Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

13 вересня 2023 року адвокат Прокоф"єв Б.І. звернувся до суду із вказаним вище позовом в інтересх [PERSON] та [PERSON] , та просить визнати право власності в порядку спадкування за законом за кожним позивачем на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі є єдиними спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , але, оскільки правовстановлюючі документи на будинок на спадкодавця не видавалися, вони позбавлені можливості оформити спадщину на своє ім`я. Відзив на позов відповідачем не подано. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2023 року відкрито провадження справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 30 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Представником позивачів суду надано заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, та про підтримання позову ( а.с.54). Відповідачем - територіальною громадою в особі Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області подано клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника ( а.с.58). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до територіальної громади в особі Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування, підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради. З матеріалів справи встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] був побудований, відповідно до технічного паспорту, у 1960 році, та зареєстрований у погосподарській книзі за [PERSON] , станом на 15.04.1991 рік, тобто на час набрання чинності Законом Української РСР «Про власність», належав до суспільної групи господарств «робітничий двір». [PERSON] володіла даним будинком до моменту смерті - [INFO] , але свідоцтво про право власності не отримувала. Згідно земельно-кададстрової книги сільської ради земельна ділянка за цією ж адресою надавалася [PERSON] для будівництва житлового будинку, Державний акт на право власності земельну ділянку не видавався. Дані обставини підтверджуються довідками від 27.10.2023 № 400, № 401, № 402, виданих в.о. старости Довжицького старостинського округу Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, копією технічною паспорту на будинок ( а.с. 22-24, 55-57). Оскільки у погосподарських книгах за указаний період тип двору [PERSON] був віднесений до робочого, тому в даному випадку норми статей 120,123 ЦК УРСР відповідно до яких майно колишнього колгоспного двору підлягало розподілу між його членами, застосуванню не підлягає. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Згідно записів у копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] (а.с. 12). За ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається із довідки № 251 від 30.06.2023, [PERSON] на день смерті була зареєстрована і проживала одна в [ADDRESS] ( а.с. 13). Як вбачається із копії спадкової справи № 47/2021, яка надійшла від приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Петрушиної Л.М. (а.с. 41-51), після померлої [PERSON] спадщину за законом прийняли її діти - [PERSON] та [PERSON] , які 27 травня 2021 року звернулися до нотаріуса із відповідними заявами. Свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне домоволодіння не видавалось. Родинні відносини спадкодавця [PERSON] та спадкоємця [PERSON] як матері та доньки підтверджуються копією свідоцтва про народження позивачки Серії [NUMBER] , виданого 29.12.1962; копією свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] щодо підтвердження дошлюбного прізвища позивача - « [PERSON] » ( а.с. 15,16). Родинні відносини спадкодавця [PERSON] та спадкоємця [PERSON] як матері та сина підтверджуються копією свідоцтва про його народження Серії [NUMBER] , виданого 17.09.1970 ( а.с. 14). Отже, до позивачів [PERSON] та [PERSON] , як до спадкоємців першої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON] , перейшли всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю, в тому числі і на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» № 389 від 27.07.2023, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.01.2013, не зареєстровано ( а.с. 17). У зв`язку з відсутністю відомостей про реєстрацію за спадкодавцем права власності на спірне домоволодіння, позивачам [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, що відображено приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Петрушиною Л.М. у листі від 11.08.2023 року (а.с. 32). Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що за [PERSON] та [PERSON] слід визнати за кожним на частку право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved