Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Позивач\~ [PERSON] , житель [ADDRESS] , в інтересах якого діє представник - адвокат Гермаковський Олександр Іванович (58002, м. Чернівці, вул. Шептицького, 12/11),\~звернувся в суд з позовом до\~ [PERSON] , жительки [ADDRESS] , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Служба у справах дітей Городенківської міської ради Івано-Франківської області (м. Городенка вул. Шевченка, 77 Івано-Франківська область), в якому просить передати дитину [PERSON] , [INFO] від [PERSON] до батька [PERSON] для проживання разом з ним. Обгрунтовуючи позов вказує на те, що рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 20.09.2022 у справі №342/509/21 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні неповнолітнього сина задоволено повністю. Рішенням суду встановлено способи участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON] , а саме: зважаючи на стан здоров`я дитини, погодні умови, щопонеділка та щосереди з 16.00 год. до 17.00 год., перші чотири зустрічі в присутності матері дитини, за місцем проживання матері або в громадських місцях (на дитячому майданчику); зважаючи на стан здоров`я дитини, погодні умови, перший та третій тиждень місяця з 16.00 год. п`ятниці до 15.00 год. неділі, за місцем проживання батька чи в громадських місцях; за цілковитою та добровільною згодою дитини, половина осінніх, зимових, весняних шкільних канікул та третина літніх шкільних канікул за місцем проживання батька; один день [PERSON] та Великодніх свят за домовленістю між батьками та згодою дитини; необмежене спілкування з дитиною особисто засобами телефонного, електронного ( за наявності таких), поштового та іншого засобу зв`язку, що не передбачають фізичного спілкування між батьком та дитиною; інші дні, не передбачені рішенням суду, а саме: святкові, пам`ятні дні за погодженням із матір`ю дитини. 11 січня 2022 року Городенківський районний суд Івано-Франківської області, на підставі зазначеного рішення суду, видав виконавчий лист, а 11.05.2022 відкрито виконавче провадження з примусового виконання цього виконавчого листа. Однак, рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 20.09.2021 [PERSON] не виконується, чим порушується його право на вільне, безперешкодне спілкування з сином та справедливий суд. За невиконання рішення суду [PERSON] було двічі притягнуто до адміністративної відповідальності. Покликаючись на ст.ст.141, 152\~159 СК України вказує на те, що право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладається на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. У зв`язку з викладеним, просить передати дитину [PERSON] , [INFO] від [PERSON] до батька [PERSON] для проживання з ним. Ухвалою суду від 03 жовтня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі.Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання в справі на 31 жовтня\~2022 року. 29 листопада 2022 року представник позивача - адвокат Гермаковський Олександр Іванович подав до суду доповнення до позовної заяви, в якому просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. 14.12.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача [PERSON] просить постановити рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі за безпідставністю. У відзиві зазначив, що з початком війни з міркувань особистої безпеки та безпеки малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у лютому 2022 виїхала до Чеської Республіки, де знаходиться на даний час. Син знаходиться у безпеці, відвідує навчальний заклад та електронними засобами зв`язку періодично спілкується із батьком [PERSON] . [PERSON] ніяким чином не перешкоджає та не має на меті перешкоджати [PERSON] у спілкуванні з сином, проте [PERSON] постійно провокує та створює імітацію нібито перешкоджання йому у відвідуванні та спілкуванні з сином. Інформація про цілком законний та безперешкодний перетин [PERSON] з сином державного кордону є в наявності відповідних компетентних органів, зокрема слідчих СВ ВП №2 (м.Городенка) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області. Дані обставини також добре відомі [PERSON] , однак таку інформацію приховує. З відкритих джерел було з`ясовано, що державним виконавцем вживалися заходи щодо обмеження виїзду [PERSON] за кордон та привід до виконавця, у задоволенні яких було відмовлено. Так, зокрема ухвалою суду від 30.06.2022 у справі 342/509/21 було відмовлено у обмеженні виїзду за кордон. При цьому судом було зазначено, що на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження ухилення боржника [PERSON] від виконання своїх зобов`язань. Зокрема, старший державний виконавець не надала доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, чи умисно ухиляється від виконання покладених на неї зобов`язань. Доказів вручення боржнику [PERSON] постанов про відкриття виконавчого провадження суду не надано. Також, ухвалою від 25.10.2022 у справі №342/509/21 було відмовлено у приводі [PERSON] до державного виконавця. В ухвалі суд зазначив, що оцінивши обставини справи та наявні докази суд вважає, що підстави для застосування до боржника примусового приводу відсутні, оскільки державним виконавцем не надано суду достатніх і достовірних доказів на підтвердження того, що боржник [PERSON] дійсно отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження та виклик до державного виконавця. Однак, свідомо, навмисно, без поважних причин не прибула до державного виконавця, що свідчило б про її пряме ухилення від явки до державного виконавця. Підсумовуючи викладене вказує, що у даній справі відсутні підстави для передання дитини від матері [PERSON] до батька [PERSON] для проживання разом із ним у зв`язку з невиконанням рішення суду, оскільки [PERSON] не вчиняє жодних дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, чи умисно ухиляється від виконання покладених на неї зобов`язань, а відповідно у задоволенні позову слід відмовити повністю за безпідставністю. Ухвалою суду від 14 грудня 2022 року залучено до участі в справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Городенківської міської ради (м. Городенка вул. Шевченка, 77). 24.03.2023 представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Городенківської міської ради до суду подано рішення виконавчого комітету Городенківської міської ради «Про затвердження висновку органу опіки та піклування Городенківської міської ради щодо передачі дитини для її проживання батькові за наслідками невиконання матір`ю дитини рішення суду щодо участі батька у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] » від 15.03.2023 №585 з висновком та додатками до нього. Ухвалою суду від\~19 квітня 2023 року\~залучено до участі в справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача -\~Городенківський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ),\~78103, Івано-Франківська обл., Коломийський р-н, місто Городенка, вулиця Шевченка Тараса, будинок 69. Ухвалою суду від\~13 червня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.\~ У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Наголосив, що він, як батько, має право спілкуватись із дитиною і брати участь у вихованні відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили. Звернув увагу, що на заході України активних бойових дій не ведеться і дитина буде в безпеці перебуваючи в Україні. Повідомив, що він спілкується протягом 2022-2023 років із сином виключно в телефонному режимі дуже рідко. У зв`язку з перебуванням сина за кордоном, участі у його вихованні, відповідно до рішення суду, не бере. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку. Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні ствердив, що з початку війни відповідач [PERSON] та малолітній син сторін [PERSON] знаходяться в Чехії. Заперечив щодо задоволення позовних вимог позивача з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Городенківської міської ради Боднарчук О.Л. в судовому засіданні зазначила, що підтримує складений висновок органу опіки та піклування Городенківської міської ради, яким діючи виключно в інтересах дитини, орган опіки та піклування Городенківської міської ради, взявши до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини від 21.02.2023 №16, прийняте шляхом голосування членів комісії, вважає за недоцільне передачу дитини [PERSON] , [INFO] для його проживання батькові [PERSON] . Пояснила, що вона особисто спілкувалась із дитиною сторін по « [PERSON] ». Дитина розповідала, що йому подобається жити разом із мамою в Чехії, що він відвідує школу, гуртки, зокрема плавання. Повідомила, що вони з`ясували про спілкування батька із сином в телефонному режимі. Дитина повідомила, що він із батьком обмінювались фотографіями, відеозаписами, тощо протягом 2022-2023 років. Наголосила, що конфлікт між батьками з приводу виховання дитини негативно впливає на саму дитину. Син боїться, що батько його знову забере від мами. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача -\~Городенківський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Черешнюк М.В. в судовому засіданні 23.08.2023 пояснив, що рішення суду не виконується, оскільки [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] виїхала за кордон. Зазначив, що оскільки боржник [PERSON] не повідомила про зміну місця проживання і не виконує рішення суду на неї, було накладений штраф. В подальшому подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі. За таких підстав, суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності представника третьої особи, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням сторін. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Вислухавши пояснення учасників справи, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання абао оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі в сторін народився син\~ [PERSON] , [INFO] , тобто позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Як слідує із рішення Застанівського районного суду Чернівецької області від 30.03.2023, долученого до матеріалів справи, рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 15.09.2021, яке набрало законної сили 28.12.2021, шлюб між сторонами розірвано. Визначено місце проживання сина [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Згідно рішення Городенківського районного суду від 20.09.2021, яке залишено без змін Івано-Франківським апеляційним судом 14.12.2021, дитина сторін проживає біля матері, зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] . Встановлено способи участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , а саме: -зважаючи на стан здоров`я дитини, погодні умови, щопонеділка та щосереди з 16.00 год. до 17.00 год., перші чотири зустрічі в присутності матері дитини, за місцем проживання матері або в громадських місцях (на дитячому майданчику); - зважаючи на стан здоров`я дитини, погодні умови, перший та третій тиждень місяця з 16.00 год. п`ятниці до 15.00 год. неділі, за місцем проживання батька чи в громадських місцях;-за цілковитою та добровільною згодою дитини, половина осінніх, зимових, весняних шкільних канікул та третина літніх шкільних канікул за місцем проживання батька; -один день Різдвяних та Великодніх свят за домовленістю між батьками та згодою дитини; -необмежене спілкування з дитиною особисто засобами телефонного, електронного ( за наявності таких), поштового та іншого засобу зв`язку, що не передбачають фізичного спілкування між батьком та дитиною; - інші дні, не передбачені рішенням суду, а саме: святкові, пам`ятні дні за погодженням із матір`ю дитини. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. На виконання даного рішення 11 січня 2022 року видано виконавчий лист по справі №342/509/21. Постановою старшого державного виконавця Городенківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Кондрук Г.М. від 11.05.2022 відкрито виконавче провадження №68979299 з виконання виконавчого листа Городенківського районного суду Івано-Франківської області по справі №342/509/21, виданого 11.01.2021. У постанові вказано боржником [PERSON] , стягувачем [PERSON] . Постановами старшого державного виконавця Городенківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Кондрук Г.М. від 26.05.2022 та від 20.06.2022 за невиконання боржником рішення Городенківського районного суду від 20.09.2021 на [PERSON] накладено штрафи у розмірі 1700 грн. та 3400 грн. Однак, суд звертає увагу на те, що доказів направлення вказаних постанов боржнику [PERSON] , матеріали справи не містять. На підставі ухвали слідчого судді Городенківського районного суду щодо невиконання відповідачкою [PERSON] рішення\~ суду внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР за ч.1 ст.382 КК України; номер кримінального провадження №12022091150000068 від 06.07.2022. Постановою ВП №2 (м.Городенка) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 13.08.2022 [PERSON] залучено до кримінального провадження №12022091150000068 від 06.07.2022, як потерпілого. Правовідносини, які виникли між сторонами спору регулюються положеннями Глави 13 СК України (ст.ст. 151, 153, 155, 157-159 СК України). Згідно з частинами другою, восьмою, дев?ятою\~статті 7 СК України\~\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім?ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім?я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім?ї разом з батьками або в сім?ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов?язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов?язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ч.1 ст.152\~СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Отже, обов?язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов?язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Згідно з ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до\~статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки, які проживають окремо від дитини, зобов?язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, законодавством України закріплено обов?язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов?язок не чинити цьому перешкоди. Статтею 157 СК України\~передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов?язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Аналіз зазначених норм права дає підстави дійти висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути забезпечені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Звертаючись в суд із позовом позивач вказує на те, що рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 20.09.2021 [PERSON] не виконується, чим порушується його право на вільне, безперешкодне спілкування з сином. Відповідно до положень ч.4 ст.159 СК України, у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Разом із тим, вказана правова норма передбачає право суду, а не обов?язок передати дитину для проживання тому з батьків, хто проживає окремо у разі ухилення від виконання рішення суду. При вирішення цього спору слід враховувати як факт ухилення від виконання рішення суду щодо способів участі у вихованні дитини одного з батьків, так і інші обставини, а саме інтереси дитини, її вік, стан здоров?я, прихильність до кожного з батьків тощо. Також, суд враховує положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в тім, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому суд зазначає, що найбільш змістовий підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту. Також Європейський Суд у своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»). Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них у порівнянні з іншими. Отже, із вищевикладеного, суд робить висновок, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Під час розгляду справи судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки, оскільки між ними триває конфлікт пов`язаний з участю у вихованні малолітньої дитини. У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що з початком війни з міркувань особистої безпеки та безпеки малолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] , відповідач у лютому 2022 року виїхала до Чеської Республіки, де знаходиться на даний час. Син знаходиться у безпеці, відвідує навчальний заклад та електронними засобами зв`язку періодично спілкується із батьком [PERSON] . [PERSON] ніяким чином не перешкоджає та не має на меті перешкоджати [PERSON] у спілкуванні з сином Позивач також\~ствердив,\~що на\~даний час\~їх дитина\~після початку\~агресії рф\~проти України\~24.02.2022\~перебуває за\~межами України.\~Дитина виїхала\~разом із\~матір`ю 27.02.2022\~доРеспубліки Чехія. Також, [PERSON] ствердив, що протягом 2022-2023 спілкується із сином в телефонному режимі, вони обмінювались фотографіями та відеозаписами. Статтею 82\~ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно довідки Початкової школи в Танвальді від 02.10.2023 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , місце проживання [ADDRESS] навчальному році є учнем третього року навчання. Згідно з частинами четвертою та п?ятою\~статті 19 СК України\~\~при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов?язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв?язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Із наданого висновку органу опіки та піклування Городенківської міської ради щодо передачі дитини для її проживання батькові за наслідками невиконання матір`ю дитини рішення суду щодо участі батька у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Городенківської міської ради від 15.03.2023 №585 встановлено, що орган опіки та піклування Городенківської міської ради, взявши до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини від 21.02.2023 №16, прийняте шляхом голосування членів комісії, діючи виключно в інтересах дитини, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, вважає за недоцільне передачу дитини [PERSON] , [INFO] для його проживання батькові [PERSON] . У висновку зазначено, що враховуючи, що при вирішенні питання щодо зміни місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, яка, від народження і по даний час постійно проживає разом із матір`ю, відібрання дитини від матері проти її волі може стати інтенсивною психологічною травмою для дитини, оскільки у внутрішньому психологічному сприйнятті дитини це насильницька втрата найближчої та най значимішої людини, втрата захищеності та опори. Інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, забезпечення її розвитку у безперечному спокійному та стійкому середовищі, яким є сім`я матері, де фактично від народження проживає дитина. А з огляду на події, які відбуваються зараз в Україні, перебування дитини з матір`ю за кордоном забезпечує в першу чергу безпеку сина. Дитина навчається в школі, має друзів, відвідує басейн, де має уроки з плавання, мати має можливість отримувати кращий заробіток для задоволення потреб дитини та його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Працівник служби у справах дітей в онлайн режимі поспілкувалися із малолітнім [PERSON] , [INFO] . Під час бесіди з дитиною з`ясовано, що малолітній [PERSON] навчається в 2 класі, проживає разом з мамою в Чехії, місто Танвалд. Дитині подобається проживати в Чехії і повертатись в Україну він не хоче. [PERSON] відвідує секцію з плавання. За татом дитина не скучає, оскільки він забирав хлопчика від мами, і проживати з батьком дитина не бажає. Коли останній раз тато дзвонив дитина не пам`ятає, оскільки це було давно, сам до тата [PERSON] теж не дзвонив. За час перебування дитини в Чехії, батько не передавав та не надсилав подарунків чи коштів. Дитина й надалі бажає проживати з мамою. В рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров?ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Враховуючи вищевикладене та те, що при вирішенні питання щодо передачі дитини сторін [PERSON] , [INFO] від [PERSON] до батька [PERSON] для проживання разом з ним, тобто зміни місця проживання дитини, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, безпека дитини та забезпечення її розвитку у безпечному спокійному та стійкому середовищі, то суд дійшов до висновку, що на даний час передача дитини від матері, з якою дитина фактично проживає з народження і по даний час, може стати інтенсивною психологічною травмою для дитини, оскільки у внутрішньому психологічному сприйнятті дитини це насильницька втрата найближчої та найзначимішої людини, втрата захищеності та опори. Крім того, суд враховує малолітній вік дитини, те, що син сторін проживає в сім`ї матері в належних умовах, дитина навчається в школі, має друзів, відвідує басейн, дитині подобається проживати в Чехії, що відповідає інтересам дитини, її фізичному, духовному, інтелектуальному, культурному, соціальному розвитку. Також, суд враховує те, що з огляду на події, які відбуваються зараз в Україні, перебування дитини з матір`ю за кордоном забезпечує в першу чергу безпеку дитини та розвиток її у безпечному спокійному середовищі. Щодо покликання позивача на те, що відповідач [PERSON] не виконується рішення суду, то суд зазначає наступне. В підтвердження невиконання рішення суду позивач вказує на те, що відповідача за невиконання рішення суду постановами про накладення штрафу від 26.05.2022 та 20.06.2022 було притягнуто до адміністративної відповідальності. Однак, як встановлено в судовому засіданні доказів про те, що дані постанови від 20.06.2022 та 26.05.2022 були вручені відповідачу, як боржнику, суду не надано. Крім того, в ухвалах суду від 30.06.2022 у справі 342/509/21 було відмовлено у обмеженні виїзду за кордон. При цьому судом було зазначено, що на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження ухилення боржника [PERSON] від виконання своїх зобов`язань. Зокрема, старший державний виконавець не надала доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, чи умисно ухиляється від виконання покладених на неї зобов`язань. Доказів вручення боржнику [PERSON] постанов про відкриття виконавчого провадження суду не надано. Також, ухвалою від 25.10.2022 у справі №342/509/21 було відмовлено у приводі [PERSON] до державного виконавця. В ухвалі суд зазначив, що оцінивши обставини справи та наявні докази суд вважає, що підстави для застосування до боржника примусового приводу відсутні, оскільки державним виконавцем не надано суду достатніх і достовірних доказів на підтвердження того, що боржник [PERSON] дійсно отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження та виклик до державного виконавця. Однак, свідомо, навмисно, без поважних причин не прибула до державного виконавця, що свідчило б про її пряме ухилення від явки до державного виконавця. Щодо наданого позивачем та дослідженого в судовому засіданні Витягу з\~Єдиного реєстру\~досудових розслідувань\~№12022091150000068\~від 06.07.2022\~та постанови\~щодо визнання\~позивача потерпілим\~у даному\~кримінальному провадженні,\~то суд\~звертає увагу\~на те,\~що даним\~витягом та\~постановою підтверджується\~факт внесення\~відомостей в\~ЄРДР про\~вчинення кримінального\~правопорушення,\~передбаченого ч.\~1\~ст.382\~КК України\~та визнання\~позивача потерпідимі\~даному кримінальному\~провадженні.\~Однак,\~доказів про\~визнання винною\~ [PERSON] \~у вчиненні\~кримінального правопорушення,\~передбаченого ч.\~1\~ст.382\~КК України\~щодо невиконання\~рішення суду від 20.09.2021, яким визначено порядок участі батька у вихованні дитини, суду не надано. Крім того, в судовому засіданні були переглянуті DVD диски із відео файлами, однак дані відеофайли не є належними доказами невиконання відповідачем [PERSON] рішення суду від 20.09.2021, оскільки не містять ідентифікації місця проведення зйомки та осіб, які зафіксовані на відео. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували невиконання рішення суду відповідачем [PERSON] суду не надано. Таких доказів не здобуто під час розгляду справи. Суд звертає увагу, що позивач має можливість спілкуватись із сином, в тому числі за допомогою, крім особистих, інших альтернативних засобів, під час дії на території України воєнного стану. Зокрема він не позбавлений можливості спілкуватись із сином в телефонному режимі чи через додатки в мережі Інтернет. Він не заперечував, що спілкувався із сином та, що вони обмінювались фотографіями та відеозаписами під час перебування дитини в Чехії протягом 2022 2023 років. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження, того, що відповідач умисно ухиляється від виконання рішення суду від 20.09.2021 а також те, що повернення дитини в Україну, під час дії воєнного стану, буде відповідати «найкращим інтересам дитини», а тому зважаючи на вищенаведене, в задоволенні заявлених ним позовних вимог слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed