Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Представник позивача - Костюшок П.М., який діє на підставі Довіреності від 23.06.2023 (строк дії до 31.12.2023) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №5255382893 від 30.04.2021 у сумі 15\~074,21 гривні станом на 27.01.2023. Позов обґрунтовує тим, що за вказаним договором позивачем набуто право вимоги до боржника [PERSON] , відповідно до укладеного з попереднім кредитором ТОВ «ФК «ЦФР» Договору відступлення права вимоги від 27.01.2023. Однак, відповідачка в порушення умов кредитного договору свої боргові зобов`язання не виконала, не здійснювала належного погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. У зв`язку з цим, у позивача, як нового кредитора, виникло право на стягнення вказаної вище суми заборгованості в судовому порядку, а також витрат по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 21.09.2023 відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачкою відзив на позов не подано. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі та про визнання позовних вимог лише в частині суми основного боргу. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. 30.04.2021 [PERSON] звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» де підписала Заяву-анкету на отримання послуг в Товаристві (а.с.7) та Паспорт кредиту №5382893(а.с.6). Цього ж дня, [PERSON] уклала з ТОВ «ФК «ЦФР» Кредитний договір №5255382893. Згідно Паспорту кредиту, позичальниці надано грошові кошти, а остання зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті, який є невід`ємною частиною цього Договору. У п.1.2. Кредитного договору, сторонами узгоджено суму кредиту у сумі 12\~708,48 грн., строк на який надається кредит - 36 місяців. Відповідно до п.1.3. Договору позичальниця зобов`язалася сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених у Паспорті кредиту №5382893, який є невід`ємною частиною договору. Сторонами було узгоджено, що підписавши Договір, позичальниця доручає кредитодавцю сплатити за рахунок отриманого нею кредиту суми грошових коштів за наступними реквізитами: - [PERSON] , ЄДРПОУ [NUMBER] (рахунок [NUMBER] у АТ «Таскомбанк») суму 10 000,00 грн. переказ на поточний рахунок [PERSON] за рахунок кредиту зг. КД №5255382893 від 30/04/2021 без ПДВ; - ТОВ «майСайфеті» суму 650,00 грн. оплата за пакет послуг «Охоронець КредитМаркет 48» за рахунок кредиту КД №5255382893 від 30/04/2021, в т.ч. ПДВ 108,33; - ПАТ «Страхова компанія «ТАС» суму 1\~059,48 грн. оплата страхового платежу за договором страхування №5255382893-С від 30/04/2021; - ТОВ «ЦФР» суму 600,00 грн. оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA», «SU5255382893 від 30/04/2021; - ТОВ «ЦФР» суму 399,00 грн. оплата за електронний ключ доступу до додатку «RADAR.Screen» пакет ЕКОНОМ КД №5255382893 від 30/04/2021. Згідно з Паспортом кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №5382893, було узгоджено суму кредиту 12\~708,48 грн., строк на який надається кредит 36 місяців, узгоджено розмір відсотків, а саме: 9,99 % річних від суми боргу за договором та 2,99% щомісячні від суми кредиту, мета отримання кредиту будь-які законні цілі, узгоджено графік платежів та їх щомісячний розмір, відповідальність сторін. На підтвердження факту передачі [PERSON] грошових коштів та користування ними, позивачем надано: Довідку (Вих.№8580882-SG від 30.01.2023), відповідно до якої відповідачка протягом періоду з 30.04.2021 по 21.02.20222 користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення нарахувань, встановлених відповідно до умов кредитного договору. Крім того, факт отримання відповідачкою грошових коштів не було спростовано самою [PERSON] при зверненні до суду з заявою про розгляд справи без її участі та про визнання заборгованості лише в сумі основного боргу. Підписанням Кредитного договору, Позичальниця підтвердила згоду, що підписаний нею Паспорт кредиту №5382893 від 30.04.2021, який містить умови укладеного нею кредитного договору та цей Договір разом з Умовами отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 04.01.2021 становить кредитний договір між нею та ТОВ «ФК «ЦФР». 30.04.2021 [PERSON] було підписано Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №5382893, відповідно до п.6 якого, вона зобов`язувалася погашати кредит, відповідно до встановленого та погодженого сторонами Графіку платежів. Згідно Вказаного Графіку, перший платіж [PERSON] повинна була здійснити 12.07.2021, а останнім днем погашення кредитної заборгованості зазначено 10.05.2024. 27.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір відступлення прав вимоги №20230127, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ «ФК «ЦФР» та Боржниками. Відповідно до п.1.2 Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у Кредитним Договорах, що входять до Портфелю Заборгованості та відповідно вказані Реєстри Боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. Відповідно до Реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між Позичальником та ТОВ «ФК «ЦФР» - Додатку №1 до Договору відступлення пав вимоги № 20230127 від 27.01.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 15\~074,21 гривні, з яких: 9\~814,39 гривень заборгованість за основною сумою боргу, 946,03 гривень заборгованість по річним відсоткам, 4\~313,79 гривень заборгованість за щомісячними відсотками. Згідно ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як передбачено ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.1082 ЦК України, передбачено, що Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст.652 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договорів, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості, а також сплати неустойки, передбаченої договором, у разі прострочення. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, якими він обґрунтовував свої вимоги встановлено, що станом на 11.01.2023 заборгованість відповідачки за Кредитним договором №5255382893 від 30.04.2021 за період з 30.04.2021 по 11.01.2023 перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» становить: 15 074,21 гривні, з яких: 9 814,39 гривень заборгованість за основною сумою боргу, 946,03 гривень заборгованість по річним відсоткам, 4 313,79 гривень заборгованість за щомісячними відсотками. Оскільки відповідачкою було отримано кошти за кредитним договором, проте, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів згідно з умовами Договору належним чином не виконано, заборгованість не була погашена ні попередньому кредитору, ні позивачу, то вимоги Товариства в частині вимог щодо стягнення заборгованості у сумі 9\~814,39 гривень, що складає прострочену заборгованість за кредитом є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень»). За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах 1,3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між товариством та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Згідно вимог позовної заяви, позивач окрім простроченої заборгованості за тілом кредиту просить стягнути на свою користь за кредитним договором №5255382893 від 30.04.2021 заборгованість по річним відсоткам у сумі 946,03 гривен та заборгованість за щомісячними відсотками у сумі 4 313,79 гривень. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами, неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У Кредитному договорі від 30.04.2021 процентна ставка не зазначена. Крім цього, у ньому відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді стягнення грошових коштів за порушення грошового зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Обґрунтовуючи право на стягнення грошових коштів за порушення грошового зобов`язання, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30.04.2021 посилався на те, що 30.04.2021 відповідачка підписавши кредитний договір, погодилася з тим, що Договір разом із Паспортом кредиту та Умовами отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 04.01.2021, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua становить між нею та товариством єдиний Кредитний договір, а також, що вона приєднується до цих умов, які були надані їй для ознайомлення. При цьому, Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 04.01.2021 не містять підпису відповідачки. Кредитний договір, підписаний відповідачкою, містить лише інформацію про суму кредиту та строк кредитування, проте не містить жодних даних про умови кредитування як то положення щодо можливості нарахування річних відсотків від суми боргу за договором та щомісячних відсотків від суми кредиту у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, ознайомлення з Паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в Паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такі висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладених в постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20. З огляду на викладене, наданий позивачем Паспорт кредиту не є договором споживчого кредиту, а лише передує укладенню самого договору, та містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовану загальну вартість кредиту та максимальний строк, на який надається кредит. За таких обставин, саме по собі підписання відповідачкою Паспорту кредиту не може свідчити про погодження сторонами розміру відсотків, а також порядку їх нарахування. Таким чином, на переконання суду, позивачем не доведено, що сторонами погоджено умови кредитного договору, зокрема, в частині сплати річних та місячних відсотків, а тому позовні вимоги у вказаній частині не підлягають задоволенню. Разом з тим, з наданих позивачем доказів вбачається, що [PERSON] висловила однозначне бажання скористатися запропонованими позивачем банківськими послугами, що слідує з підписаного нею Кредитного договору від 30.04.2021. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, сума кредиту становить 12\~708,48 гривень. За змістом умов п. 1.4. Кредитного договору, підписавши цей договір, позичальник доручає кредитодавцю сплатити за рахунок отриманого кредиту: [PERSON] , ЄДРПОУ [NUMBER] (рахунок [NUMBER] у АТ «Таскомбанк») суму 10 000,00 грн. переказ на поточний рахунок [PERSON] за рахунок кредиту зг. КД №5255382893 від 30/04/2021 без ПДВ; ТОВ «майСайфеті» суму 650,00 грн. оплата за пакет послуг «Охоронець КредитМаркет 48» за рахунок кредиту КД №5255382893 від 30/04/2021, в т.ч. ПДВ 108,33; ПАТ «Страхова компанія «ТАС» суму 1 059,48 грн. оплата страхового платежу за договором страхування №5255382893-С від 30/04/2021; ТОВ «ЦФР» суму 600,00 грн. оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA», «SU5255382893 від 30/04/2021; ТОВ «ЦФР» суму 399,00 грн. оплата за електронний ключ доступу до додатку «RADAR.Screen» пакет ЕКОНОМ КД №5255382893 від 30/04/2021. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Як доказ перерахування вказаних грошових коштів, до позову було долучено Довідку (Вих.№8580882-SG від 30.01.2023), відповідно до якої відповідачка протягом періоду з 30.04.2021 по 21.02.20222 користувалася отриманими кредитними коштами та здійснювала погашення нарахувань, встановлених відповідно до умов кредитного договору. Крім того, факт отримання відповідачкою грошових коштів не заперечувався самою [PERSON] . Проте, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про укладення 30.04.2021 між [PERSON] та ПАТ «СК «ТАС» відповідного договору страхування та як наслідок, відповідачка доручила ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» перевести вказані кошти у загальному розмірі 1\~059,48 грн. на користь страхової компанії. Також відсутні докази того, що між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] було укладено договори купівлі електронних ключів доступу «SUPPORT.UA» «SU4305511954 на суму 600,00 грн. та «RADAR.Screen» пакет ЕКОНОМ на суму 399,00 грн. Також відсутні докази того, що між [PERSON] та ТОВ «майСайфеті» було укладено договір про оплату за пакет послуг «Охоронець КредитМаркет 48» на суму 650,00 грн. Таким чином, доводи позивача про отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 2\~114,48 грн. (загальний розмір коштів, які відповідно до п. 1.4 кредитного договору №5255382893 від 30.04.2021 [PERSON] доручила списати з її кредитних коштів на користь вищевказаних установ) не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Надані суду в обґрунтування законності стягнення зазначених у п.1.4 Договору сум матеріали не містять жодного доказу того, що вказані грошові кошти у загальній сумі 2\~114,48 грн. дійсно були перераховані на рахунки відповідних установ, а тому вказані кошти необхідно вирахувати з загальної суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Схожі за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 552/1471/19 (провадження № 61-22760 св 19). Суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що отримавши кредитні кошти у сумі 2 114,48 грн. (загальний розмір коштів, які відповідно до п. 1.4 кредитного договору №5255382893 від 30.04.2021 [PERSON] доручила списати з її кредитних коштів на користь вищевказаних установ) дійсно були перераховані на вищевказані рахунки установ відповідно до укладених між відповідачкою та ними відповідних договорів. Разом з тим, згідно наданого позивачем розрахунку, відповідачкою за час користування кредитними коштами було сплачено 894,30 грн. річних відсотків та 3\~419,90 грн. щомісячних відсотків. Загалом на суму 4\~314,21 гривень. З огляду на те, що вказані відсотки не були передбачені умовами кредитного договору №5255382893 від 30.04.2021, вказану суму необхідно вирахувати з загальної заборгованості за простроченим тілом кредиту. З огляду на вказане, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у сумі 3\~385,71 грн. = (9\~814,39 грн. 894,30 грн. 3\~419,90 грн.- 2\~114,48 грн.) Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням викладеного в сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача грошових коштів у сумі 3\~385,71 гривень, що і буде складати суму простроченої заборгованості за кредитом. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, з огляду на те, що позивачем їх не обґрунтовано та не доведено належним чином. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 602,83 гривень (2684*(3\~385,71*100%/15 074,21)).

Outcome: partial