Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач через представника звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. В заяві посилалася на те, що 31.08.2007 року вони з відповідачем уклали шлюб, від якого мають спільних дітей, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу, є те, що сторони з березня 2022 року припинили подружні відносини, перестали вести спільне господарство, кожен живе своїм життям та своїми інтересами. Позивач вважає, що подальше життя з відповідач є неможливим та суперечитиме їх інтересам, а тому просила шлюб розірвати. 13 листопада 2023 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився подав до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за можливе здійснювати розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог частини другої статті247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №302. Від шлюбу подружжя мають дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Із позову встановлено, що подальше спільне проживання позивача та відповідача є неможливим. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд доходить висновку, що відносини, які склалися між подружжям вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливе, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ч. 2 ст.114, абзацу 2 ч. 3 ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved