Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Стебницьке гірничо-хімічне підприємство «Полімінерал» на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2023 по 30.09.2023 у розмірі 64815,96 грн з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів; стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 грн; стягнути судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що працює з 1986 року у ПАТ «СГХП «Полімінерал». З початку 2023 року підприємство почало із затримкою, нерегулярно та не в повному обсязі виплачувати позивачу заробітну плату. У зв`язку із наведеним, не виплати [PERSON] у повному розмірі заробітної плати за січень-вересень 2023 року, внаслідок чого було порушено її конституційне право працівника, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою від 15.11.2023 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 23.10.2023 року представник відповідача подав відзив, у якому визнає позовні вимоги в цій частині в розмірі 55872,76 грн посилаючись на Довідку про нараховану заробітну плату за січень-жовтень 2023 року. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Заявлені вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явивсясь, подав до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутності. Проти задоволення позовних вимог частково не заперечує. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, суд встановив наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що [PERSON] працює з 1986 у ПАТ «СГХП «Полімінерал». Починаючи з 2020 року працює на посаді сторожа дільниці з консервації рудника №2, наказ №166к від 20.07.2020 року. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.94\~Кодексу законів\~про працю\~України (КЗпП України), заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Статтею 103 КЗпП України передбачено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Згідно ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. При цьому, відповідно до п. 6 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає і рішенні суду. Відповідно до довідки від 01.12.2023 №ПЛМ00000013 [PERSON] працює у ПАТ «Стебницьке гірничо-хімічне підприємство «Полімінерал» та за період з січня по вересень 2023 року заборгованість по заробітній платі становить 55872,76 гривень. Враховуючи вищенаведене, вимога позивачки щодо стягнення заборгованості по заробітній платі у 64815,96 грн з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів є підставною та підлягає задоволенню частково в сумі 55872,76 гривень. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди слід врахувати наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1\~КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер неправомірних дій відповідача, його поведінку після невиплати заробітної плати, тривалість порушення прав позивача, як наслідок порушення нормального ритму життя, нормальних життєвих зв`язків, тяжкість вимушених змін, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. А тому, враховуючи вимоги п.п.3,5,6,9,13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, з відповідача слід стягнути в користь позивача 1000 грн моральної шкоди. Щодо вимоги позивачки про стягнення витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до ч. 1, ч. 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розглянувши вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки 1000,00 грн -витрати на правову допомогу, суд зазначає таке. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представником позивача зазначено, що витрати на правничу допомогу становлять в розмірі 1000,00 грн, та в якості підтвердження до суду було надано договір про надання правничої допомоги від 25.10.2023, акт №1 прийняття-передачі наданих послуг, квитанцію до прибуткового касового ордера №105. Враховуючи викладене, а також те, що заявлені представником позивача витрати у сумі 1000,00 грн є співмірними зі складністю цієї справи, суд дійшов висновку про задоволення витрат на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню у користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. від якого був звільнений позивач при подачі позову за позовну вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Крім того, з відповідача у користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу про моральну шкоду, яка відповідно до ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути 1073,60\~грн судового збору за вимогу про моральну шкоду.

Outcome: approved