Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

Позивачка 08.06.2023 за допомогою засобів поштового листування звернулась до суду із вказаною позовною заявою, відповідно до змісту уточнених позовних вимог від 12.08.2023, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у сумі 3 000,00 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позовної заяви до суду до повноліття дитини. За змістом позову сторони перебувають у шлюбі з 10.90.2011, мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами не розірвано, проте сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо, дитина мешкає разом з позивачкою. Позивачка зауважує, що належний рівень життя для дитини вона одна забезпечити не може. Крім того, батько дитини, маючи задовільний стан здоров`я, взмозі надавати кошти на утримання спільної дитини. З підстав, передбачених ст. 180-182, 184, 191 СК України, позивачка просить задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою судді від 14.06.2023 у зв`язку із невиконання вимог ст.175, 177 ЦПК України з підстав, врегульованих ч.1,2 ст.185 ЦПК України, заяву залишено без руху у зв`язку із виявленими, надавши позивачці строк п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для їх виправлення, шляхом подання до матеріалів справи позовної заяви, яка відповідає вимогам ст.175,177 ЦПК України. 15.08.2023 від позивачки на адресу суду надійшла заява на виконання ухвали суду із уточненою позовною заявою, ухвалу суду таким чином виконано своєчасно. Ухвалою судді від 21.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення відкритого судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. 23.10.2023 [PERSON] скерувала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі,підтверджує обставини викладені в позовній заяві, наполягає на задоволенні позову, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. До заяви позивачкою додано довідку з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 12.09.2023. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду повідомлявся належним чином засобами поштового листування, що підтверджено відповідними доказами у справі, про причини неявки суд не повідомив. Проте, відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст.191, ч.1 ст.278 ЦПК України, до матеріалів справи відзиву на позовну заяву у 15-денний строк з дня отримання ухвали суду не подав. Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку позивачки, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Заяв по суті справи та зустрічної позовної заяви подано не було, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань. Як передбачено ч.1 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі таких встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що сторони з 10.09.2011 перебувають у шлюбі, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управляння юстиції, актовий запис №804. На час розгляду справи шлюб між сторонами не розірваний. Сторони мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого у справі містяться копії свідоцтва про народження, виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, серії [NUMBER] . Так, у графі «Батько» зазначено відомості про відповідача - [PERSON] . Дитина мешкає разом із матір`ю, що підтверджено належними та допустими доказами, наявним у справі, а саме - витягами з реєстру територіальної громади датовані 06.06.2023, за змістом яких позивачки та дитина [PERSON] проживають за однією адресою. Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ч.2-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів відповідно до ч.1 ст. 182 СК України суд має врахувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Проте, матеріали справи відповідних доказів не містять, особливостей стану здоров`я дитини позивачкою не повідомлено. Відомості про майновий стан, доведений розмір витрат, а також наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина суду не надані. За відомостями з Єдиного державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, що наведені у засвідченій копії довідки ГУ ДПС у Запорізькій області станом на 12.09.2023 №0826-23-11341 за період з січня 2023 року по червень 2023 року позивачка отримала дохід у сумі 24 380,72 гривень, звільнена з роботи 10.04.2023 Інших обставин, що мають істотне значення, зокрема, неможливості з боку батька нести витрати по утриманню дитини у визначеному законом розмірі судом під час розгляду справи не встановлено. Крім того, як передбачено ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Підстав для застосування норми ч.3 ст.182 СК України у даній справі не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов до суду пред`явлено 08.06.2023 (а.с.1,9). За нормою ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Також, суд враховує, що за змістом ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Крім того, згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 N3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Суду не надано належних та допустимих доказів щодо розміру щомісячних особистих витрат та коштів, необхідних на утримання сім`ї позивачки. Проте, суд враховує, що встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум, необхідний для задоволення щомісячних витрат спільної дитини сторін підлягає захисту та має бути достатнім. Із врахуванням встановлених обставин, а також того, що мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суд вважає, що позов підлягає задоволенню шляхом щомісячного стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання їх спільної дитини у твердій грошовій сумі - по 3 000,00 гривень, починаючи з 08.06.2023 (дати звернення із позовом) до досягнення дитиною повноліття, з щорічною індексацією відповідно до закону. Таким чином, позов підлягає задоволенню. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням ціни позову, ухвалення рішення суду про його задоволення, положень ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 1 073,60 гривень, від сплати яких позивачка звільнена при пред`явленні позову до суду.

Outcome: approved