Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача, в якому просить стягнути 3% річних у сумі 438,00 грн., інфляційні втрати у сумі 3\~599,61 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 858,88 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 3\~000,00 грн. У обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.02.2022 з відповідача на користь позивача стягнуто грошові кошти у сумі 11\~927,67 грн. Відповідачем 23.11.2022 було виконано рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.02.2022. За період з 01.09.2021 по 22.11.2022 позивач нарахував інфляційні витрати у сумі 3\~599,61 грн. та 3% річних у сумі 438,00 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання на 31 жовтня 2023 року. 31 жовтня 2023 року судове засідання відкладено до 06 грудня 2023 року у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач до судового засідання не з`явився, представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення, розгляду справи без його участі не надав, відзив на позовну заяву не пред`явив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.02.2022 стягнуто з [PERSON] на користь фізичної особи підприємця [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 8\~019,67 грн., судовий збір у сумі 908,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3\~000,00 грн., а всього 11\~927,67 грн. Рішення набрало законної сили 14.03.2022. З результату пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 11.08.2023 вбачається, що виконавче провадження № 69822502 відкрито 12.09.2022, боржник [PERSON] , стягувач фізична особа-підприємець [PERSON] , стан ВП: завершено. Згідно виписки з картки позивача за період 23.11.2022-23.11.2022 23.11.2022 відбулося зарахування коштів у сумі 11\~927,67 грн. від Соснівського відділу ДВС за виконавчим провадженням № 69822502, а отже відповідач виконав своє зобов`язання. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, що прямо передбачено ст. 525 ЦК України. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення,\~що набрали\~законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Статтею 611\~ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем виконано рішення суду лише 23.11.2022, а отже відповідач допустив невчасне виконання рішення суду. Відповідно до положень ст.\~625\~ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності а неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем заявлені вимоги про стягнення 3% річних за період з 01.09.2021 по 22.11.2022 у сумі 438,00 грн. та інфляційні втрати за період з 01.09.2021 по 30.11.2022 у сумі 3\~599,61 грн. Позивач зазначає, що зобов`язання відповідача виникло 01.09.2021, тобто на наступний день з дати постановлення ухвали про відкриття провадження у справі № 712/7294/21, у той час, заборгованість відповідача виникла на підставі рішення суду від 03.02.2022, яке набрало законної сили 14.03.2022, а отже зобов`язання відповідача за рішенням суду виникло з 15.03.2022. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Суд вважає, що позивачем невірно визначено початкову дату нарахування вказаних сум. Так, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.02.2022 про стягнення з відповідача на користь позивача суми розмірі 11\~927,67 грн. набрало законної сили 14.03.2022 і саме з цієї дати у відповідача виник обов`язок перед позивачем сплатити цю суму. Отже, позивач має право на нарахування 3% річних за період з 15.03.2022 по 22.11.2022, що становить 248,03 грн., та інфляційних втрат за період з 15.03.2022 по 30.11.2022, що становить 2\~642,61 грн., які підлягають задоволенню. У решті вказаних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. За таких обставин, на підставі викладеного вище, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у зазначених вище сумах. У решті позовних вимог слід відмовити. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 614,84 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 2\~147,70 грн.

Outcome: partial