Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

До суду надійшов позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.03.2007, яка утворилась станом на 04.04.2023 у розмірі 43416,58 грн. та судові витрати в розмірі 2684,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28.03.2007 [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим станом на 04.04.2023 має заборгованість у розмірі 43416,58 грн., яка складається з наступного: 39796,76 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3619,82 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовом надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду письмові пояснення відповідно до яких позовні вимоги визнала частково в розмірі 1653,98 грн. заборгованості за тілом кредиту, яка є різницею між витратами та надходженнями коштів за її картковим рахунком, а також 8149,40 грн. заборгованості за відсотками, які відповідач обрахувала виходячи з кредитного ліміту картки у розмірі 1400 грн., про що надала відповідний розрахунок. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до умов кредитного договору № б/н від 28.03.2007, укладеного в формі анкети-заяви, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 1400 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 3 % на місяць. Строк дії картки встановлено до 28.03.2015. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до висновків ВП ВС викладених у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору ані щодо будь-яких встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, ані щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені. Позивач додав до позовної заяви копію примірника «Умов та Правил надання банківських послуг». Проте доказів того, що відповідач була ознайомлена з цими Умовами та Правилами саме в тій редакції, що діяла на час підписання заяви-анкети, не надано. Таким чином, твердження позивача про те, що при підписанні заяви-анкети було визначено умови кредитування, є необґрунтованим. Враховуючи наведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. В підписаній сторонами заяві від 28.03.2007, копія якої додана до позовної заяви, відсутня домовленість про сплату відсотків за користування кредитними коштами в тих розмірах та порядку, що зазначені позивачем в розрахунку заборгованості, а також про сплату комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а наданий банком витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена для кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. В доданій до позовної заяви виписці за договором №б/н за період з 28.03.2007 по 07.04.2023, в якій міститься інформація про рух коштів, та відображаються операції за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається що усього витрати склали 279 659,25 грн., а надходження 236 242,67 грн. Разом з тим, із виписки вбачається, що частину із сплачених коштів позивачем було спрямовано на погашення відсотків та комісій, які не були визначені сторонами. За таких обставин, всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості за анкетою-заявою від 28.03.2007 слід зараховувати на погашення тіла кредиту. Згідно з відомостями, що містяться у виписці за договором №б/н за період з 28.03.2007 по 07.04.2023, загальна сума витрат [PERSON] , спрямованих на власні потреби та не пов`язаних із погашенням відсотків та комісій, складає за вказаний період 237 896,65 грн. Таким чином, різниця між витратами та надходженнями складає: - 1653,98 грн., вказана сума може розцінюватися як заборгованість, а, отже, підлягає стягненню. Суд враховує доводи відповідача щодо того, що підписана нею анкета-заява містить конкретні умови, які узгоджені сторонами: кредитний ліміт 1 400 гривень; відсотки 3 % річних на місяць. Суд погоджується з доводами відповідача щодо необґрунтованості нарахування відсотків на суму, яка перевищує кредитний ліміт в розмірі 1 400 гривень, оскільки це не відповідає умовам, узгодженим сторонами. Загальна сума відсотків, які могли б бути нараховані на вказану суму (1 400 гривень) за період з 28 березня 2007 року по 13 червня 2023 року (5 821 день), виходячи з процентної ставки 36 % річних становить: 36 % * 5 8213 дні * 1 400 грн. = 8149,40 грн., що є максимальною сумою відсотків, які можуть бути нараховані [PERSON] за весь період дії договору, виходячи з узгоджених сторонами умов, які були наведені вище. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 1653,98 грн. та відсотки за весь час користування кредитними коштами у розмірі 8149,40 грн., а разом 9083,38 грн. Судові витрати суд розподіляє між сторонами у відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial