Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

позивач [PERSON] 25.08.2023 подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позов до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь 80\~000,00 грн. основного боргу, 17\~893,11 грн. інфляційних втрат, 3\~267,95 грн. 3% річних, а також сплачений судовий збір. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.01.2022 [PERSON] отримав від нього в борг готівкою 80\~000,00 грн., про що склав боргову розписку. Отримані грошові кошти відповідач зобов`язався повернути в повному обсязі до 31.03.2022, про що зазначив в борговій розписці. Однак у визначений борговою розпискою строк позичальник кошти не повернув, досудові вимоги щодо повернення боргу залишились без реагування та задоволення, а тому з метою захисту прав та інтересів змушений звертатися до суду. Разом з тим вказує, що у зв`язку з невиконанням боржником зобов`язання сплати борг, на нього покладається обов`язок сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2023 вищезазначену справу передано судді Костюк У.І.. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом 25.08.2023 отримано відповідь органу реєстрації місця проживання та перебування особо щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 28.08.2023 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, на адресу суду засобами поштового зв`язку надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання вкотре не з`явився, відзив не подав, про причини неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. За вище вказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін. Водночас, судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 30.01.2022 між сторонами було укладено договір позики, згідно якого відповідач [PERSON] , [INFO] отримав від [PERSON] , [INFO] в борг готівковим способом грошову суму в розмірі 80\~000 (вісімдесят тисяч гривень). Зобов`язався повернути отримані грошові кошти в повному обсязі до 31.03.2022 На підтвердження свого зобов`язання [PERSON] власноручно написав розписку, яку підписали сторони /а.с. 9/. Добровільно заборгованість за договором позики відповідач не повертає позивачу, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. Позивач [PERSON] в позовній заяві вказує, що сума заборгованості за договором позики, становить 80 000, 00 грн. - сума основного боргу, 17 893,11 грн. інфляційних втрат та 3 267,95 грн. 3% річних, яку просить стягнути в його користь з відповідача. Відповідач [PERSON] будь-яких заперечень щодо написання вказаної розписки чи наявності боргу перед позивачем не надав. Відтак суд встановив, що між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика Глави 71 ЦК України. Так, відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст.1046 ЦК України Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. Крім того, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. В ході судового розгляду судом встановлено, що 30.01.2022 між сторонами укладено договір позики, згідно якого позивачем [PERSON] передано відповідачу [PERSON] грошові кошти у борг в розмірі 80 000,00 грн., останній в свою чергу видав боргову розписку. На день подання позовної заяви відповідачем [PERSON] не виконано обов`язку з повернення коштів позивачу [PERSON] в обумовленій сумі. Враховуючи наведені вище правові висновки, а також приймаючи до уваги, те що відповідачем не оспорено факт отримання від позивача позики, суд вважає, що факт укладення між сторонами саме договору позики є доведеним, форма та зміст якого, відповідають положенням цивільного законодавства, зокрема ст. 1047 ЦК України. Відповідач, на відміну від позивача, свої зобов`язання за цим договором не виконав, що зумовило виникнення у позивача права на звернення до суду із даним позовом задля стягнення заборгованості в примусовому порядку, відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 80 000,00 грн. є обґрунтованими, засновані на законі, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позов в частині позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних процентів за договором позики суд виходить з наступного. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). З огляду на те, що судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушив грошове зобов`язання з повернення заборгованості за договором позики, у позивача [PERSON] виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Суд враховує, що грошове зобов`язання, яке виникло у відповідача на підставі договору позики від 30.01.2022 залишається невиконаним за період з 01.04.2022 (обов`язок повернути кошти до 31.03.2022) і триває до повного виконання боржником зобов`язання, відтак за вказаний період позивач [PERSON] має право на стягнення 3% річних та інфляційних витрат в порядку статті 625 ЦК України та суд погоджується із розрахунками, які представлені позивачем. За таких обставин, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 17 893,11 грн. інфляційних втрат та 3 267,95 грн. 3% річних. Відтак, враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою слід задоволити. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved