Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Зміст позовних вимог. Представник позивача звернувся до суду з позовом Добропільської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, Комунального підприємства «Добропільська служба єдиного замовника» про визнання наймачем квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у 1971 році позивач вселився у квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] та мешкає за вказаною адресою по сьогоднішній день разом із дружиною та сином. 04 серпня 2023 року позивач звернулась до КП «Добропільська служба єдиного замовника» з заявою про укладання договору найму, на що йому було повідомлено, про відсутність підстав для укладання договору, оскільки не наданий ордер на квартиру. Також представник позивача зазначає що ордер на вказану квартиру був загублений багато років тому і відновити його не можливо, що і змусило позивача звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Рух справи. Ухвалою від 21.08.2023 року відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 30.08.2023 року справа призначена до розгляду. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2023 року, який був проведений на підставі розпорядження керівника апарату Добропільського міськрайонного суду № 230 від 15.09.2023 року, вищевказана цивільна справа була передана на розгляд судді Здоровиці О.В. Представник позивача адвокат Чумак І.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила що [PERSON] з 1971 року вселився у квартиру за адресою [ADDRESS] , де мешкає по сьогоднішній день разом із сином та дружиною. При зверненні до КП «Добропільська служба єдиного замовника» із заявою про укладення договору найму йому було відмовлено через відсутність ордеру на вказану квартиру. Проте зазначає, що ордер на вказану квартиру був втрачений і відновити його неможливо. Просить суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач, представник Добропільської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області звернувся до суду із заявою в якій просить розглянути справу за відсутності представника відповідача, та вирішити справу на розсуд суду. Відповідач, представник КП «Добропільська служба єдиного замовника» в судове засідання не з`явився. Звернувся до суду з заявою, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував та просив суд справу розглянути у відсутність представника. Представник третьої особи до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом надсилання рекомендованих повідомлень на поштову адресу. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Обставини, які встановлені судом. З копії паспорта позивача вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.4), що також підтверджується довідкою № 38 від 16.08.2023 року виданою головою ОСББ «Зустріч» (а.с.17). Згідно копії особового рахунку б/н, виданого виконавчим комітетом Білицької міської ради м.Добропілля 23.01.2017 року (а.с.7) підтверджується, що позивач [PERSON] є основним квартиронаймачем за адресою [ADDRESS] . Зміст вказаного документу також свідчить про те, що [PERSON] входив в ордер при його отриманні. 10.01.2017 року між позивачем та КП «Добро» Добропільської міської ради був укладений договір № 1127 про надання послуг з централізованого опалення (а.с.12). Довідкою голови ОСББ «Зустріч» № 38 від 16.08.2023 року підтверджується, що [PERSON] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] і фактично проживає за вказаною адресою з 1971 року та має склад сім`ї - [PERSON] 1984 року (син)(а.с.17) 04.08.2023 року позивач [PERSON] звернувся до Комунального підприємства «Добропільська служба єдиного замовника» з заявою про укладання договору найму на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Зі змісту вказаної заяви вбачається, що звертаючись з вказаною заявою до КП «ДСЕЗ» позивач надавав копію особового рахунку на квартиру [ADDRESS] від 23.01.2017 року. Листом КП «Добропільська служба єдиного замовника» Добропільської міської ради № 229 від 07.08.2023 року [PERSON] було відмовлено в укладені договору найму за адресою [ADDRESS] з посиланням на відсутність ордера на житлове приміщення(а.с.16). Як вбачається із змісту позовної заяви та пояснень представника позивача наданих у судовому засіданні, ордер на квартиру був втрачений багато років тому і відновити його не є можливим. Довідкою ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації» № 1182 від 04.08.2023 року, підтверджується, що станом на 31.12.2012 року відомості про наявність житлового будинку, приватизованої квартири в [ADDRESS] на гр. [PERSON] відсутні.(а.с.11). Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 343163127 № 343163474 від 17.08.2023 року підтверджується, що нерухомого майна за позивачем [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , не значиться (а.с.20,21). З пояснень представника позивача - адвоката Чумак І.М. встановлено, що визнання позивача наймачем потрібно з метою реалізації ним права розпорядження вказаною квартирою. З урахуванням наведеного та посилаючись на статті 61, 63, 64 Житлового кодексу України, ст.824 ЦК України, позивач просив суд: визнати його наймачем квартири за адресою [ADDRESS] ; зобов`язати КП «ДСЄЗ» укласти з ним договір найму квартири за адресою [ADDRESS] , був втрачений та відновити його неможливо. Норми права, що застосовуються судом при вирішенні спору та висновки суду. Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ст.810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. Згідно до ст.51 ЖК України, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих рад надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів місцевих рад, представників громадських об`єднань, трудових колективів. Відповідно до ст..58 ЖК України, ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду. Згідно з підпунктом 8 п. «б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій відноситься до повноважень виконавчих органів міських рад. Ордер видається відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР N 470 від 11.12.1984 року. Відповідно до п. 69 Правил на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток N 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Пунктом 70 передбачено, що ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. Відповідно до частин першої та другої статті 61 статей 64 та 65 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до частини першої, другої статті 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, якою є тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 сформульовано такі висновки: у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України). Водночас під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні, наявність згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між згаданими особами, наймачем і членами сім`ї, які проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини, які мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Частинами першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просив суд визнати його наймачем квартири за адресою [ADDRESS] , посилаючись на те, що він в 1971 році вселився у вказану квартиру і проживає в ній по теперішній час, але ордер ним був втрачений. Тобто позивач зазначає, що він є законним користувачем вказаної квартири. Але на думку суду, позивачем на підтвердження своїх доводів не надано належних та достатніх доказів обставин того, що він вселився у вказану квартиру на законних підставах. Крім того не доведено в судовому засіданні те, який порядок користування жилим приміщенням обумовлювався при його вселенні. З досліджених судом доказів достовірно вбачається, що позивач є зареєстрованим за вказаною адресою з 13.11.1996 року про що свідчить відмітка у його паспорті (а.с.4). В той же час з інформації виконавчого комітету Білицької міської ради м.Добропілля від 23.01.2017 року (а.с.7) вбачається, що [PERSON] є основним квартиронаймачем за адресою [ADDRESS] . Зміст вказаного документу також свідчить про те, що [PERSON] входив в ордер при його отриманні і мешкає за вказаною адресою з 19.01.1971 року. Тобто з наведених документів вбачаються суперечності в частині дати вселення в квартиру. До відомостей, зазначених в інформації виконавчого комітету Білицької міської ради м.Добропілля від 23.01.2017 року (а.с.7) суд відноситься критично, оскільки зазначені в ній відомості не підтверджуються належними та допустимими даними. Так, з цієї інформації не можливо достовірно встановити на підставі яких документів була надана ця інформація, оскільки в ній не зазначено на підставі чого був відкритий особовий рахунок на вказану квартиру(в інформації графа "Особовий рахунок відкритий на підставі" взагалі не заповнена). Крім того не можливо достовірно встановити чи був [PERSON] основним квартиронаймачем чи входив в ордер як член сім`ї та ким та коли був виданий ордер. Враховуючи наведене вказані відомості у вищезазначеній інформації виконавчого комітету Білицької міської ради м.Добропілля від 23.01.2017 року суд не приймає як достовірні. Інших доказів, з яких можливо б було встановити, що [PERSON] вселився у вказану квартиру в порядку передбаченому діючим законодавством суду надано не було. В судовому засіданні судом у представника позивача з`ясовувалось питання чи звертався позивач до міської ради з приводу отримання копії рішення виконавчого комітету про надання житлового приміщення за адресою [ADDRESS] (з метою з`ясування кому саме надавалось вказане житлове приміщення та на якій підставі). Представник позивача - адвокат Чумак І.М. зазначала, що позивач звертався, але такі дані не збереглись. Але при цьому суд зазначає, що вказані пояснення не були підтверджені належними доказами, у зв`язку з чим суд не бере їх до уваги, бо доказування не може грунтуватися на припущеннях. Крім того слід зазначити, що позивач звертаючись до суду просив зобов`язати КП «ДСЕЗ» укласти з ним договір найму вказаної квартири і посилається на норму ст.824 ЦК України, яка не підлягає застосуванню до вказаних відносин, оскільки вказаною нормою встановлено право заміни наймача у договорі найму житла, тобто право зміни раніше укладеного договору найму. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки в судовому засіданні не доведено, що позивач є основним квартиронаймачем, якому надано право укладення договору найму вказаної квартири.

Outcome: dismissed