Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

27.11.2023 до Садгірського районного суду м. Чернівці надійшов позов [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Мороз Є.В., до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 20 серпня 2019 року Чернівецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 1481. Вказує, що він шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що спільне життя із відповідачем не склалося, спроби примиритися не дали результатів, оскільки мають різні погляди на сімейне життя. Уже, приблизно, півтора роки проживають окремо, подружні відносини припинено. Також позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, примирення не є можливим, а тому з посиланням на відповідні правові норми просить суд задовольнити позов та розірвати шлюб. Крім того, просить залишити за нею прізвище « [PERSON] » та стягнути судові витрати у справі, що складаються із понесених витрат на оплату судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Позов [PERSON] до [PERSON] надійшов до суду 27.11.2023 та переданий на розгляд головуючого судді Асташева С.А., згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с.22). Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 28.11.2023, після отримання інформації про зареєстроване, у встановленому законом порядку, місце проживання відповідача у справі, вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 07 грудня 2023 року, про що повідомлено сторони. У судове засідання сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Від представника позивачки адвоката Мороз Є.В. 07.12.2023 надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Розглянувши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, суд доходить висновку, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що між позивачкою [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 20 серпня 2019 року, який зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №\~1481, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 20 серпня 2019 року (а.с.7). За час шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 23 лютого 2012 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с.12). Згідно даних Витягів з реєстру територіальної громади позивач та її донька зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.10, 13-14). Заходів забезпечення позову та доказів не вживалося. Строк для примирення подружжю не призначався. Зупинення провадження у справі не здійснювалося. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що на даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, як вказує позивачка, примирення між ними стало неможливим, а тому подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст.56 Сімейного кодексу України, право дружини на особисту свободу. Також позивачка вказує, що подальше перебування у шлюбі суперечить її особистим інтересам, а збереження шлюбу є неможливим, спроби примиритися не дали результатів, а тому сім`я фактично розпалався. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка не бажає подальшого перебування у шлюбі, не бажає примиритися та зберегти шлюб, а відповідач не з`явився до суду та не подав жодних заяв, не висловив про своє бажання зберегти шлюб. Таким чином суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. При цьому, судом були з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що заява про розірвання шлюбу відповідає волі дружини і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін та їх дитини. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу та встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Статтею 113 Сімейного кодексу України, передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При вирішенні питання судових витрат у справі суд враховує наступне. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачкою, при подачі позовної заяви до суду, сплачено 1 073 гривні 60 копійок судового збору, які остання просить стягнути з відповідача, а тому оскільки позовні вимоги задоволені, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача понесених судових витрат на оплату судового збору у розмірі 1 073 гривні 60 копійок. Що стосується витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн., то суд також знаходить правові підстави для їх стягнення із відповідача на користь позивачки. Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Так, на виконання Договору про надання правничої допомоги від 22 листопада 2023 року, на підставі Акту №1 про прийняття-передачу наданих послуг від 22 листопада 2023 року, у зв`язку із розглядом справи, позивачці [PERSON] адвокат Мороз Є.В., що діяла на підставі Ордеру та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, надала юридичні послуги, вартість яких становить 3000 грн. та замовник (позивачка) оплатила їх у момент підписання акту. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що вони безпосередньо пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим, поведінку сторони під час розгляду справи, яка не призводила до затягування розгляду справи. Окрім того, на виконання вимог ст. 137 ЦПК України судом перевірено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначена згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірний із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони. При цьому відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. На підставі ст. 51 Конституції України, п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 56, 104-105, 110, 112 -115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved