Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю із [PERSON] ; заінтересована особа - Золотоніська міська рада Черкаської області. Свої вимоги заявник мотивує тим, що у 2004 році між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. До реєстрації шлюбу за спільні кошти ними було придбано на праві спільної часткової власності двокімнатну квартиру [ADDRESS] . 21 серпня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Але вже до кінця 2009 року подружжя примирились та відновили сімейні стосунки, проживали однією сім`єю і з огляду на свій вік не бажали знову реєструвати шлюб. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/2 частини двокімнатної квартири [ADDRESS] . Заявник має намір успадкувати частину квартири, проте нотаріусом було роз`яснено про необхідність встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, бо у розумінні Цивільного кодексу України заявник не може бути спадкоємцем. За таких обставин [PERSON] змушений був звернутись до суду. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29.08.2023 року відкрито провадження по даній справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами окремого провадження, призначено судове засідання з розгляду справи по суті. У судовому засіданні заявник та його представник на задоволенні вимог наполягали з підстав, зазначених у письмовій заяві. Представник заінтересованої особи Золотоніської міської ради до суду повторно не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, жодних заперечень по суті заяви про встановлення факту спільного проживання до суду не направив. Враховуючи думку учасників процесу та беручи до уваги, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини учасників справи, а суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Золотоніської міської ради. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.,ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. За нормами ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. У пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до даних актового запису про смерть № 1044 від 10.04.2018 року [PERSON] померла [INFO] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що проживає по сусідству із заявником, знає його сім`ю близько з 2004 року, як вони почали проживати у їх будинку. Їй відомо, що проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, що вони шлюб розривали - їй не відомо, бо весь час проживали разом. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є сусідкою [PERSON] , була знайома і з його дружиною [PERSON] . Вони купили квартиру в будинку, де свідок проживає, на початку 2000-х років. Жили як сім`я, мали спільний побут, сварок вона не чула. Були чутки про те, що вони розійшлись, але вони весь час проживали разом у квартирі. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснив, що він із заявником проживає у одному будинку, але в різних під`їздах. Йому відомо, що [PERSON] з дружиною проживали весь час разом, як одна сім`я до самої смерті дружини. Свідок часто приходив погостити до [PERSON] і бачив, що він з дружиною жили як одна сім`я, мали спільний побут, піклувались одне про одного. Метою встановлення факту спільного проживання [PERSON] із [PERSON] після розірвання шлюбу є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Так допитані у судовому засіданні повідомили суд, що [PERSON] із [PERSON] проживали разом як одна сім`я, як чоловік та дружина, з часу придбання квартири і до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] . За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Нормами статей 12 та 13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом із тим при розгляді вказаної справи судом встановлено, що представник заінтересованої особи жодних заперечень по суті заяви до суду не направив, не бажав прийняти участі у розгляді справи, за таких обставин вказані доводи заявника додатковому доказування не підлягають в силу норм ст. 82 ЦПК України. Таким чином суд вважає, що зазначені вище обставини є доведеними, оскільки фактично представником заінтересованої сторони не оспорюються, а матеріали справи містять належні докази на їх підтвердження. Таким чином, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає до задоволення, зважаючи на те, що ним належним чином доведено факт спільного проживання [PERSON] із [PERSON] на час відкриття спадщини. Доказів зворотного матеріали справи не містять, а обґрунтованих сумнівів у дійсності вказаних обставин судом не встановлено.

Outcome: approved