних болях як під час заподіяння травм, так і в подальшому, при лікуванні, необхідності приймати знеболювані медикаменти, вона не могла сидіти, спати, була місяцями прикута до ліжка в корсеті, змушена ходити в ньому, це в той час коли по 4 години до цього тренувалась, це спричиняло їй дискомфорт, моральні страждання, вона не могла продовжувати життя в звичному ритмі, також була змушена перевестись в ТНПУ на заочну форму навчання, лікуватись за межами України. Окрім цього, вона повинна регулярно проводити лікування та спостереження за станом свого здоров`я у лікарів. Це постійно нагадує їй про пережите і завдає моральних страждань, тривогу з приводу того, що вона більше не має повноцінного здоров`я, що має і надалі матиме негативні наслідки у сімейному та суспільному житті. Окрім того звертає увагу на те, що вона є майстром спорту України із спортивної гімнастики, що підтверджується посвідченням №2900 Міністерства молоді і спорту України, багаторазово брала участь у змаганнях і чемпіонатах, займала призові місця, про свідчать грамоти і дипломи, долучені до матеріалів справи, а травма завдана в результаті ДТП зруйнувала її мрії по досягненні ще більших вершин в спортивній гімнастиці забрала і завдала емоційного дискомфорту, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності. З метою встановлення об`єктивної істини у справі в судовому засіданні допитано свідків [PERSON] матір позивача та [PERSON] подругу позивача, які суду пояснили, що після отриманої травми [PERSON] перебувала у пригніченому стані, вона змушена була ходити та тренувалась у корсеті, це спричиняло дискомфорт, моральні страждання, вона була змушена перевестись на заочну форму навчання, лікуватись за межами України. Враховуючи наведене суд вважає, що позивачу [PERSON] завдано моральної шкоди, яку вона зазнала через душевні страждання, у зв`язку із ушкодженням здоров`я і яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Оцінюючи розмір компенсації завданої позивачу моральної шкоди суд враховує характер завданої шкоди, та надані докази в обґрунтування посилань позивача на ті наслідки, що виникли після завданої шкоди. Так, з урахуванням встановлених судом порушень законних прав позивача з вини відповідача, що призвели до моральних страждань у вигляді душевного хвилювання з цього приводу, незручностях завданих ушкодженням здоров`я, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а тому відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача компенсація за спричинену моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі 60000 грн. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача а користь позивача 3456, 55 гривень завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, та 60 000 гривень завданої моральної шкоди. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір, в розмірі 1073, 60 гривень. \~\~

Outcome: partial