Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

25.04.2023 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №210218-32827-2 від 18.02.2021 станом на 13.03.2023 у розмірі 25125,00 грн., яка складається з: 5000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 2375,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом за період з 18.02.2021 по 20.03.2021 (включно); 17750,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 28.03.2021 по 25.07.2021 (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також судові витрати у розмірі 2684,00 грн. та 9000,00 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до укладеного договору №210218-32827-2 від 18.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «МОNЕТКА») (далі - первісний кредитор) та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн, строком на 30 днів, шляхом переказу на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Укладений кредитний договір не відноситься до споживчого кредитування, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування», дія даного закону не поширюється на: договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (далі - Правила), викладені для загального доступу в мережі Інтернет на сайті https://monetka.ua/uk/about_us або https://monetka.com.ua/uk/about_us. При укладанні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України. У відповідності до порядку визначеному ст. 11 Закону, відповідач зареєструвався на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Кредитний договір був підписаний 18.02.2021 о 13:41:43 год шляхом введення одноразового ідентифікатора 481078 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та/або https://monetka.ua/. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 18.02.2021 на платіжну картку [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приватбанк». 17.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (кредитор) та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» (далі по тексту - новий кредитор, позивач), укладено договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021, відповідно до умов якого право вимоги за договором №210216-24156-5 від 16.02.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО». Відповідно до п.1.2. кредитного договору первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Строк надання кредиту відповідно до п.1.3. кредитного договору становить 30 днів. Відповідно до п. п. 2.4.1. кредитного договору позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Згідно з п.3.3. кредитного договору у разі порушення строків повернення кредиту встановлених п. 1.3. кредитного договору, позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5% від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк. Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відповідно до умов кредитного договору. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість за договором №210218-32827-2 від 18.02.2021 станом на 13.03.2023 складає 25125 гривень 00 копійок, з яких заборгованість за кредитом - 5000,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 Договору за ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом у період з 18.02.2021 року по 20.03.2021 року включно - 2375,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.3.3 Договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом у період з 28.03.2021 року по 25.07.2021 року включно відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України - 17750,00 гривні. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 03.05.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою; розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, із повідомленням сторін (а.с. 64). 23.05.2023 до канцелярії Київського районного суду м. Харкова надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому вона зазначила, зокрема, що вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. На думку позивача між ТОВ "ФК «Фінанс Інновація" та відповідачем було укладено договір споживчого кредиту від 18.02.2021 за №210218-32827-2. Як зазначає позивач, даний договір було укладено в електронній формі. Позивачем не надано будь-яких доказів того, що саме електронним цифровим підписом відповідачем підписано кредитний договір від 18.02.2021 за №210218-32827-2, оскільки позивачем не надано ані відомості про сертифікацію ключа ЕЦПвідповідача, ані відомості про особистий ключ підписувача, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач стверджує, що ним, нібито було направлено на телефонний номер [NUMBER] , смс з ідентифікатором 481078. На підтвердження цих міркувань, позивачем направлено до суду довідку від ТОВ «ДЕВЕЛОПМЕНТ ІННОВЕЙШИНС» від 09.02.2023 за №65887. Вважає, що така довідка не може свідчити про отримання, і саме головне, використання відповідачем будь якого ідентифікатору, виходячи із наступного. А ні позивач, а ні ТОВ «ДЕВЕЛОПМЕНТ ІННОВЕЙШИНС» не надають жодної інформації щодо того, хто користується телефонним номером [NUMBER] , а тому неможливо стверджувати, що таким номером користується саме відповідач. До того ж, позивачем не надано доказів того, що останній уповноважував ТОВ «ДЕВЕЛОПМЕНТ ІННОВЕЙШИНС» направляти якісь смс-повідомлення, від свого імені. Крім того, у кредитному договорі не зазначено інформації про отримання відповідачем можливості укласти електронний договір у формі, що унеможливлює зміну змісту, відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Умовами договору взагалі не визначений спосіб підписання кредитного договору відповідачем. Твердження Позивача про укладення між ним та відповідачем кредитного договору від 18.02.2021 за №210218-32827-2 не відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства. Таким чином, позивачем не доведено факту укладення сторонами договору кредиту від 18.02.2021 за №210218-32827-2, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань. Відповідач заперечує укладення договору від 18.02.2021 року за N° 210218-32827-2. На підтвердження позовних вимог позивач подав до суду копію договору від 18.02.2021 за № 210218-32827-2. При цьому, приєднаний до матеріалів справи Договори не містять підписів сторін договору. Згідно позовної заяви та копії поданого позивачем від 18.02.2021 за №210218-32827-2, такий укладено в режимі онлайн шляхом заповнення відповідачем в електронній формі анкети-згоди клієнта на сайті позивача. Доказів укладення такого договору, який за формою відповідає вимогам цивільного законодавства, позивачем не надано. Наданий суду електронний текстовий файл у форматі PDF під назвою «Завірена копія Договору від 18.02.2021 за № 210218-32827-2» не може бути електронною копією оригінального примірника електронного Кредитного договору, оскільки, згідно із статтею 7 Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», кожен його електронний примірник, що містить обов?язкові реквізити, є його оригіналом, навіть якщо він надісланий кільком адресатам чи збережений на кількох носіях. Отже, позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою в Можливістю ідентифікувати підписантів договору, який є обов?язковим реквізитом електронного документа. Однак, додана до позовної заяви копія роздруківки під назвою «кредитний договір від 18.02.2021 за № 210218-32827-2» взагалі не посвідчена ні як того передбачає вищезазначені правила, ні цифровим підписом представника позивача, а отже є неналежним та недопустимим доказом, який не повинен прийматись судом до уваги. За відсутності доказів укладення кредитного договору, відсутності такого договору, взагалі, вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, надана роздруківка не відповідає вимогам чинного законодавства щодо оформлення первинних облікових документів, тому є неналежним та недопустимим доказом отримання відповідачем будь яких коштів від ТОВ " ФК «Фінанс Інновація». Копії доказів подаються до суду належним чином посвідчені. Не посвідчена копія не повинна прийматись судом до уваги. Вказана роздруківка не посвідчена жодним чином, а тому подана до суду із порушенням вимог чинного законодавства. Все це свідчить про той факт, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами отримання відповідачем від ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» будь яких коштів, а вимоги позивача про їх стягнення є необгрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а отже, у позивача відсутні підстави вимагати стягнути із відповідача заборгованості за спірним кредитним договором від 18.02.2021 за №210218-32827-2. Позивач, у своїй позовній заяві зазначає, що між ТОВ "ФК «Фінанс Інновація" та ТОВ "ФК «Ріальто" укладено договір факторингу від 17.2.2021 № 17/06-2021-P/M-3. Матеріали справи не містять невід?ємної частини договору факторингу «реєстру боржників», підписаного ТОВ "ФК «Фінанс Інновація" та ТОВ «ФК «Ріальто». Позивачем надано Витяг з Акту приймання-передачі прав №1 від 17.06.2021 до Договору відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021. Однак, суд не повинен брати наданий витяг до уваги, оскільки саме паперовий Акту приймання-передачі прав №1 від 17.06.2021 до Договору відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021, підписаний сторонами договору факторингу, який є невід?ємною частиною цього договору, є належним доказом переходу права вимоги за конкретним кредитним договором. До того ж, реєстр боржників позивачем до суду також не надано. Таким чином, позивачем не доведено, що право вимоги перейшло саме за кредитним договором від 18.02.2021 за № 210218-32827-2. Як вбачається із позовної заяви, позивач просить стягнути на його користь 25 125,00 грн, яка складається з: 5 000,00 гривень - заборгованість за кредитом; 2 375,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом за період з 18.02.2021 по 20.03.2021, 17 750,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 28.03.2021 по 25.07.2021 (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Якби навіть кредитний договір було укладено, та відповідач отримав би кошти у кредит, позивач, мав би право нараховувати відсотки лише в межах терміну кредитування, а нарахування відсотків понад такий термін не відповідає вимогам чинного законодавства та сталій судовій практиці Верховного суду. Отже, позивачем не доведено належними та допустимим доказами укладення між ТОВ "ФК «Фінансн Інновація" та відповідачем договору споживчого кредиту від 18.02.2021 за № 210218-32827-2, не доведено отримання відповідачем коштів від ТОВ "ФК «Фінанс Інновація", не доведено відступлення права вимоги від ТОВ "ФК «Фінанс Інновація»" до ТОВ "ФК "Ріальто". Просила відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Ріальто» до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 66-78). 30.05.2023 до канцелярії суду надійшла відповідь ТОВ «ФК «Ріальто» на відзив, в якому зазначив, зокрема, що кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб. сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua та https://monetka.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким Позичальник ознайомилася перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Окрім цього, зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (далі - Правила), викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://monetka.ua/uk/about_us ado https://monetka.com.ua/uk/about_us. При укладанні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Згідно цієї статті ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до порядку визначеному статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідач зареєструвався на веб-сайті позивача в мережі Інтернет https://monetka.ua, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування Кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті htps:/ [INFO] та https://monetka.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов?язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. При цьому, укладення відповідачем з позивачем Договору №210218-32827-2 від 18.02.2021, це право, а не обов`язок відповідача, яке було реалізовано на власний розсуд відповідачем, який є вільним у своєму виборі. При цьому відповідач не був обмежений ні у часі для ознайомлення з умовами кредитування, ні у часі для ознайомлення з самим договором. Також відповідач не обмежений у проведенні порівняльного аналізу кредитного договору, умов кредитування, які були у ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» з іншими, які пропонуються різними небанківськими фінансовими установами або банками на ринку надання фінансових послуг, а саме кредитування. Окрім цього, відповідача на те, що будь-які зміни умов Договору № 210218-32827-2 від 18.02.2021 не вносилися. Щодо твердження відповідача про не укладенню нею договору № 210218-32827-2 від 18.02.2021 повідомляє наступне. Відповідно до укладеного договору № 210218-32827-2 від 18.02.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] , відповідач отримав кредит у розмірі 5 000,00 гривень, строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Отже, якщо враховувати думку відповідача [PERSON] , наведену у відзиві на позовну заяву по договору №210218-32827-2 від 18.02.2021 «шахраї» частково погашали заборгованість (вбачається з наданого розрахунку заборгованості, який додано до позовної заяви). Грошові кошти видавалися на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК». Саме номер телефону [NUMBER] зазначено в кредитному звіті Українського бюро кредитних історій, що свідчить про належність відповідачу зазначеного телефонного номеру, який використовувався при отриманні кредитів. Твердження відповідача щодо не укладання Договору №210218-32827-2 від 18.02.2021 спростовується наведеними вище аргументами. Щодо твердження відповідача про начебто неправомірне нарахування позивачем відсотків після спливу визначеного договором строку кредитування на суму 17 750,00 грн. за договором №210218-32827-2 від 18.02.2021 повідомляє наступне. Відповідно до укладеного договору №210218-32827-2 від 18.02.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] , відповідач отримав кредит у розмірі 5 000,00 гривень, строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. 17.06.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» (Кредитор) та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» (далі по тексту - Новий кредитор, Позивач), укладено Договір відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №210218-32827-2 від 18.02.2021 перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО». Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов Кредитного договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості. Відповідач зобов?язання за вказаним договором не виконав. Щодо правомірності стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу з відповідача у розмірі 9 000,00 грн., повідомляє наступне. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивачем було долучено до позовної заяви: ??завірену копію договору № 02/06/2022 від 02.06.2022 про надання юридичних послуг; завірену копію свідоцтва №2412 від 23.10.2018; ?завірену копію довіреності, виданої ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» адвокату Руденку К.В.; завірену копію акту приймання-передачі наданих послуг №36 від 04.02.2023; завірену копію платіжного доручення про сплату витрат на правову допомогу. В матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем. В запереченні представник відповідача не обгрунтовано яким чином вид оподаткування діяльності впливає на професійний статус особи, яка надає професійну правову допомогу, а факт перебування особи на спрощеній системі оподаткування нівелює наявність у такої особи статусу адвоката. Таким чином, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат позивачем. Просить стягнути з відповідача на користь відповідача заборгованість за договором №210218-32827-2 від 18.02.2021 станом на 13.03.2023 у розмірі 25 125,00 гривень, а також судові витрати у розмірі 2684.00 гривень та 9000,00 гривень витрат на правову допомогу. Розгляд справи провести за відсутності представника ТОВ «ФК «Ріальто» (а.с. 85-88). 15.06.2023 до канцелярії суду надійшли заперечення відповідача [PERSON] , в якому вона зазначила, зокрема, що позивач продовжує стверджувати, шо між ТОВ "ФК «Фінанс Інновація" та відповідачем було укладено договір споживчого кредиту від 18.02.2021 за №210218-32827-2. Як зазначає позивач, даний договір було укладено в електронній формі. Позивачем не надано доказів, які б підвереджували, що саме відповідач була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачем логіну та паролю в системі, що відповідачем було подано заявку на отримання кредиту, а також що відповідач була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, та не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку, яка належить саме відповідачу. Вважає міркування позивача, що між ТОВ "ФК «Фінанс Інновація" та відповідачем було укладено договір споживчого кредиту від 18.02.2021 за №210218-32827-2 не підтвердженими належними та допустимими доказами, а отже й позовну заяву такою, що не підлягає виконанню. Разом із позовною заявою, позивачем направлено до суду роздруківки невідомого походження, які останній називає «завірена копія чеку про проведення переказу». Надана роздруківка не відповідає вимогам чинного законодавства щодо оформлення первинних облікових документів, тому є неналежним та недопустимим доказом отримання відповідачем будь яких коштів від ТОВ "ФК «Фінанс Інновація». До того ж, як вже зазначалось вище, копії доказів подаються до суду належним чином посвідчені. Не посвідчена копія не повинна прийматись судом до уваги суду із порушенням вимог чинного законодавства. Вказана роздруківка не посвідчена жодним чином, а тому позивачем не доведено належними та допустимим доказами отримання відповідачем від ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» будь - яких коштів, а вимоги позивача про їх стягнення є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а отже, у позивача відсутні підстави вимагати стягнути із відповідача заборгованості за спірним кредитним договором від 18.02.2021 за № 210218-32827-2. Позивачем надано витяг з Акту приймання-передачі прав №1 від 17.06.2021 до Договору відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021. Однак, суд не повинен брати наданий витяг до уваги, оскільки саме паперовий Акт приймання-передачі прав №1 від 17.06.2021 до Договору відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021, підписаний сторонами договору факторингу, який є невід`ємною частиною цього договору, є належним до договору переходу права вимоги за конкретним кредитним договором. До того ж, реєстр боржників позивачем до суду також не надано. Таким чином, позивачем не доведено, що право вимоги перейшло саме за кредитним договором від 18.02.2021 за № 210218-32827-2. Щодо стягнення заборгованості у сумі 25 125,00 грн., хочу звернути увагу суду на наступне. Відповідно до п. 1.3, нібито, укладеного кредитного договору, термін надання кредиту становить 30 днів. Якби навіть кредитний договір було укладено, та відповідач отримав би кошти у кредит, позивач, мав би право нараховувати відсотки лише в межах терміну кредитування, а нарахування відсотків понад такий термін не відповідає вимогам чинного законодавства та сталій судовій практиці Верховного суду. Просила прийняти заперечення до розгляду. ???Відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "ФК "Ріальто" до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 116-124). Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 26.07.2023 витребувано з АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, наступну інформацію: чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжну карту N473121XXXXXX2387; надати виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти N473121XXXXXX2387, що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 18.02.2021 по 23.02.2021 з відображенням часу зарахування коштів; надати інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою N [NUMBER] в період з 18.02.2021 по 23.02.2021; надати інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), в завірених належним чином копіях (а.с. 140). В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до канцелярії суду надійшла заява представника ТОВ «ФК РІАЛЬТО» Руденко К.В., в якій просив справу розглянути без участі представника (а.с. 168-169). В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст.83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п.2, п.4, п.6 - п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч.8 ст.279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті і докази, надані до суду. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору №210218-32827-2 від 18.02.2021, 18.02.2021 між ТзОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] укладено вказаний договір у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с. 18-19). Відповідно до п. 1.1. договору товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору, кредит надається не на споживчі цілі. Згідно з п. 1.2 договору сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом - 1,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 547,50%) користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3. цього договору. Відповідно до п. 1.3 договору строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів, але в будь - якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими в кредит не може становити менше 3 календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно з п. 1.4. договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», які розміщенні на сайті monetka.ua. Відповідно до п. 1.5. договору сукупна вартість кредиту зазначена в графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з п.1.6. договору товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER] , що належить позичальникові. Відповідно до п.п. 2.4.1. договору позичальник, зокрема, зобов`язується у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Згідно з п. 3.3. договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановленим п. 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою - 3,5% від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування (річна процентна ставка становить 1 277,50%) кредитом понад строк, зазначений у п.1.3. цього договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті договору, нараховується відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до п.3.4. договору сума кредиту та проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок товариства, зазначений у розділі 6 цього договору. Згідно з п.п.5.2.3 п. 5.2 договору підписуючи цей договір, позичальник, зокрема, засвідчує, що надав згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання електронного підпису в якості аналога власноручного підпису. Відповідно до п. 1, 2, 4 додатку № 1 до договору №210218-32827-2 від 18.02.2021, укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] який містить графік розрахунків, відповідно до якого: дата повернення - 20.03.2021, сума кредиту 5 000,00 грн, нарахована сума процентів 2250,00 грн, всього до сплати - 7250,00 грн. сукупна вартість кредиту становить 145,00% від суми кредиту (в процентному виражені) або 7250,00 (у грошовому виражені) і включає в себе: проценти за користування кредитом 2250,00 грн та суму кредиту 5 000,00 грн. Цей графік розрахунків укладений у двох оригінальних примірниках, по одному для кожної зі сторін та є невід`ємною частиною договору №210218-32827-2 від 18.02.2021 (а.с. 19 зворотній бік). Згідно з витягом з інформаційно - телекомунікаційної системи https://monetka.ua/, анкета - заява на кредит №756341 від 18.02.2021, відповідач [PERSON] звернулася із заявкою про намір отримати грошові кошти в сумі 5 000 грн, на строк 30 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 1,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, річна процентна ставка 547,5 %, які перерахувати на карту АТ «КБ «Приватанк» № [NUMBER] , яка була погоджена товариством (а.с. 23). Відповідно до витягу з інформаційно - телекомунікаційної системи https://monetka.ua/, хронологія дій щодо укладення кредитного договору №210218-32827-2 від 18.02.2021, зокрема, відповідачем 18.02.2021 о 13:41:43 було підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт), 18.02.2021 о 13:42:00 кредитні кошти перераховано на карту позичальника (а.с. 22). Згідно з довідкою №65887 від 09.02.2023 ТОВ «Девелопмент Інновейшинс» смс - повідомлення від альфа - імені «MONETKA» з текстом «Для подтверджения согласия с условиями договора введите 481078» було доставлено на номер [NUMBER] за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 18.02.2021 о 13:41:29 (а.с. 24). Згідно відповіді фахівця 3-го рівня з обробки звернень клієнтів й держорганів ГО АТ КБ «Приватбанк» Теличко М.В. від 11.10.2023 №20.1.0.0.0/7-231006/56773, на [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] емітовано картку № [NUMBER] / [NUMBER] . Номер Телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за вказаною платіжною карткою в період з 18.02.2021 по 23.02.2021 та який знаходився в анкетних даних [PERSON] : [NUMBER] (а.с. 161). Згідно виписки АТ КБ «Приватбанк» по рахунку [PERSON] від 09.10.2023, 18.02.2021 [PERSON] на картку № [NUMBER] нараховано 5000,00 грн. (а.с. 162). Кредитні кошти були відправлені відповідачу [PERSON] згідно договору №210218-32827-2 від 18.02.2021 на умовах фінансового кредиту в сумі 5 000,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] , яка належить останній. Таким чином, судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» 18.02.2021 укладено кредитний договір №210218-32827-2 в електронній формі, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» перераховано кредитні кошти в сумі 5000 грн. на платіжну картку, що належить відповідачу. Як встановлено зі змісту договору, кредит був наданий позичальнику виключно за допомогою веб - сайту кредитодавця, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором на реквізити платіжної картки вказаної клієнтом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом положень ч. 1, 2 ст207, п. 2 ч. 1 ст.208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-IV від 22.05.2003 (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 851-IV) електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Закон України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 (який діяв на момент виникнення правовідносин) (далі - Закон №675-VIII) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 3 Закону електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У статті 11 Закону передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-IV електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від ТзОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала договір (здійснила акцепт пропозиції товариства), тобто договір вважається укладеним у відповідності до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Таким чином, сторони договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування відсотків, неустойка та інші платежі відповідно до договору, у разі наявності. [PERSON] , підписавши вказаний договір, надала згоду на отримання та повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. 17.06.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «РІАЛЬТО» (новий кредитор), укладено договір відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права грошової вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників (позичальників за кредитними договорами), включаючи суму основного зобов`язання(кредиту), плату за користування кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань ті інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору (а.с. 43-45). Відповідно до п. 3.1. договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021 право вимоги за кредитними договорами вважаються відступленими з моменту підписання Акту прийому-передачі прав, що є невід`ємною частиною договору. Згідно з витягом з акту приймання - передачі прав № 1 від 17.06.2021 до договору відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М - 3 від 17.06.2021 ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №210218-32827-2 від 18.02.2021 (а.с. 46). Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61 - 10389св21 від 23.02.2022, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039 св21 від 19.01.2022, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14.07.2021. Відповідач [PERSON] у своїх запереченнях вказувала, що суд не повинен брати наданий витяг до уваги, оскільки саме паперовий Акт приймання-передачі прав №1 від 17.06.2021 до Договору відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021, підписаний сторонами договору факторингу, який є невід`ємною частиною цього договору, є належним до договору переходу права вимоги за конкретним кредитним договором. До того ж, реєстр боржників позивачем до суду також не надано. У додаткових поясненнях представник ТОВ «ФК «Ріальто» зазначив, зокрема, що щодо надання витягу з Акту приймання-передачі договорів до Договору відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021, укладеного між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» (Кредитор) та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО», відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 210218-32827-2 від 18.02.2021 перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО», повідомляє про те, що в Акті приймання-передачі містяться персональні дані інших позичальників, тому ТОВ «ФК «Ріальто» надало саме витяг (а.с. 127-129). Таким чином, оскільки, позивач ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» на підставі договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021 - Р/М-3 від 17.06.2021 набув право вимоги за договором №210218-32827-2 від 18.02.2021, укладеним між первісним кредитодавцем ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та відповідачем [PERSON] , тому у нього, як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту та інших передбачених договором платежів у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах передбачених у договорі. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Враховуючи, що кошти фактично отримані відповідачем та в добровільному порядку кредитору не повернуті, позивач має право вимагати виконання договору в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку суми заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 5 000,00 грн. Крім того, за змістом ст.1065-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як встановлено вище, суд вважає узгодженими між сторонами умови договору №210218-32827-2 від 18.02.2021, згідно з умовами якого строк дії договору становить 30 днів, тобто з 18.02.2021 до 20.03.2021. Як було встановлено судом вище, згідно п. 1.2 договору, що підписаний позичальником, сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом - 1,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3. цього договору. Згідно з п. 3.3. договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановленим п. 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою - 3,5% від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування (річна процентна ставка становить 1 277,50%) кредитом понад строк, зазначений у п.1.3. цього договору, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до п. 1 додатку № 1 до договору передбачено умови щодо строку на який надано кредит, суми кредиту, суми нарахованих процентів (графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість товару). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу передбаченого договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідача [PERSON] складається із заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 Договору за ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом у період з 18.02.2021 по 20.03.2021 - 2375,00 гривень та заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.3.3 Договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом у період з 28.03.2021 по 25.07.2021 включно відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України - 17 750 гривень. За розрахунком позивача проценти нараховані відповідно до п.1.2. договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом за період із 18.02.2021 по 20.03.2021 в розмірі 2375,00 грн, що відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати ВС у справі № 444/9519/12, а тому суд погоджується із даним розрахунком. За розрахунком позивача проценти нараховані відповідно до п.п.3.3. договору за ставкою 3,5 % за кожен день неправомірного користування кредитом за період із 28.03.2021 по 25.07.2021, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 17 750,00 грн. Суд погоджується із даним розрахунком, вважає його таким, що відповідає волевиявленню сторін та ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами також підлягають до задоволення. Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, розмір невиконаних зобов`язань підтверджується даними розрахунку заборгованості за кредитним договором, який не спростовано відповідачем, суд ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі. Щодо заявлених до стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір за подачу позову в сумі 2 684,00 грн. Враховуючи результат розгляду справи, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684,00 гривень. Крім того, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу . Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн надано: договір №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, акт приймання - передачі наданих послуг №36 від 04.02.2022 до договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, платіжне доручення №759 від 16.02.2023 (а.с. 48-53). Суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується надання адвокатом Руденком К.В. правничої допомоги відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг №36 до договору про надання юридичних послуг від 02.06.2022. Відповідно до ч. 9 ст. 139 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Суд враховує, що саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. Сторона обвинувачення зазначає, що суд приходить до висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи та мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача. А тому, враховуючи, що вимоги позивача є обґрунтованими, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). На підставі викладеного,

Outcome: approved