Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з його батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та стягнути судові витрати по справі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони по справі почали проживати разом з листопада 2011 року. Їх основним місцем проживання була трикімнатна квартира [ADDRESS] . разом з ними проживали батьки позивача. Це рішення було ними прийнято за спільною згодою, та згодою їх батьків. Починаючи з весни 2014 року між сторонами почалися різні конфліктні ситуації, але відповідач запевнила позивача, що це припиниться, коли вони офіційно укладуть шлюб. 11.07.2014 року між позивачем і відповідачем було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції актовий запис №223. Після реєстрації шлюбу подружжя продовжили проживати разом з батьками позивача у їх трикімнатній квартирі [ADDRESS] . 19.05.2015 року разом з позивачем, відповідачем, батьками позивача почали разом проживати близька їм сім`я [PERSON] . [PERSON] є рідною сестрою позивача. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Через два місяці після народження дитини (березень 2017 року) відповідач частково припиняє належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. Це було пов`язано з тим, що вона прийняла рішення займатися саморозвитком (візаж та модельний напрямок). Наслідком цього рішення було те, що [PERSON] кожного дня витрачала більше 8 годин на свій саморозвиток, і як наслідок за дитиною відповідача майже завжди розпочав доглядати позивач, його мама (бабуся) та батько (дідусь). У 20-х числах серпня 2018 року сторони прийняли рішення про зміну місця проживання. Позивач займався пошуком оренди за допомогою знайомих, а відповідач шляхом свого особистого аканта у соціальній мережі Facebook публікувала новини про пошук квартири. На початку вересня 2018 року подружжя переїжджають проживати у м. Київ. Вони наймають няню, а також інколи просять маму позивача подивитися за [PERSON] . Це було пов`язано з тим, що відповідачка була постійно в роз`їздах по роботі, а позивач ще не працював дистанційно. 01.11.2018 року [PERSON] дистанційно за місцем свого проживання розпочинає займатися підприємницькою діяльністю (види діяльності: 62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем (основний); 74.10 Спеціалізована діяльність із дизайну; 85.59 Інші види освіти, н. в. і. у.; 62.01 Комп`ютерне програмування; 73.11 Рекламні агентства). У кінці січня 2019 року відповідач прийняла рішення самостійно поїхати на відпочинок за межі країни. Дані дії мотивувала тим, що їй необхідно відпочити у теплих країнах. Таке ставлення матері до дитини позивачу взагалі було не зрозуміле. Проте він пішов їй на зустріч, адже вважав, що подібні дії не будуть мати постійного характеру та наслідки цього відпочинку матимуть позитивний характер, як для відповідача, так і для сім`ї в цілому. За таких обставин позивач переїздить до своїх батьків і разом з ними залишається доглядати за [PERSON] . Позивач за місцем свого проживання проводить час з дитиною на подвір`ї. [PERSON] часто проводить час зі своїми однолітками біля місця проживання батька ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - малолітні діти). До позивача до дому часто приходять його знайомі та родичі відповідача зі своїми малолітніми дітьми ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - малолітні діти). Позивач розуміючи, що йому потрібно прикладати більше зусиль у догляді за дитиною, а тому у лютому 2019 року позивач придбав курси по розвитку дитини та розпочав посилено займатися вихованням дитини. В лютому 2019 року перебуваючи за межами країни відповідач у телефонному режимі за допомогою мессенджера Viber повідомила про відсутність бажання повертатися до місця проживання позивача та дитини. В березні 2019 року позивач остаточно зрозумів, що буде подавати на розлучення, та як наслідок вирішив звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Про дану обставину він повідомив відповідача. Після приїзду з закордону відповідач відразу припинила проживати разом з позивачем та дитиною. Місце проживання відповідача було різне житло, яке вона орендувала або просила у друзів для тимчасового місця проживання. За місцем прописки відповідач не проживала і не проживає по цей час. 19.06.2019 року відповідач в чергове змінює своє місце проживання. Зокрема при зміні місця проживання вона зазначає, що працює багато часу, а тому зазвичай квартира їй потрібна, щоб спати та займатися медитацією. Позивач розуміє, що така поведінка відповідача по відношенню до дитини є неналежною, але продовжує давати дитину матері, це він робив не вчиняючи перешкод у побаченнях та проведені часу мамі з дитиною. Це пов`язано з тим, що позивач повністю усвідомлює, що дитина повинна знати свою маму та підтримувати з нею зв`язок. 24.09.2019 року рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі № 362/1383/19 суд вирішив розірвати шлюб укладений між позивачем та відповідачем. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати разом з батьком (позивачем). Відповідач проти цього не заперечувала, адже за її бажанням позивач надавав дитину. Свою згоду по місцю проживанню дитини відповідач також мотивувала відсутністю у неї необхідного часу і тим, що вона періодично продовжує їздити за межі країни, у неї нема постійного місця проживання, окрім цього після розлучення потрібно знову влаштовувати своє особисте життя та є потреба постійно займатися саморозвитком - так відповідач пояснювала позивачу чому вона рідко бачиться з дитиною. Позивач в повній мірі продовжує турбуватися здоров`ям свого сина, неодноразово за необхідності приводив його на огляд до сімейного лікаря, надавав дозволи на щеплення. Відповідач у свою чергу ставила свої інтереси вище інтересів дитини та продовжувала приділяти своїй дитині все менше часу та все більше часу модельному бізнесу та візажу. Свої дії вона пояснювала тим самим - саморозвиток, пошук себе, подорожі і тому подібне. 16 серпня 2020 року відповідач знову змінює місце проживання. Про це вона зазначила позивачу при їх особистому листуванні у месенджері Viber. 01 листопада 2020 року до позивача прийшов відповідач з проханням надати йому дитину на 7 днів для проведення спільного часу. Позивач не заперечував проти цього та надав дитину мамі. 03 листопада 2020 року відповідач за допомогою месенджера Viber звернулася до позивача шляхом направлення електронного повідомлення на його аккаунт у месенджері Viber. У своїх повідомленнях вона зазначила, що викликає позивача до адвоката, щоб узгодити права на дитину. Телефоні дзвінки позивача, відповідач ігнорувала та вела виключно листування у месенджері Viber. Відповідач тривалий час ігнорувала телефонні дзвінки позивача, але через деякий час направила позивачу повідомлення у месенджер Viber. Зазвичай повідомлення відповідача зводилися до того, що з позивачем повинен зв`язатися її представник та буде вирішуватися питання про умови побачення з дитиною і порядку участі позивача у вихованні дитини. 11.11.2020 року позивач звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради з проханням у телефонному режимі зв`язатися з мамою дитини та прийти у службу для добровільного вирішення питання стосовно місця проживання дитини. Проте це результату не дало. Цього дня до позивача завітали працівники служби у справах дітей Васильківської міської ради для складання акту обстеження умов проживання 12.11.2020 року на електронну адресу позивача ( [INFO] ) надійшов лист підписантом якого був керуючий партнер АО «Блек енд Вайт консалтинг» (лист такого самого змісту позивач отримав на пошті 24.11.2020 року). Дане повідомлення позивачу було взагалі не зрозумілим, адже зазначене у повідомлені не відповідає дійсності, в тому числі представник відповідача посилається на принципи, які не є законодавством нашої країни. 24.11.2020 року на електронну адресу позивача ( [INFO] ) від представників відповідача надійшли два проекти договорів про визначення місця проживання, порядок виховання та утримання дитини (проекти договорів були без додаткових угод і додатків). Розглядаючи дані договори можливо дійти висновку, що рівність прав батьків буде явно порушена, а також з договорів вбачається, що основним місцем проживання дитини буде з мамою. У випадку відмови укладення договір позивачу ніхто не буде давати дитину. Укладання згаданих договорів відповідач мотивує тим, що її права як матері будуть захищені, вони відповідають інтересам кожної сторони, а також те, що позивач не зможе відмовити у виїзді з дитиною за межі країни. Ознайомившись зі змістом договорів позивач прийшов до висновку, що наміру їх укладати у нього нема. 27.11.2020 року у формі зустрічі відповідач дозволила позивачу побачитися з дитиною. Їхня зустріч відбулася у парку ім. Тараса Шевченка, що розташований в м. Київ. Дитина запригнула батьку на шию та після чого вони почали прогулюватися. Через незначний проміжок часу між сторонами почалося непорозуміння. Відповідач почала диктувати свої вимоги про підписання договору про порядок участі батьків у виховані дитини. Відповідач вдарила позивача, та після цього їй на допомогу прибігли люди, які почали звинувачувати позивача у тому, що він поганий батько. Через незначний проміжок часу до позивача зателефонував начальник служби у справах дітей та сім`ї [PERSON] , та запитав навіщо позивач вчиняє негативні дії. Дана обставина здалася позивачу дивною, адже відповідач постійно була на очах у позивача та нікому не телефонувала. Зустріч сторін закінчилася тим, що позивач повинен був прийняти позитивне для відповідача рішення стосовно укладення договору між відповідачем про порядок участі у вихованні дитини її батьками. Також сторони спору домовилися, що відповідач надасть дитину позивачу у період з 30.11.2020 по 02.12.2020 року. Далі він зможе бачити дитину лише якщо буде укладено договір між позивачем та відповідачем стосовно порядку участі у вихованні дитини. Цього дня відповідач привела позивача до квартири у якій вона ніби проживає. Проте жодних підтверджуючих документів даній обставині не надала. Тому позивачу не відомо, що це фактично за квартира і чи дійсно відповідач там проживає або просто зняла в оренду квартиру на один день, адже відповідач фактично останні два роки не має одного місця проживання. 30.11.2020 року відповідач надала позивачу можливість провести час з дитиною, але повідомила, що 02.12.2020 року вона її забере проживати до себе. 02.12.2020 року позивач повернув дитину відповідачу. При повернені дитини позивач повідомив відповідача, що жодного договору стосовно дитини укладати він не буде. Він погоджується виключно на те, що основне місце проживання дитини повинно бути з ним, а відповідач може як і раніше бачити дитину. У випадку якщо відповідач буде стояти на своєму, то позивач найближчим часом звернеться до суду про визначення місця проживання дитини разом з ним. 03.12.2020 року відповідач зі свого особистого аккаунта ( [PERSON] ) соціальної мережі Instagram публікує тимчасову новину про те як вона проводить час у ресторані та розпиває спиртні напої, пропонує обрати їжу або «її подругу», в цей час поруч з відповідачем сидить її дитина. Окрім цього перебуваючи у публічному закладі відповідач у своїй тимчасовій світлині зазначила, що забрала дитину з дитячого садочка, в той час коли дитина за місцем проживання позивача дитячий садок не відвідує (через дії відповідача).? Позивачу взагалі не є зрозумілими подібні дії відповідача як мами, адже дитина у малому віці бачить подібні дії та розпочинає це запам`ятовувати як нормальні речі (вжиття спиртного, показувати груди своїх знайомих або друзів) - загальновідомий факт, що діти повторюють дії своїх батьків. Позивач був здивований тому, що відповідач 03.12.2020 року забрала дитину з дитячого садочка. Адже у дошкільний навчальний заклад, що у м. Васильків дитина не ходить та маму там не бачать. З цього позивач зрозумів, що відповідач самостійно змінила дитячий садочок без погодження цього з ним. 06.12.2020 року відповідач за допомогою мессенджера Viber повідомила позивача про можливість взяти дитину, щоб він походив у дитячий садок, побачив родичів. 07.12.2020 року позивач разом зі своїм дядьком [PERSON] поїхав у м. Київ забирати у відповідача свою дитину. При повернені дитини відповідач у присутності [PERSON] повідомила, що якщо позивач відмовиться укладати договір про порядок участі у виховані дитини, то у такому випадку відповідач влаштує позивачу «часті» побачення з дитиною, а саме в кращому випадку позивач зможе бачити дитину один раз на сім днів. На такі ультиматуми позивач відповів, що він вже дав відповідь відповідачу, а саме, що він вважає, що основне місце проживання дитини повинно бути з ним, а не з відповідачем та жодного договору стосовно дитини він укладати не буде. На що відповідач відповіла, що у позивача нема жодного шансу вирішити спір стосовно місця проживання дитини. Цього дня після того як дитина позивача приїхала до місця проживання батька вона через деякий час з незрозумілих підстав почала поводити себе дивно. Дитина влаштовувала істерики, кричала, а вечором [PERSON] попросив включити йому мультики про монстрів, які йому вмикала мама. Позивач не може погодитися з тим, що основне місце проживання дитини повинно бути з відповідачем, та вважає, що основне місце проживання дитини повинно бути з батьком (позивачем). Окрім вищезазначеного місце проживання дитини повинно бути з позивачем, адже: саме батько займається весь час вихованням дитини, син прив`язаний до батька (позивача). [PERSON] в повній мірі забезпечує інтереси та потреби свого сина, свій вільний час присв`ячує повноцінному розвитку та належному вихованню свого сина, слідкує за його здоров`ям. Досліджує різні методики по розвитку дітей; позивач характеризується позитивно. Про це свідчать долучені до позову письмові характеристики, відповідь з дитячого садочку, який відвідує син позивача. Також про нього добре відгукуються сусіди та знайомі; позивач має самостійний та постійний заробіток; поруч з місцем проживання батька дитини знаходяться однолітки [PERSON] з якими він товаришує та проводить свій час. Також друзі та знайомі позивача мають малолітніх дітей з якими товаришує [PERSON] (дитина сторін); неподалік від місця проживання позивача знаходиться дитячий садок та дитячиймайданчик з гойдалками та іншим, що зазвичай знаходиться на дитячих майданчиках; місцем постійного проживання позивача є трьохкімнатна квартира (кв. [ADDRESS] ). Дитина проживає в одній кімнаті з батьком (відео кімнати додається - знаходиться на DvD диску долученому до позову) [PERSON] облаштована необхідним для дитини відповідного віку. В майбутньому дитина буде проживати одна у кімнаті. Фактично у квартирі за місцем проживання позивача створені належні умови для дитини; позивач змінює кімнату дитини коли у цьому є необхідність (дитина дорослішає - купує нові меблі та речі для дитини відповідного віку); позивач читає дитині на ніч казки та здійснює все необхідне, що зазвичай роблять мами; дідусь та бабуся ставляться позитивно до дитини, та не проти того, що у їх квартирі проживає онук; у дитини належні взаємини з дідом та бабою (дід - [PERSON] , баба - [PERSON] ). дитячий садок у який ходить дитина позивача знаходиться поруч від будинку позивача, що зручно для самої дитини та його розпорядку; баба та дід [PERSON] характеризуються позитивно, не перебувають на обліку у нарколога, судимість у них відсутня; дитина позивача позитивно ставиться до тих хто проживає з позивачем в одній квартирі; [PERSON] з батьком перебуває у безпеці та стабільному соціальному середовищі; у позивача та проживаючих за місцем проживання позивача відсутні шкідливі звички (вживання спиртних напоїв, тютюнопаління, вживання образливих слів та інше); за місцем проживання позивача проживає багато однолітків [PERSON] з якими він постійно грає та товаришує; позивач має гарний стиль виховання дитини. Батько [PERSON] має індивідуально-психологічні властивості необхідні для виховання у дитини; [PERSON] постійно підтримує контакт зі своїми родичами та з родичами відповідача, та цього вчить дитину; позивач має достатньо часу, який може присвятити своїй дитині; позивач має необхідні для виховання дитини психолого-педагогічні якості; умови за яких дитина не може проживати разом з батьком - відсутні. Батько [PERSON] не вважає, що дитина повинна мати постійне місце проживання разом з відповідачем виходячи з вищезазначеного, а також з того, що відповідач: останні роки надовго не залишалася з сином і у належної уваги не хотіла приділяти дитині; не виявляла самостійного виховання сина, і цього вона не має наміру робити і зараз; часто перебуває за межами країни, що фактично унеможливлює визначення постійного місця проживання дитини разом з нею; публікує у популярній соціальній мережі Instagram на загальний огляд свої фото у купальнику або без нього, та не досить пристойні фото, як для матері 3-річної дитини, що на думку позивача свідчить про зовсім інші пріоритети відповідача. Дана обставина була встановлена при огляді аккаунта в Instagram - користувач під ніком dikinolife; показує дитині погані приклади; обмежує дитину у спілкуванні з батьком; постійно у пошуках «Себе» та будує свою «кар`єру»; постійно змінює місце проживання та перебування; не володіє стилем виховання; не зможе забезпечити найкращих інтересів своїй дитині [PERSON] . Розглядаючи переписку між позивачем та відповідачем у месенджері Viber починаючи з лютого 2019 року по серпень 2020 року можливо побачити, що відповідач зазначала про свою зайнятість та неодноразову зміну місця проживання. Відповідач бачила дитину за її бажанням майже завжди. Виключення були коли дитина хворіла, тільки почала ходити в дитячий садок і їй необхідний був адаптаційний період (нові друзі, нова атмосфера) та інші підставні причини чому позивач не міг дати дитину. Відповідач позивачу не надає жодних документів підтверджуючих її тимчасове місце проживання за іншою адресою, в тому числі вона не дає позивачу бачитися з дитиною належним чином, вважає, що постійне місце проживання дитини повинно бути саме з нею. Позивач не чинив та не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із сином, як на даний час робить відповідач, і батько завжди всіма силами зі свого боку сприяє тому, щоб дитина не була позбавлена проведення часу з мамою (відповідач). Таким чином, якщо дитина залишиться мешкати з позивачем за його постійним місцем проживання вона буде забезпечена житлом, завжди доглянута, своєчасно за необхідності буде отримувати медичну допомогу. Зараз і в подальшому разом з батьком дитина постійно розвивається, перебуває під опікою та піклуванням, має зв`язок з родичами з боку позивача та відповідача, товаришує з однолітками та інше, що призводить до дотримання найкращих інтересів дитини. Проживання сина разом з позивачем відповідає інтересам дитини. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.02.2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху з наданням позивачу строку протягом десяти днів з дня її отримання для усунення недоліків позову (т. 1 а.с. 129-132). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 162-163). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.08.2022 року у задоволенні клопотання представника [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів, відмовлено (т.1 а.с. 214-215). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.02.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (т. 1 а.с.226). [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Представник позивача зазначив, що дитина після розлучення постійно проживала з батьком, мати виїхала працювати за кордон. Коли почалася війна позивач з дитиною виїхали за кордон до Німеччини, де проживання є тимчасовим. Щодо заочного розгляду справи не заперечували. Від клопотання про призначення психологічної експертизи відмовилися та залишили без розгляду, як і допит свідків, оскільки всі свідки перебувають за кордоном. [PERSON] , яка належним чином повідомлялася про відкриття провадження по справі, за зареєстрованим місцем проживання, але повертаються конверти із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 1 а.с.172, 179, 192, т. 2 а.с. 12, 21) та у порядку ч. 11 статті 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на сайті «Судової влади» (т. 2 а.с. 19), не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, та клопотань до суду не направляла, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї в судовому засіданні, просили позов задовольнити, оскільки дитина постійно проживає разом із батьком. Останній раз із матір`ю дитина спілкувалася 22 червня 2022 року потім зв`язок перервався. Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] в судовому засіданні, зазначив, що він проживає з батьком, йому із ним добре. Він би хотів і далі проживати із батьком та кицькою. Він з мамою спілкувався давно. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутністю відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2019 року було розірвано (т. 1 а.с. 28-29). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] видане Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 11.01.2017 року та зроблено актовий запис № 17 (т. 1 а.с. 30). Відповідно до Акту обстеження умов проживання членів комісії [PERSON] , [PERSON] [PERSON] № 112 від 11.11.2020 року для виховання та розвитку дитини створено такі умови: в наявності дитячі речі, іграшки та ін. (т. 1 а.с.32). Відповідно до Довідки виданої депутатом Васильківської міської ради Марковим В.С. [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , також за даною адресою проживав з моменту народження до [INFO] його син [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 36). Згідно з Характеристики від 24.11.2020 року видана на [PERSON] , Фізична особа-підприємець з 2018 року надає послуги ТОВ «ХОУМ ІНТЕРІОРС» з розробки та анімації тривимірних об`єктів і їх наочного відображення у вигляді іменованої області даних на носіях інформації, а також послуги технічної підтримки процесу розробки тривимірних об`єктів та інформаційної підтримки клієнтів. Працюючи, старанно та відповідально підходить до виконання завдань, дотримується термінів виконання. Не порушує внутрішніх правил надання послуг. Відзначається загальною культурою та високими моральними якостями. Уважний до людей, тактовний (т. 1 а.с. 40). Відповідно до Довідки Міністерства внутрішніх справ серії ІІА №2201219 [PERSON] , до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (т. 1 а.с. 56). Згідно з Сертифікату серії 2РРС №777303 [PERSON] під наглядом нарколога не перебуває, за допомогою не звертався (т. 1 а.с. 59). Відповідно до Довідки від 06.11.2020 року №01-29/27 видана [PERSON] , про те, що його син [PERSON] , з 06.12.2019 року являється вихованцем Васильківського дошкільного навчального закладу №3 «Джерельце». За час перебування, [PERSON] до дитсадка приводив і забирав тільки тато [PERSON] . Іноді разом з татом приходила і бабуся хлопчика - [PERSON] жодного разу в дошкільній установі не з`являлася мама хлопчика (т. 1 а.с. 62). Згідно до Висновку Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, виконком міської ради, як орган опіки та піклування, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради, діючи в інтересах малолітньої дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (т. 1 а.с.202-203). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно до Висновку Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, виконком міської ради, як орган опіки та піклування, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради, діючи в інтересах малолітньої дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (т. 1 а.с.202-203). Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). При вирішенні спору, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, у матеріалах справи відсутні докази щодо його неповноти, необ`єктивності, неправильності. Жодним доказом відповідач не спростував наявний висновок. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі потрібно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди передусім повинні враховувати інтереси самої дитини, оцінюючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини встановлюють, що в усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3). Ці положення Конвенції про права дитини узгоджуються з положеннями Конституції та законів України, тому її правові норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19 (провадження № 61-19210св20). Відповідно до положень статті 12 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини. З цією метою дитині надається можливість бути заслуханою в ході судового чи адміністративного розгляду, безпосередньо або через представника чи відповідний орган. За ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Суд враховує, що законодавством надано право дитині бути заслуханою щодо питань, які стосуються її особисто, при цьому вік дитини необмежуться. При вирішенні спору до уваги бере та враховує вік дитини та можливість нею самостійного формулювання своєї власної думки щодо визначення місця проживання, можливі ризики негативних наслідків на моральний стан дитини. В судовому засіданні було встановлено, що малолітня дитина [PERSON] тата любить, хоче проживати само з ним, з мамою бачився давно. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). З огляду на викладене, врахувавши наявність спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, який вони у досудовому порядку вирішити не змогли, психофізіологічні особливості дитини, її думку щодо місця проживання, виходячи з балансу інтересів дитини та батьків, з найкращих інтересів дитини, дійшов висновку про те, що встановлення місця проживання дитини з батьком буде максимально відповідати інтересам дитини. При цьому суд зазначає, що визначення місця проживання дитини з батьком не впливає на його взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Указане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 (провадження № 61-9074св20). Разом із цим, суд наголошує, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Таким чином, виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, суд визначає місце проживання дитини разом із батьком за місцем його фактичного проживання для забезпечення гармонійного розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку. На підставі викладеного,

Outcome: approved