Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

[PERSON] в інтересах\~якої діє\~адвокат \~Яма Д.М.\~звернулася до суду з заявою про вставлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] . Заява мотивована, тим що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності в рівних долях - по 1/4 частці - наступним громадянам: [PERSON] (рідний батько заявниці), [PERSON] (рідна мати заявниці), [PERSON] (заявниця), [PERSON] (рідний син заявниці). Право власності підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21.04.1994 р. № [NUMBER] , виданим ЗМК „Запоріжсталь і зареєстрованим в ОП "ЗМБТІ" 20.05.1994 р. [INFO] помер [PERSON] . [PERSON] заповіту не залишив. Жоден зі спадкоємців за законом із заявою про прийняття спадщини не звертався, спадкова справа не заводилася. Фактично спадкове майно -1/4 частку квартири - прийняла мати заявниці [PERSON] , \~ \~ \~ \~оскільки продовжувала проживати в цій квартирі. Будь-яких домовленостей щодо розподілу частки [PERSON] між співвласниками не було, оскільки всім було достатньо того, що квартира є приватизованою лише на членів родини. [INFO] померла [PERSON] . З метою прийняття спадщини заявниця звернулася до приватного нотаріуса Вовк І.І., проте 21.04.2023 р. отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка обґрунтована тим, що відсутні будь-які офіційні підтвердження факту спільного проживання заявниці зі спадкодавцем, а сама заява подана з порушенням строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України. Фактично спадкове майно, що залишилося після смерті матері [PERSON] -1/4 частку, що належала [PERSON] , а також 1/4 частку, яку вона фактично успадкувала після смерті чоловіка - прийняла заявниця, оскільки з січня 2020 р. (негайно після смерті батька) вселилася до спірної квартири для здійснення догляду за матір`ю. [PERSON] , маючи на праві власності 1/4 частку квартири, в ній не проживає, працює і постійно мешкає в м. Києві. Починаючи з січня 2020 р. заявниця постійно проживає в квартирі [ADDRESS] , в цій квартирі знаходяться її документи, речі домашнього вжитку. За життя матері заявниця опікувалася нею, купувала продукти харчування і ліки, вони спільно вели домашнє господарство. За захистом своїх прав та інтересів із заявою про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем заявник звернулася до суду. Ухвалою судді від 23.08.2023 р. заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з повідомленням учасників судового розгляду. В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав та просив її задовольнити. В судове засідання заінтересована особа [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги викладені в заяві [PERSON] підтримує. В судове засідання заінтересована особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. не з`явилася, причину неявки суду не повідомила. Суд заслухавши представника заявника, дослідивши та оцінивши в сукупності всі докази, проаналізувавши законодавство, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4,5\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9\~Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. Статтею 235\~ЦПК України передбачено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 21.04.1994 р. № [NUMBER] , виданим ЗМК „Запоріжсталь і зареєстрованим в ОП „ЗМБТІ 20.05.1994 р. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності в рівних долях - по 1/4 частці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Вознесенівським районний у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №113. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Шевченківським районний у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №113. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] (сусід заявниці ), [PERSON] (знайома заявниці) пояснили, що вони знайомі з батьками заявниці та самою заявницею, яка переїхала жити до матері [PERSON] за адресою [ADDRESS] в 2020 році після смерті батька [PERSON] , за якою здійснювала догляд та там мешкала. Оскільки заявниця проживала разом з матір`ю на час її смерті, вона прийняла спадщину після смерті матері за законом відповідно до ст. 1268 ЦК України. Внаслідок смерті особи відкривається спадщина (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ст.1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно. Згідно зі ст.1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той із подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.1,3,5 ст.1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1,2 ст.1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї. Факт родинних відносин між заявником [PERSON] та померлою [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про народження заявника [PERSON] (Мітько) серія [NUMBER] , відповідно до відомостей якого у графі «мати» зазначена [PERSON] , та копія якого знаходиться в матеріалах справи. Вважаючи, що спільним проживанням заявник [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері, вона звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності за законом після померлої [INFO] [PERSON] , однак у зв`язку з тим, що на день смерті [PERSON] , [PERSON] була зареєстрована окремо від спадкодавця та не подала заяву про прийняття спадщини в строк, встановлений ст.1270 ЦК України, приватний нотаріус ЗМНО Вовк І.І. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що винесено постанову № 391/02-31 від 21.04.2023 р., Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~року №7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст.1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Наказу № 296/5 від 22.02.2012 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Наказу № 296/5 від 22.02.2012 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації\~місця проживання про те, що місце проживання\~спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст.\~293\~ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 1 ст. 294 ЦПК України, визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що заявнику необхідно встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для оформлення права на спадщину, отже встановлення факту проживання заявника з [PERSON] на момент її смерті породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини, при цьому, спір про встановлення даного факту відсутній. Суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви, оскільки судом встановлено факт проживання заявника [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини, так як це підтверджується зібраними по справі доказами наявними в матеріалах справи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на спадщину, а іншої можливості встановити вказаний факт не можливо. Частиною 7 статті 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved