Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] . На день смерті мати проживала й була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яке є, одночасно, місцем відкриття спадщини. На час відкриття спадщини він, позивач [PERSON] , був зареєстрований за іншою адресою, однак постійно проживав і доглядав за спадкодавицею станом на дня її смерті, що підтверджується рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 30.07.2021 по цивільній справі № 621/2000/21 про встановлення вказаного юридичного факту. Таким чином, він, позивач, будучи єдиним спадкоємцем після померлої матері [PERSON] , фактично прийняв спадщину шляхом спільного проживання відповідно до положень статті 1268-1269 Цивільного кодексу України. 26 листопада 2021 року позивач з метою оформлення спадкових справ звернувся до приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В., однак з`ясувалося, що право власності на спадковий будинок в установленому законом порядку не оформлювалося й не реєструвалося. Так, спірний будинок з господарськими будівлями, за адресою: [ADDRESS] , побудували батьки позивача: мати [PERSON] та батько [PERSON] у 1959 році, перебуваючи в шлюбі. Вказане домоволодіння, згідно архівних відомостей КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації, містобудування, землевпорядкування та архітектури» , рішенням виконкому Готвальдівської районної Ради народних депутатів від 16.05.1990 № 177 було оформлено право власності на власників житлових будинків в селі Козачка Зміївського району Харківської області, в тому числі й на батька позивача, але Свідоцтво про право власності на своє ім`я останній не отримував. 09.08.2022 року позивач звернувся до відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Харківської області з заявою про проведення державної реєстрації на будинок, однак йому було відмовлено в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують будь-чиє право власності на вказаний будинок, та рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав. Враховуючи, що його батьки побудували вказаний будинок, і він є їх єдиним спадкоємцем, посилаючись на норми цивільного законодавства Української РСР, та в подальшому Цивільного кодексу України, просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.1-7) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 03.04.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом учасників справи. В порядку підготовки справи до розгляду витребувано відомості з нотаріальної контори про осіб, які зверталися з заявами про прийняття спадщини після померлих спадкодавців, та наявність відкритих спадкових справ. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та виклик свідків. (а.с.39) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 11.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. (а.с.44) Від представника відповідача Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області К.Маковецької надійшла заява про розгляд справи за її відсутності на підставі наданих матеріалів. Відзиву на позов чи заперечень проти позову відповідачем не надано. (а.с.41) Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи,\~що всі\~учасники надали\~до суду\~заяви про\~розгляд справи\~без їх\~участі на\~підставі наявних\~матеріалів,\~та необхідність забезпечення безпеки учасників судового засідання та складу суду в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 через військову агресію Російської Федерації, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальними технічними засобами відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З письмових доказів, доданих до матеріалів справи, вбачається, що: Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Козачка Зміївського району Харківської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим 22.01.1997 року Ленінським РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області (а.с.9) Згідно Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 02.06.2021 виконавчим комітетом Козачанської сільської ради Зміївського району Харківської області, актовий запис про народження №7 від 14.02.1948, батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11) Батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] одружилися 10 липня 1952 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого 29.09.1952 року Козачанською сільською радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 12 від 10.07.1952 (а.с.15) [INFO] батько позивача [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Великогомільшанською сільською радою Зміївського району Харківської області , актовий запис про смерть № 8 від 23.04.1999 (а.с.16) Мати позивача [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Великогомільшанської сільської ради Зміївського району Харківської області 14.06.2019 року, актовий запис №13 (а.с.10) Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 30.07.2021 року у цивільній справі № 621/2000/21 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання позивача [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] , станом на момент її смерті [INFO] (а.с.12-13) Згідно ч.4, ч.5 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно Довідки № 1662 від 27.07.2021 року, виданої КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації, містобудування та архітектури Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, відповідно до архівних матеріалів рішенням виконкому Готвальдівської районної Ради народних депутатів № 177 від 16.05.1990 р, було оформлено право власності на власників житлових будинків в селі Козачка Зміївського району Харківської області, в тому числі й на житловий будинок [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . При цьому [PERSON] станом на 31.12.2012 року не зввертався з заявою про оформлення права власності на будинок. Первинна інвентаризація нерухомого майна проведена в 2021 році. Житловий будинок збудований в 1959 році, загальною площею 46,1 кв.м, з надвірними будівлями, період побудови яких з 1959 по 1989 роки (а.с.17) Вказана інформація підтверджується копією рішення виконкому Готвальдівської районної Ради № 177 від 16.05.90 року «Про оформлення права власності на жилі будинки в селах району», та додатком до нього, згідно якого до числа власників жилих будинків в с.Козачка внесено [PERSON] (а.с.18-21) Відповідно до Довідки Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 21.12.2021 року, згідно даних погосподарського обліку (книга № 10) житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , обліковується за померлим [PERSON] (а.с.22) Як вбачається з відомостей технічного паспорту на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок побудований у 1959 році, інші будівлі побудовані за період з 1959 по 1989 роки (а.с.26-28) Відповідно до Довідки приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Любов Василівни (ІІІ особи), позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] , та яка фактично прийняла спадщину, але не оформила спадкових прав після смерті [PERSON] [INFO] . За заявою позивача заведено спадкову справу № 173/2021 (а.с.24) Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Л.Маслової № 64904249 від 23.09.2022 року відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно (а.с.25) Встановивши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достатність та достовірність кожного доказу окремо, та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне: Згідно ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом. Відповідно до положень статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин, та які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин. В судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджено, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після матері [PERSON] , померлої [INFO] , який постійно проживав із спадкодавицею на момент її смерті, та прийняв спадщину відповідно до положень статті 1268 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статей 1217, 1218 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень статті 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.\~У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також\~у разі\~неохоплення заповітом\~усієї спадщини\~право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу.\~Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 5 цієї ж статті визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Як встановлено в судовому засіданні, приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. (ІІІ особа) відмовлено позивачеві в оформленні спадкових прав з підстав відсутності правовстановлюючих документів, які б посвідчували право власності спадкодавця на спірне майно. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у листі №\~24-753/0/4-13\~від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначаив, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За змістом статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу. Способами захисту цивільного права та інтересу може бути, в тому числі й визнання права. Відповідно до статті 41 Конституції України та ч.1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та\~Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції"\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.3 ст.296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частин 2 - 3 статті 3\~Закону України\~"Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень" від 01.07.2004 року,\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року визнаються дійсними за наявності однієї з\~таких умов: 1) реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, встановлення судом часу завершення\~спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Як встановлено судом, рік побудови будинку й господарських будівель за адресою: [ADDRESS] , визначений бюро технічної інвентаризації, 1959, та не містить відміток про самочинно здійснене будівництво. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час його побудови регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі Інструкція), проте така реєстрація не визнавалася обов`язковою та виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від її державної реєстрації. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в\~ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів"\~та в\~листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття\~постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. В судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджено факт будівництва спірного будинку батьками позивача в 1959 році та наявність рішення органу місцевої влади про реєстрацію права власності на будинок та господарських будівель за адресою: [ADDRESS] , за батьком позивача [PERSON] , спадкоємицею якого була мати позивача [PERSON] , яка не оформила спадкові права в установленому законом порядку. Встановлені\~факти відповідачем\~чи іншими\~заінтересованими особами не спростовуються. За таких обставин,\~суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права власності на спірне домоволодіння в порядку спадкування за законом. Позивачем вимоги щодо розподілу судових витрат не заявлялися, в зв`язку з чим, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved