Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою в обґрунтування якої представник зазначила, що рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 07.09.2012 було розірвано шлюб між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] . Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04.04.2018 було вирішено стягувати з [PERSON] , починаючи з 22.02.2018 на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі по 900,00 грн. на кожну дитину щомісячно. У квітні місяці 2023 року позивач звернувся у Міжгірський відділ ДРАЦС для отримання свідоцтв про народження дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, у видачі свідоцтв про народження дітей йому було відмовлено, оскільки, як йому було сказано усно, відомості про батька дітей було зазначено згідно статті 135 Сімейного кодексу України. Вказане і стало підставою для звернення до суду з позовом, в якому висловлено прохання, визнати позивача батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також зобов`язати Міжгірський відділ ДРАЦС внести відповідні зміни до актових записів про народження дітей. Ухвалою суду від 13 квітня 2023 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с. 19-20). 15.05.2023 представник позивача подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій з урахуванням змісту витребуваних судом актових записів про народження дітей, просила визнати позивача батьком [PERSON] , [INFO] , та зобов`язати Міжгірський відділ ДРАЦС внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Ухвалою суду від 30 травня 2023 року по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу на час проведення якої зупинено провадження по справі (а.с. 45-46). Ухвалою суду від 29 вересня 2023 року відновлено провадження по справі (а.с. 57). Ухвалою суду від 04 жовтня 2023 року по справі постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 64-65). Представник позивача адвокат Керита М. В. подала заяву з проханням розглядати справу без її участі та участі її довірителя. Висловила позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог (а.с. 62). Відповідачка в судове засідання не з?явилася, повідомлялася про дати, час та місце розгляду справи шляхом спрямування на відому адресу місця проживання судових повісток, а також шляхом розміщення виклику у судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. Начальником Міжгірського відділу ДРАЦС у Хустському районі Закарпатської області ЗМУ МЮ в супровідному листі до витребуваних судом документів, висловлено прохання розгляду справи без участі представника відділу (а.с. 26). Оскільки зі змісту заяви представника позивача не вбачається заперечень проти заочного розгляду справи, а відповідачка належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явилася, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно положень до статті 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК України) звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4\~ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12\~ЦПК України). Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, на підставі принципу змагальності сторони учасники справи з метою ухвалення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують, або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності ухвалення бажаного для них рішення. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з положеннями статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79\~ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно норм статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач та відповідачка з 23.10.2008 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 07.09.2012, яким також з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки доходу батька, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22.08.2012 до повноліття сина (а.с. 10). Як вбачається з копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , являються [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8, 9). Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04.04.2018 з [PERSON] , починаючи з 22.02.2018 стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 900,00 грн. на кожну дитину, щомісячно до їх повноліття (а.с. 11). Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15.11.2018 у справі № 302/1024/18 затверджено мирову угоду між сторонами, згідно якої було встановлено розмір заборгованості у частині стягнення аліментів на утримання дітей та порядок її сплати (а.с. 12-13). З актового запису про народження № 35 від 14.02.2017 вбачається, що запис відомостей про батька [PERSON] , [INFO] , здійснено на підставі заяви матері № 06/14.6-72 від 14.02.2017 (а.с. 28). Відповідно до частини 2 статті 125\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України), якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Частинами 1 та 2 статті 128\~СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини (частина 3 статті 128 СК України). Пунктом 4 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у частині 3 статті 128\~СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Відповідно до роз`яснень, які містяться пункті 9 вказаної Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Так, ухвалою суду від 30 травня 2023 року по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу на вирішення якої поставлене питання чи є [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Проведення експертизи доручено експертам КУ «Одеське обласне бюро судово-медичних експертиз», а відбір об`єктів біологічного походження для проведення експертизи доручено Закарпатському обласному бюро судово-медичної експертизи. При цьому, зобов?язано [PERSON] та [PERSON] разом із сином [PERSON] , у визначений експертами час, з`явитись до експертної установи з документами, що посвідчують особу для надання біологічного матеріалу з метою подальшого експертного дослідження. Учасникам справи роз?яснено положення статті 109 ЦПК України. За повідомленням Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи від 11.08.2023, позивач та відповідачка з дитиною викликались до експертної установи на 05.07.2023, 18.07.2023 та 08.08.2023, для забору крові з метою подальшого проведення молекулярно-генетичної експертизи для встановлення батьківства. [PERSON] кожного разу з`являвся для забору крові, однак відповідачка [PERSON] з дитиною [PERSON] жодного разу не з?явилася, в зв?язку із чим забір крові не був проведений (а.с. 55). Статтею 109\~ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Судом було вжито заходи для проведення експертизи та забезпечення явки до експертної установи відповідачки разом із дитиною для відібрання біологічного матеріалу, необхідного для проведення молекулярно-генетичної експертизи, проте остання від проведення експертизи ухилилася, що свідчить про наявність підстав для застосування положень статті 109\~ЦПК України та встановлення факту наявності кровного споріднення між відповідачем і дитиною, адже бездіяльність відповідачки унеможливила проведення експертизи. Таким чином, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, враховуючи ухилення відповідачки від проведення експертизи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позивачем вимог. Відповідно до положень статті 141 ЦПК\~України з\~відповідачки на\~користь позивача\~підлягає стягненню\~сплачений ним\~судовий збір\~у розмірі\~2147,20\~грн.

Outcome: approved