Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 31 травня 2018 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] та договір купівлі-продажу від 01 червня 2018 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , щодо продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Чужовської Н.Ю. від 01.06.2018 року за індексним номером 41399184 та припинити право власності [PERSON] на спірну квартиру. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Сватаненко О. В. від 31.05.2018 року за індексним номером 41376633 та припинити право власності [PERSON] на об?єкт нерухомого майна. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реестратора Комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Вальвакова Д.Г. від 26.05.2018 року за індексним номером 41306303 та припинити право власності [PERSON] на об?єкт нерухомого майна. Стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача грошові кошти у сумі 354500,00 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди та грошові кошти у сумі 100000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог посилався на те, що 25.09.2008 року між ТОВ "Альянс - Жилстрой", [PERSON] та його матір?ю [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу майнових прав №13/1 відповідно до якого покупці купують майнові права на 2-х кімнатну квартиру за [ADDRESS] . В травні 2017 року після введення будинку в експлуатацію між сторонами був підписаний Акт прийому-передачі квартири [ADDRESS] . В червні 2018 року, коли позивач мав намір здійснити державну реєстрацію права власності на дану квартиру в Державному реєстрі речових прав, йому стало відомо, що в травні 2018 року право власності на спірну квартиру було зареєстровано за [PERSON] , який не мав жодних майнових прав на неї та не перебував із забудовником ТОВ "Альянс - Жилстрой" в жодних інших договірних правовідносинах, у зв?язку з чим позивач був вимушений звернутись до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення. В подальшому [PERSON] відчужив спірну квартиру, укладаючи договір купівлі-продажу з [PERSON] , який здійснив продаж квартири [PERSON] . Вироком Приморського районного суду м.Одеси у справі №522/3995/21 від 17.03.2021 року встановив факт підробки документів, які [PERSON] подав державному реєстратору [PERSON] , факт службової недбалості та протиправності винесення державним реєстратором Вальваковим Д.Г. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 41306303 від 26.05.2018, факт того, що дійсними власниками даної квартири є позивач [PERSON] та його мати [PERSON] , та той факт, що такими незаконними діями державний реєстратор спричинив тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся з даним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача (а.с.83). Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином (а.с.80,81,82), причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутність не надходили, відзив на позов не подавали. Суд ухвалює заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача (а.с.83) Рішення ухвалено за відсутності учасників справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що 25 вересня 2008 року між ТОВ "Альянс - Жилстрой", [PERSON] та його матір?ю [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу майнових прав №13/1 відповідно до якого ТОВ "Альянс - Жилстрой" продає, а [PERSON] та [PERSON] купують майнові права на 2-х кімнатну квартиру за [ADDRESS] (а.с.15-18). 17 травня 2017 року між сторонами договору був підписаний Акт прийому-передачі квартири [ADDRESS] , за яким ТОВ "Альянс - Жилстрой" передав, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність 2-х кімнатку квартиру [ADDRESS] (а.с.21-22). 23 травня 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства "Департамент державної реєстрації Вальваковим Дмитром Гаріальдовичем здійснено державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] та винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 41306303 від 26.05.2018. Підставою для проведення такої державної реєстрації стали: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 37, виданий 17.03.2016, видавник: ООО "Альянс- Жилстрой"; [PERSON] ; договір купівлі-продажу, серія та номер: 102/5/1, виданий 17.07.2008, видавник: ООО" Альянс- Жилстрой "; [PERSON] ; витяг з переліку інвесторів, серія та номер: б/н, видавник: ООО " Альянс- Жилстрой " (а.с.24-26). 31 травня 2018 року [PERSON] здійснив відчуження спірної квартири, укладаючи договір купівлі -продажу за №645 з [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко\~О.В. У зв`язку з чим, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко Оленою Вікторівною винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 41376633 від 31.05.2018 року (а.с.28-32). 01 червня 2018 року [PERSON] здійснив продаж спірної квартири [PERSON] за договором купівлі-продажу за № 1149, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Наталією Юріївною. У зв?язку із чим, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Наталією Юріївною винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 41399184 від 01.06.2018 року (а.с.33-37). 17 березня 2021 року вироком Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/3995/21 затверджено угоду про визнання винуватості від 04 березня 2021 року, укладену між прокурором відділу Одеської обласної прокуратури Столяренко Ю.С. та підозрюваним [PERSON] . [PERSON] , [INFO] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Встановлено, що 23.05.2018 р., не дивлячись на наявність у [PERSON] та [PERSON] виключних майнових прав на реєстрацію за собою вищевказаного об`єкту нерухомості, співучасниками для реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості Державному реєстратору [PERSON] подано наступні документи, в які внесено недостовірні відомості: договір купівлі-продажу майнових прав №102/5/1 від 17.07.2008, начебто, укладений між [PERSON] , та ТОВ «Альянс-Жилстрой» в особі Ігнатова О.Д. за довіреністю «ВК1 №861441 від 05.05.2008», предметом якого, начебто була квартира [ADDRESS] ; витяг з переліку інвесторів, що приймали участь в інвестуванні, та фінансуванні об`єкта нерухомості за адресою: [ADDRESS] від 17.03.2016, начебто, виданий ТОВ «Альянс-Жилстрой», та підписаний [PERSON] , згідно якого [PERSON] є інвестором квартири [ADDRESS] вищевказаного будинку та, начебто, сплатив на користь ТОВ «Альянс-Жилстрой» 238 354 гривень; акт приймання передачі квартири №37 від 17.03.2016 між ТОВ «Альянс-Жилстрой», та [PERSON] . Державний реєстратор Вальваков Д.Г., не перевіривши відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, ігноруючи необхідність згідно встановленому законодавством порядку обов`язкової перевірки отриманих документів шляхом запитів до державних органів влади та місцевого самоврядування, а також не перевіривши наявність зареєстрованих прав та обтяжень через співставлення будівельних та присвоєних після введення в експлуатацію новозбудованого будинку адрес, 26.05.2018\~прийняв рішення\~№ 41306303\~про реєстрацію\~в ДРРП\~права власності\~на квартиру\~ [ADDRESS] \~за [PERSON] ,\~тим самим\~забезпечивши останньому,\~та іншим\~особам повний\~фізичний,\~та юридичний\~контроль над\~об`єктом нерухомості (а.с.38-41). Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 638/6137/17. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. З матеріалами справи видно, що квартира [ADDRESS] є власністю [PERSON] та [PERSON] , проте право власності на вказане майно було зареєстроване за [PERSON] а в подальшому за [PERSON] та [PERSON] поза волею дійсних власників майна, отже зазначене тягне за собою визнання недійсними всіх договорів, укладених відносно вказаного житла. Відповідно до ч. 1 ст.2 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закону), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.2,4 ч. 3 ст. 10 Закону, державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Згідно з ч.3 ст. 26 Закону, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. [PERSON] , не будучи власником спірного майна, не міг укладати відносно нього жодних договорів відчуження, що тягне за собою визнання недійсними усіх договорів, укладених відносно цього житла та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятих на підставі таких недійсних договорів, оскільки реєстрація права власності, що відбулась на підставі документів, визнаних недійсними, порушує право дійсного власника цього майна. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушенні, має право на відшкодування заданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч. І ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов?язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати в натурі (передати річ того ж роду з такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реально вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкоджено речі. Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками с: 1) втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Враховуючи вартості оренди квартири яку [PERSON] орендував у [PERSON] , будучи позбавленим права володіти та користуватись придбаною ним квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з отриманням повного фізичного та юридичного контролю над нею відповідачами, суд вважає за доцільне стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача суму матеріальної шкоди (а.с.43-45). За змістом\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пленум Верховного Суду України у п. 3\~постанови № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до\~роз`яснень п. 9 цієї постанови\~Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справ "Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року зазначив, що з огляду на природу моральної шкоди, вона не завжди може бути предметом чіткого доведення. Більш того, право на відшкодування із урахуванням практики ЄСПЛ повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, є також засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та ЄСПЛ з України. Згідно із ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, рішення ЄСПЛ є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції, суд враховує прецедент практики ЄСПЛ, якою визнана презумпція моральної шкоди, тобто в разі порушення майнових або цивільних прав "середня", "нормально" реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що відповідачі тримаючи, без належних правових підстав, під повним фізичним та юридичним контролем квартиру [ADDRESS] , змусили позивача звернутися до суду з позовом для захисту свого порушеного права, порушили його нормальний уклад життя через неможливість реалізації ним намічених планів та орендувати останні 5 років інше житло для себе та членів своєї родини, що завдало позивачу моральних страждань. При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить з принципу розумності і справедливості та визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача у розмірі 10000,00 грн. Таким чином, відповідно до п.2. ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 3545,00 грн (354500,00 грн х 1% ) та на користь позивача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 6442,00 грн. (а.с.1,62).

Outcome: partial