Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовними вимогами до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно після смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , а саме на (одну другу) частину будинку за адресою [ADDRESS] , придбану на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15.02.1974 нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Медведевою В.Л., який зареєстрований Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації 04.06.1974 та записаний в реєстрову книгу під номером 80. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що 21.11.2022 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на частини будинку, яка була придбана спадкодавцем 15.02.1974. Підставою відмови послугував той факт, що вказана частина будинку була придбана спадкодавцем у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачка повідомляє, що [PERSON] проживав з [PERSON] (відповідачкою) з дати одруження 04.10.1964 по 1972 рік на Луганщині. В 1972 році подружжя припинило шлюбні відносини, але шлюб у встановленому законом порядку не розірвали. [PERSON] переїхав на постійне місце проживання в селище Коротич, де орендував житло по [ADDRESS] . В 1974 році познайомився з позивачкою, в цьому ж році стали спільно проживати. Оскільки потрібно було організовувати побут нової сім`ї, [PERSON] придбав у 1974 році будинку [ADDRESS] . Кошти на придбання будинку [PERSON] отримав в борг у сусідки. На підтвердження своїх доводів посилається на письмові пояснення сусідів. Позивачка вважає, що має право успадкувати вищевказану частину будинку оскільки вона була придбана за особисті кошти [PERSON] та при фактичному припиненні шлюбних відносин з відповідачкою. Рух справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05.07.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Адвокат Плугатирьов В.В. подав клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивачки, просив винести заочне рішення. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 28 грудня 2021 року серії [NUMBER] ). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . 16 листопада 2022 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражі Н.П. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . 21 листопада 2022 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Із змісту постанови вбачається, що вищевказаний будинок належав спадкодавцю наступним чином: - (одна друга) частка - на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15 лютого 1974 року нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Медведевою В.Л., який зареєстрований Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації 04 червня 1974 року та записний в реєстрову книгу під номером 80. Зазначена частка була придбана спадкодавцем у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Шлюб розірваний 22 травня 1981 року. - (одна друга) частка - на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 17.02.1999 державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Гіколенко Г.А. який зареєстрований Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації 11.03.1999 та записаний в реєстрову книгу №1 за реєстровим номером 80. Зазначена частка була придбана спадкодавцем у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що був укладений 24.07.1982. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії щодо частки будинку, яка була придбана спадкодавцем 17.02.1999 у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] в постанові зазначено, що [PERSON] не надано документу, що підтверджує факт її спільного проживання зі спадкодавцем за однією адресою: [ADDRESS] . Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії щодо частки будинку, яка була придбана спадкодавцем 15.02.1974р. у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , вказано ненадання документу щодо правового статусу спадкового майна. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] відповідно до ст.1268 ЦК України, що підтверджується рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 28 лютого 2023 року у справі 635/1385/22, яким встановлено, що на момент відкриття спадщини [PERSON] проживав разом зі своєю дружиною [PERSON] . З метою спростування належності частини будинку, придбаної 15.02.1974 до спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , до матеріалів справи позивачкою долучено письмові пояснення свідків, а також протокол опитування свідка, складений адвокатом Плугатирьовим В.В. З письмових пояснень [PERSON] вбачається, що спірну частину будинку [PERSON] придбав за позичені у неї кошті. У придбаній частині будинку [PERSON] проживав разом з [PERSON] (позивачкою) у період з 1974 по 2021 роки. Наведену інформацію [PERSON] підтвердила при опитуванні адвокатом, яке зафіксовано наявним в матеріалах справи протоколом. Так в протоколі [PERSON] зазначила наступне: « [PERSON] переїхав до смт Коротич з Луганщини у зв`язку з тим, що його сімейне життя з дружиною [PERSON] не склалося (він так розповідав). Деякий час до 1974 року він проживав в орендованому житлі. Оскільки ми товаришували, я зайняла кошти [PERSON] на придбання половини будинку, яка продавалася по сусідству за адресою: [ADDRESS] . В придбаній частині будинку [PERSON] проживав разом з [PERSON] громадянським шлюбом, на якій пізніше одружився та з якою прожив до смерті. Колишня дружина до [PERSON] не приїздила, я ніколи її не бачила, та й приїжджати їй сенсу не було оскільки [PERSON] вже мав нову сім`ю. Грошові кошти, які я позичала [PERSON] було повернуто в повному обсязі, як я зазначала в поясненнях», «я знаю, що [PERSON] разом зі своєю громадянською дружиною [PERSON] працювали і частину доходів передавали мені щомісяця для погашення боргу. Кошти передавав як [PERSON] , так і [PERSON] , це були їхні сімейні кошти, обидва працювали». Аналогічного змісту письмові пояснення надала й громадянка [PERSON] , додатково повідомивши, що [PERSON] переїхав до смт Коротич після фактичного припинення відносин з дружиною [PERSON] , з якою раніше проживав в Луганській області. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Дослідивши матеріали спадкової справи та інвентаризаційної справи, прийнявши до уваги зазначені вище письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України слідує, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17. При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття. Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Частиною 6 вказаної статті передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відповідно сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказаний висновок також можна зробити із змісту ч.1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, відповідно до якої майно є спільною сумісною власністю подружжя тільки, якщо воно нажите подружжям під час шлюбу. Тобто, не тільки набуте в період шлюбу, але й в результаті спільного подружнього життя та відповідно спільних дій або вкладень. Окрім наведених вище письмових пояснень, протоколу опитування адвокатом, суд також враховує, що при дослідженні матеріалів спадкової та інвентаризаційної справи не було виявлено документів, які б свідчили про придбання спірної частини будинку за спільні кошти спадкодавця та відповідачки, або документів, які б спростували викладені в позовній заяві обґрунтування та встановлені судом обставини справи. Крім того, відповідно до ст.29 Кодексу про шлюб та сім`ю України, для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Судом не встановлено фактів звернення відповідачки до суду з позовом про поділ майна. З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм права суд дійшов висновку, що (одна друга) частина будинку за адресою [ADDRESS] , придбана на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15 лютого 1974 року, була особистою приватною власністю [PERSON] На підставі викладеного і

Outcome: approved