Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

В липні 2023 року Приватне акціонерне товариство "Акціонерна Страхова Компанія "Скарбниця" звернулось з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.11.2020 року по вул. Кукурудзяна, 4 у м. Львові відбулась ДТП за участю автомобіля марки Sсоda Fabia д.н.з. [NUMBER] перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння під керуванням [PERSON] та автомобіля марки Vokswagen Caddy д.н.з. [NUMBER] (автомобіль потерпілого) під керуванням [PERSON] (потерпілий). Вина відповідача у вказаній ДТП підтверджується постановами Личаківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2021 року в справі №463/10451/20 та від 01 грудня 2020 року в справі №463/10780/20. В результаті ДТП автомобіль потерпілого отримав пошкодження і вартість його відновлювального ремонту з врахуванням зносу склалала 32 053,09 грн. Потерпілий у ДТП отримав страхове відшкодування від ПрАТ «АСК «СКАРБНИЦЯ» на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 27.11.2020 року, що підтверджується платіжною інструкцією №6816 від 25.02.2021 року. Страхова компанія «СКАРБНИЦЯ» виконала свій обов`язок згідно Договору цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/4319728, за яким була застрахована цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи. 19.02.2021 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір про визнання та розтермінування погашення заборгованості №19/02/21 згідно умов якого відповідач зобов`язався погасити частинами та в строк передбачений договором суму заборгованості (боргу), що становить 32 053,09 гривень, однак заборгованість не була погашена в повному обсязі. Сума заборгованості (боргу), що не погашена Відповідачем Позивачу становить 17 053,09 грн., адже станом на дату звернення з цією Позовною заявою, Відповідач сплатив Позивачу 15 000 гривень. Відповідно до абзацу а), та абзацу г). ст. 38.1.1. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Надалі, ЗУ «Про ОСЦПВ»),...«Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду...А) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції....» Відповідно до постанови Личаківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2021 року у справі 463/10451/20, на момент ДТП відповідач перебував в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в результаті чого його було притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно роз`яснень, наведених у п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», регресну вимогу може бути пред`явлено протягом трьох років із дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Позивачем зобов`язання виконано 25.02.2021 року, отже Позов подано в межах строку позовної давності. Законом України «Про страхування» встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9 частини і статті 7 Закону). Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 цього Закону, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. За приписами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Позивачем (Страховиком) виконано зобов`язання, передбачені п.3.4.1 ст.988 Цивільного кодексу України, п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування», Договору страхування щодо здійснення страхової виплати. Пункт 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, заподіяна одній особі з вини другої особи, відшкодовується винною особою. Тобто, у випадку заподіяння шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки питання про її відшкодування вирішується за принципом вини. Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38.1. ЗУ «Про ОСЦПВ» встановлює вичерпний перелік підстав, з настанням яких Страховик має право звернутись із регресним позовом до свого Страхувальника. Підстава регресу вказана Позивачем у Розділі 2 Позовної заяви та підтверджується постановою суду про притягнення Відповідача до адміністративної відповідальності. Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заповідачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоча вона шкоди й не заподіювала. При цьому за ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору страхування, Позивач в силу приписів статті 993 Цивільного кодексу України, ст. 38.1.1. ЗУ «Про ОСЦПВ» та статті 27 Закону України "Про страхування" набув права вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи. ПрАТ «АСК «СКАРБНИЦЯ» уклало Договір про визнання та розтермінування погашення заборгованості №19/02/21 згідно умов якого відповідач зобов`язався погасити частинами та в строк суму страхового відшкодування. Оскільки Відповідачем порушено умови Договору про розтермінвання боргу, впродовж тривалого часу не здійснювались регулярні платежі, страхова компанія змушена звертатись до суду для захисту своїх інтересів та прав. Право вимоги до Позивача за згаданою ДТП перейшло в момент здійснення виплати страхового відшкодування потерпілій особі. Сума страхового відшкодування була виплачена 25.02.2021 року у розмірі 32 053,09 грн. Невиплаченою залишилась сума у розмірі 17 053 гривні 09 копійок. Оскільки, з моменту виплати страхового відшкодування Позивач став Кредитором для Відповідача, Відповідач є боржником перед кредитором (Позивачем) і датою початку заборгованості є дата виплати страхового відшкодування. Відповідачу було відомо про його заборгованість перед Позивачем, проте правомірна вимога Позивача, з якою, підписуючи Договір про розтермінування заборгованості Відповідач погодився, задоволена не була. Відповідач є боржником, що прострочив виконання свого зобов`язання перед кредитором - Позивачем. Інфляційне збільшення за період невиконаного зобов`язання Відповідача перед Позивачем становить 7 225,34 гривень. Пеня за період невиконаного зобов`язання Відповідача перед Позивачем становить 13 179,47 гривень. 3% річних за період невиконаного зобов`язання Відповідача перед Позивачем становить 1219,41 гривень. Вартість послуг АБ «Анни Горбаєнко» становить 9 000 грн. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи шляхом попереднього орієнтовного розрахунку становить 15000 гривень. Позивач просить стягнути з [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 17 053,09 гривень, інфляційне збільшення у розмірі 7 225,34 гривень, пеню у розмірі 13 179,47 гривень, 3 % річних у розмірі 1219,41 гривень, разом 37 457,90 гривень. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 09.08.2023 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, розгляд справи призначено на 04.10.2023 року року (арк. спр. 28-29). 04.10.2023 року розгляд справи відкладено на 30.10.2023 року о 13 год. 30 хв. за клопотанням відповідача (арк. спр. 38-39). 30.10.2023 року розгляд справи відкладено на 29.11.2023 року. 30.10.2023 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву (арк. спр. 44-51), в якому зазначає, що він визнає факт укладення договору про визнання та розтермінування погашення заборгованості № 19/02/21 від 19.02.2021 року між ним та позивачем. Він дійсно сплатив згідно даного договору на користь позивача 15000,00 грн. Іншу частину заборгованості він не зміг сплатити через скрутне матеріальне становище, а тому він визнає існування 17053 грн. 09 коп. заборгованості згідно даного договору. Відповідач посилається на п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідач зазначає, що він не має юридичної освіти, а тому не може неправильно трактувати закон, оскільки йому невідомо, чи дана норма стосується правовідносин, які є предметом спору у справі, де він є відповідачем. Якщо дана норма стосується правовідносин, які є предметом спору у справі, то просить суд врахувати таку. Водночас відповідач стверджує, що визнає заявлені позовні вимоги до нього в повному обсязі. Щодо заявлених витрат на правничу допомогу, то він не погоджуюся з такими, заперечує проти задоволення таких. Відповідач просить врахувати, що він добровільно мобілізований з 07.10.2023 року, що підтверджується довідкою № 166, яка видана 10.10.2023 року військовою частиною, а тому не буду мати можливості з`явитися на розгляд справи, як наслідок просить справу розглядати у його відсутності. 10.11.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач посилається на те, що відповідач, у своєму Відзиві на позовну заяву зазначив, що "зі своєї сторони заявляє, що визнає позовні вимоги до нього в повному обсязі", однак наявні певні суперечності. Позивач зазначає, що дотримався вимог Цивільного кодексу України в частині строку позовної давності. Щодо посилання Відповідача на скрутне фінансове становище, то таке є безпідставним, оскільки Договір про визнання та розтермінування погашення заборгованості №19/02/21 від 19.02.2021 року було укладено ще в 2021 року і його умови Відповідачем належним чином не виконувалися. Представник позивача повідомляє суд, що оплата послуг адвоката буде здійснюватися Позивачем після винесення судового рішення, а докази будуть надані суду у строки передбачені ст. 141 ЦПК України. Щодо розгляду справи без участі Відповідача, Позивач не заперечує проти розгляду даної справи за відсутності Відповідача в порядку спрощеного провадження. Позивач підтримує та просить задовольнити всі заявлені ним у позовній заяві вимоги. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Представник позивача - Хамандяк В.Б. в судовому засіданні 29.11.2023 року, яка брала участь в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як встановлено з постанови Личаківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2021 року (справа №463/10451/20) громадянин [PERSON] , керуючи автотранспортним засобом Шкода, д.н.з. [NUMBER] , 01.11.2020р. о 20 год. 38 хв. на вул. Кукурудзяна, 4 у м. Львові, перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.п. 2.9 а ПДР України (арк. спр. 7). Згідно із цією постановою суду, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та провадження по справі закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду адміністративної справи строку накладення адміністративного стягнення (арк. спр. 7). Як встановлено із матеріалів справи, [PERSON] 27 листопада 2020 року звернувся до ПрАТ АСК «Скарбниця» із заявою на виплату страхового відшкодування в розмірі 32 053, 09 грн. (арк. спр. 12, зворот). Згідно із страховим актом №360/цв/20, потерпілому [PERSON] виплачується страхове відшкодування в розмірі 32 053, 09 грн., винною особою до якої може бути подано регресний позов є [PERSON] (арк. спр. 11). Відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів №6816 від 25 лютого 2021 року [PERSON] виплачено 32 053, 09 грн. страхового відшкодування (арк. спр. 10). Згідно з умовами Договору про визнання та розтермінування погашення заборгованості №19/02/21 від 19 лютого 2021 року укладеного між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством страхова компанія «Скарбниця» (арк. спр. 6-7), боржник визнає суму заборгованості у розмірі 32 053,09 грн., яка виникла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01 листопада 2020 року о 19:45 год. в м. Львові, на вул. Кукурудзяній, 4. За умови повного виконання боржником даного Договору, сума заборгованості у розмірі 32 053, 09 грн. вважатиметься погашеною. Боржник зобов`язується погасити суму заборгованості частинами та в строки визначені цим договором. Згідно із письмовою інформацією ПрАТ АСК «Скарбниця» станом на 05.07.2023 року боржник [PERSON] сплатив боргове зобов`язання у сумі 15 000 гривень 00 коп. згідно договору №19/02/21 від 19.02.2021 року (арк. спр. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п. п. в) п. 38.1.1 ч. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Оцінюючи зібрані в справі докази у їх сукупності, а також те, що страховик після виплати страхового відшкодування потерпілій особі має право на регресну вимогу до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] на користь ПрАТ СК «Скарбниця» належить стягнути решту суми заборгованості - 17 053, 09 грн., яка не була сплачена відповідачем згідно з умовами Договору про визнання та розтермінування погашення заборгованості №19/02/21 від 19 лютого 2021 року. Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Позивачем ПрАТ СК «Скарбниця» до позовної заяви подано розрахунок пені на суму 13179,47 грн., 3 % річних на суму 1219,41 та інфляційних втрат на суму 7225,34 грн. (арк. спр. 13). Суд бере до уваги поданий позивачем розрахунок та враховує такий при вирішенні спору, так як грошове зобов`язання, яке виникло у відповідача на підставі Договору про визнання та розтермінування погашення заборгованості №19/02/21 від 19 лютого 2021 року, а саме регресна вимога щодо сплати страхового відшкодування винуватцем ДТП, залишається невиконаним, а відтак, за період невиконання позивач має право на стягнення зазначених вище платежів. Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. А тому, в користь позивача належить з державного бюджету повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 1342 (одна тисяча триста сорок дві) гривні 00 коп. З урахуванням наведено, з відповідача в користь позивача належить стягнути 1342 (одна тисяча триста сорок дві) гривні 00 коп. судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову. На підставі та

Outcome: approved