Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] , та призначити її піклувальником неповнолітньої онуки [PERSON] , що позбавлена батьківського піклування. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона, [PERSON] , є матір`ю [PERSON] . 16.10.2008 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. За час шлюбу, [INFO] , у них народилась донька [PERSON] . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.07.2023 шлюб між ними розірвано. [INFO] при виконанні військового обов`язку в зоні бойових дій [PERSON] загинув. Відповідачка, мати дитини, зловживає спиртними напоями та не займається вихованням дитини, не забезпечує її елементарних потреб. Вмотивувати відповідачку до зміни поведінки не вдається. Відповідачка не проявляє інтересу до подальшої долі дитини, не цікавиться успіхами в навчанні, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, у зв`язку з чим створились умови, які шкодять інтересам дитини. Отже, відповідачка, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дочки. За життя [PERSON] звернувся до органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради з проханням позбавити відповідачку батьківських прав. Всі питання щодо виховання та утримання вирішувалися батьком дитини ще за його життя, а також бабусею - позивачкою по справі. Завдяки старанням батька за його життя та бабусі дитина доглянута та забезпечена. Позивач має намір здійснювати піклування про дитину, оскільки батька дитини уже немає. Вона відповідає тим вимогам, які ставляться до піклувальника. На даний час дитина виховується саме нею, живе у неї. Процесуальні дії суду. Ухвалою судді від 03.11.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 22.11.2023. Встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Службу у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради. Ухвалою суду від 22.11.2023 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 05.12.2023. Представник позивача адвокат Гринда Р.М. в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити. Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Повідомила, що онука проживає разом з нею, вона дбає про неї, забезпечує усім необхідним. З відповідачкою вони не спілкуються, остання веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем. Після смерті сина відповідачка жодного разу не подзвонила до доньки, не поцікавилась її життям. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не повідомила суду про причини неявки, заяви про розгляд справи у її відсутності не надходило, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надала. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Представник третьої особи - [PERSON] в судовому засідання позов підтримала. Зазначила, що особисто була присутні при обстеженні умов проживання відповідачки. В її квартирі був повний безлад, [PERSON] перебувала в стані алкогольного сп`яніння. В той час, коли вони перебували на огляді, до квартири зайшла [PERSON] . Побачивши, що мати перебуває в нетверезому стані, сказала, що піде до бабусі. [PERSON] опікується та дбає про неповнолітню [PERSON] , дівчинка любить її. Судом встановлено: [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є: [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією Свідоцтва про народження серія [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.07.2023 шлюб між ними розірвано. [INFO] [PERSON] загинув під час виконання бойового завдання під час служби в Збройних Силах України. З листа Дрогобицького міського центру соціальних служб від 20.07.2023 №179 вбачається, що сім`я [PERSON] двічі перебувала під соціальним супроводом Центру з 30.09.до 23.12.2022 та х 12.01. до 31.03.2023 у зв`язку з тим, що сім`я опинилася у складних життєвих обставинах. У сім`ї виховується неповнолітня дитина [PERSON] , яка є ученицею КЗ ЛОР Підбузької спеціалізованої мистецької школи - інтернату «Мала академія мистецтв» ім.Е.Миська. Тато дитини [PERSON] , несе службу у Збройних Силах України. Особлива увага у роботі з сім`єю приділялась [PERSON] , оскільки вона зловживала алкоголем та не задовольняла потреб дитини. Незважаючи на пророблену соціальну роботу та підтримку родинного оточення, змотивувати маму до зміни поведінки не вдалося. Вона продовжувала зловживати алкоголем вести асоціальний спосіб життя, ухилялася від виконання своїх обов`язків із виховання дитини. Через залежну поведінку мами дитина часто не могла потрапити у житло і перебувала на вулиці. Мама не готувала їжу та не забезпечувала дитину одягом, не дбала про здоров`я. На [PERSON] складено адміністративний протокол за ч.1 ст.184 КУпАП. [PERSON] не дотримувалась норм особистої гігієни та стану житла. [PERSON] кредити та не сплачувала їх, ніде не працювала. Стосунки у сім`Ї конфліктні. На даний час дитини перебуває на утриманні бабусі [PERSON] . Як вбачається з постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.03.2023 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, а саме за те, що 22.02.2023 о 10.00 год. ухилялась від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , оскільки перебувала в алкогольному сп`яніння та не забезпечила належних умов проживання останній. Згідно інформації від 30.06.2023 [PERSON] навчається в КЗЛОР «Підбузька спеціалізована мистецька школа - інтернат «Мала академія мистецтв» ім.І.Миська з 01.09.2019. За час навчання в школі зарекомендувала себе старанною та здібною ученицею. Мати [PERSON] не цікавилась навчанням та поведінкою дочки, не відвідувала класні та загальношкільні батьківські збори. Навчання і вихованням [PERSON] займається її бабуся [PERSON] . Згідно з висновком виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області від 15.08.2023 орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради визнав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] . Як вбачається із долученої до матеріалів справи нотаріально посвідченої заяви, [PERSON] підтвердила те, що вихованням дочки вона взагалі не займається, матеріально її не утримує і утримувати не буде, погоджується на те, щоб її позбавили батьківських прав. Оцінка суду. Згідно зі ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової ві-повідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дити-ни. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жо-ротоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов?язки щодо батьків (ст.142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. Згідно частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, а згідно ч. 1 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України „Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст.164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 в п.16: „Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками". За змістом роз`яснень, п.п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року №3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-12, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що відповідачка протягом тривалого часу, систематично, свідомо, без поважних причин не виконувала належним чином і взагалі не виконує на цей час свої батьківські обов`язки по відношенню до неповнолітньої доньки, не цікавиться її долею протягом тривалого періоду часу, участі у його вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, тобто контакту не підтримує, що стверджується доказами, долученими до матеріалів справи. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. ВС в постанові від 24.10.2018 по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідачка жодних спроб на відновлення відносин із донькою не робить, наміру змінити своє ставлення до дитини не виявляє, більше того, надала нотаріально засвідчену заяву про позбавлення її батьківських прав, тобто, вона не лише ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, а тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідачки про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Положеннями ст.55 ЦК України передбачено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ст.58 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатні сит яких обмежена. Як зазначено у частині 4 ст.60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вони позбавлені батьківського піклування. Згідно зі ст.243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми - сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.244 СК України при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Ст.62 цього ж Кодексу визначено, що опіка та піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка їх потребує, або за місцем проживання піклувальника (опікуна). Відповідно ч.2,3,5 ст.63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. [PERSON] є бабусей [PERSON] . Матеріалами справи, зокрема й заявами свідків [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що [PERSON] займається вихованням та утриманням неповнолітньої [PERSON] . Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги те, що батько неповнолітньої [PERSON] загинув, даним рішенням позбавлено матір батьківських прав, а також беручи до уваги те, що [PERSON] є рідною бабусею неповнолітньої, яка займається її вихованням, дбає про неї, суд приходить до висновку, що її слід призначити піклувальником неповнолітньої [PERSON] , що відповідатиме її найкращим інтересам. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved