Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

09 серпня 2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] , у якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 13089 гривень 85 копійок та судові витрати, які складаються із судового збору, в розмірі 2684 гривень 00 копійок. Позов обґрунтований тим, що 08 лютого 2023 року позивач отримав право вимоги заборгованості відповідача за договором позики 3 4283008 в розмірі 13089,85 грн, які він і прохає стягнути. Відповідно до отриманої в порядку ст. 187 ЦПК України інформації [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 25 серпня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, призначено у справі судове засідання на 25 вересня 2023 року. 25 вересня 2023 року у судовому засіданні оголошено перерву до 31 жовтня 2023 року у зв`язку з першою неявкою належним чином повідомленого відповідача. 31 жовтня 2023 року у судовому засіданні оголошено перерву до 12 грудня 2023 року у зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомленого відповідача. У судове засідання 12 грудня 2023 року сторони не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Позивачем заявлене клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, підтримання позовних вимог та відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Відповідач правом відзиву не скористався, про причини неприбуття не повідомляв. Ухвалою від 12 грудня 2023 року постановлено здійснювати заочний розгляд справи. Перевіривши доводи позовної заяви та додані до неї докази суд робить такі висновки. Судом встановлено, що 08 червня 2022 року між ТОВ "Маніфою" (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено договір позики № 4283008, який підписаний електронним підписом відповідача шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, згідно якого відповідачу було надано позику в сумі 5050,00 гривень строком на 30 днів до 08 липня 2022 року. Визначено процентру ставку в межах строку позики: акціна процентна ставка, фіксована 1,69150% на день - застосовується у разі наявності акційних пропозицій за умови дотримання позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до п.п. 3.1-3.3 Договору; базова процентна ставка, фіксована 1,99000% на день - застосовується у разі відсутності акційних пропозицій, у разі недотримання позичальником умов оплати процентів за акційною процентно ставкою, у разі продовження строку позики згідно з умовами відповідної додаткової угоди, а також як оплата за користування позикою поза межами строку позики (а.с. 6-14). Відповідно до додаткової угоди № 1 між ТОВ "Маніфою" та [PERSON] від 08 липня 2022 року, яка підписана відповідачем у такий самий спосіб, строк користування позикою продовжено до 07 серпня 2022 року та визначено базову процентну ставку 1,99000% (а.с. 15-16). Відповідно до додаткової угоди № 2 між ТОВ "Маніфою" та [PERSON] від 11 серпня 2022 року, яка підписана відповідачем у такий самий спосіб, строк користування позикою продовжено до 10 вересня 2022 року та визначено базову процентну ставку 1,99000% (а.с. 17-18). Відповідно до додаткової угоди № 3 між ТОВ "Маніфою" та [PERSON] від 09 вересня 2022 року, яка підписана відповідачем у такий самий спосіб, строк користування позикою продовжено до 09 жовтня 2022 року та визначено базову процентну ставку 1,99000% (а.с. 19-20). Згідно з договором факторингу № 08-02/2023 від 08 лютого 2023 року ТОВ "Маніфою" відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.(а.с. 21-22). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 08.02.2023 року до договору факторингу № 208-02/2023 від 08 лютого 2023 року та розрахунку заборгованості (за період з 08.02.2023 по 30.06.2023) до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 13089,85 гривень, з яких: 5050,00 гривень заборгованість за основною сумою боргу та 8039,85 гривень заборгованість за відсотками (а.с.24-25). Відповідно до ч.ч.1,3, ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч. 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1,3,4,7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку передбаченому цивільним та господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і вважати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (Відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Судом встановлено, що у вказаних вище кредитних договорах (розділи «реквізити сторін») наявний електронний підпис одноразовим ідентифікатором [PERSON] . [PERSON] без отримання листів на адресу електронної пошти і смс-повідомлень, без здійснення входу на вебсайти первісних кредиторів за допомогою логіна і пароля особистого кабінету не зміг би укласти кредитні договори в електронній формі. Підписавши договори електронним підписом одноразовим ідентифікатором, [PERSON] засвідчив, що він погодився на отримання фінансових кредитів, позики саме на умовах, що визначені у вказаних вище договорі та додаткових угодах. Сторони узгодили всі істотні умови надання фінансових кредитів, факторингу, а отже, волевиявлення сторін на укладення і підписання цих договорів були вільними. Таким чином, договір позики № 4283008, укладений між віповідачем та ТОВ "Маніфою" відповідно до положень статей 10, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони клієнта (позичальника) [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Укладення договору в запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача та ці правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених в письмовій формі. Суд звертає увагу на те, що обов`язкові реквізити, які містяться в даних договорах (розділи «реквізити сторін»), співпадають з реквізитами відповідача, які зазначені в позовній заяві, а тому можна дійти висновку, що під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідач надав усі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів клієнта (позичальника) для отримання фінансових кредитів, позики, зокрема, прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, ідентифікаційний номер, номер мобільного телефону, електронну пошту, номер банківської картки для перерахування коштів. Даний факт відповідачкою не спростовано. Укладання електронного договору та підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року в справі № 732/670/19. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуг зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомився. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання та має заборгованість за договором позики № 4283008. Враховуючи встановлені обставини, з урахуванням наданих доказів стороною позивача, первісний кредитор виконав свої зобов`язання за кредитним договором та передав відповідачу грошові кошти (позику) та правомірно передав право вимоги новому кредитору (позивачеві). При цьому, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, що зумовило виникнення заборгованості, розмір якої не спростовано відповідачем, відзиву на позов не подав, своїм правом надати суду пояснення та докази не скористався. На підставі викладеного вище, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому із відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір в розмірі 2684,00 гривень.

Outcome: approved