Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», в особі уповноваженого представника - Безніса О.С., звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 17.10.2013 року. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, який надалі збільшився до 104 190, 00 грн. Надалі відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 30.07.2019 р., отримав карту типу: преміальна карта Platinum. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, Відповідач в свою чергу зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів, внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, однак своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями не надав, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку, внаслідок чого станом на 16.03.2021 утворилась заборгованість у загальному розмірі 112 197, 72 грн., а відтак позивач змушений звертатись до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати по справі. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 02.04.2021 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Згідно заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.07.2021 року було задоволено позов та стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» грошові кошти у розмірі 112 197, 72 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн. [PERSON] в особі свого представника - адвоката Поляцької О.Ю. звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.07.2021 року по цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою судді від 16.06.2023 відповідачу було поновлено строк на подання заяви та прийнято заяву про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.07.2021 по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 29.06.2023 на електронну адресу суду від представника позивача надійшов відзив на заяву про перегляд заочного рішення суду, в якій просив суд відмовити у задоволенні вказаної заяви на підставі того, що відповідачем на надано суду належних доказів, що свідчили б про не укладання кредитного договору, а також доказів, які підтверджували факт виконання зобов`язань за договором. Згідно ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 03.07.2023, заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.07.2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було скасовано та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судовому засіданні. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 04.09.2023 відповідачем в особі уповноваженого представника - Поляцько О.Ю. подано суду відзив на позов, відповідно до якого зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає, однак не заперечує, що підписав заяву в банку та отримав картку. Будь-яких інших документів, окрім заяви він не підписував, жодних умов, правил, тарифів банк йому не надавав. Жодних умов, які б були надані в день отримання картки, які б містили підпис відповідача, позивач до позовної заяви не надає. Посилання позивача на застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, неможливо, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу підписання заяви, тобто з 17.10.2013 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом в 2021 році, оскільки банк міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. Зважаючи, що банком не надано належних доказів на підтвердження про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, а відсутність у заяві домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, строку повернення коштів, свідчить про відсутність досягнення згоди щодо умов кредитування, на які посилається позивач та суперечить ч. 1 ст. 638 ЦК України. Відповідач вказав, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором № б/н від 17.10.2013 року між Приват банк та [PERSON] станом на 18.03.2021 без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору не є підтвердженням наявності заборгованості та її складових, крім того він не містить посади, прізвища особи, яка його склала, а отже є неналежним доказом у зазначеній справі. З виписки по особовому рахунку за період з 22.03.2018 року до 22.03.2021 року (арк. 1-12 виписки) вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, однак їх повертав. За цей період вбачається, що клієнтом внесено за час користування кредитом 544689,67 грн., при тому, що максимальний кредитний ліміт за змістом довідки, долученої до позовної заяви, був 110000,00 грн., використано 445526,55 грн., списано позивачем 100224,07 грн. за користування кредитними коштами, в тому числі відсотки, комісії, обслуговування рахунку, картки. Зважаючи, що позивачем незаконно нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами, бо таких умов договору не було досягнуто, то [PERSON] повернув банку коштів більше, ніж було надано банком. Крім того, банком долучено довідку без назви, яку за текстом позовної заяви позивач назвав паспортом споживчого кредиту, в якій зазначено про надання відповідачу інформації про умови кредитування станом на 30.07.2019. Проте, надана інформація зберігає чинність та є актуальною до 14.08.2019 року, тобто протягом двох тижнів. Таким чином, жодної заборгованості відповідач перед позивачем не має, бо між ним та позивачем договору, яким би було досягнуто згоди про розмір відсотків, пені, штрафів не має та позивачем такі обставини не доведені, отже позовні вимоги про стягнення з відповідача таких видів нарахувань є необгрунтованими, у зв`язку з чим просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 07.12.2023 на адресу суд надійшли письмові пояснення представника згідно з якими представник підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд про їх задоволення. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивача - адвокат Жарський І.Р., у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надаючи пояснення послався на обставини викладені у поданому позові, відзиві на заяву про перегляд заочного рішення та подані письмові пояснення. Крім того, зазначив суду, що 31.05.2023 відповідач звертався до позивача з письмовою заявою в якій просив розглянути питання об`єднання кредитних договорів та розстрочити виплату заборгованості строком на чотири роки, оскільки він є державним службовцем і спроможний сплачувати щомісяця не більше 3 000 грн.. Відповідач та його представник - адвокат Поляцько О.Ю. позовні вимоги не визнали, посилались в обгрунтуванні своєї позиції на обставини, викладені у відзиві на позов та просили суд відмовити у задоволенні позову. Крім того, просили не приймати в якості доказу визнання заявлених вимог, заяву відповідача про реструкторизацію заборгованості, оскільки дана заява подавалась щодо іншого боргу. Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що при укладанні договору №б/н від 17.10.2013 сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лиш шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме "Умови та правила надання банківських послуг" та "Тарифи Банку", які викладені на банківському сайті, згідно яких обслуговується відповідач. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та видано у користування кредитну картку. Надалі відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, який надалі збільшився до 104 190, 00 грн. Відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 30.07.2019 р., отримав карту типу: преміальна карта Platinum. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача, станом на 16.03.2021 року, наявна заборгованість у загальному розмірі 112 197, 72 грн., яка складається із наступного: 97 580, 18 грн. - заборгованість за кредитом; в т.ч. 0,00 грн. -заборгованість за поточним тілом кредиту; 97 580, 18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 14 617, 54 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. Доказів на спростування зазначеного позивачем розміру заборгованості за кредитним договором, з боку відповідача суду не надано. Посилання відповідача та його представника на той факт, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором № б/н від 17.10.2013 року між Приват банк та [PERSON] станом на 18.03.2021 без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору не є підтвердженням наявності заборгованості та її складових, крім того він не містить посади, прізвища особи, яка його склала, а отже є неналежним доказом у зазначеній справі. З виписки по особовому рахунку за період з 22.03.2018 року до 22.03.2021 року (арк. 1-12 виписки) вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, однак їх повертав. За цей період вбачається, що клієнтом внесено за час користування кредитом 544689,67 грн., при тому, що максимальний кредитний ліміт за змістом довідки, долученої до позовної заяви, був 110000,00 грн., використано 445526,55 грн., списано позивачем 100224,07 грн. за користування кредитними коштами, в тому числі відсотки, комісії, обслуговування рахунку, картки. Зважаючи, що позивачем незаконно нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами, бо таких умов договору не було досягнуто, то [PERSON] повернув банку коштів більше, ніж було надано банком. Крім того, банком долучено довідку без назви, яку за текстом позовної заяви позивач назвав паспортом споживчого кредиту, в якій зазначено про надання відповідачу інформації про умови кредитування станом на 30.07.2019. Проте, надана інформація зберігає чинність та є актуальною до 14.08.2019 року, тобто протягом двох тижнів. Таким чином, жодної заборгованості відповідач перед позивачем не має, бо між ним та позивачем договору, яким би було досягнуто згоди про розмір відсотків, пені, штрафів не має та позивачем такі обставини не доведені, суд не приймає в якості доказу відсутності боргових зобов`язань відповідача, оскільки дані обставини спростовуються паспортом споживчого кредиту, підписаного особисто відповідачем, відповідно до якого сторонами було узгоджено всі суттєві умови договору, а також особисто поданою відповідачем заявою на ім`я позивача від 31.05.2023, згідно якої А.Граждан просив розглянути питання про об`єднання кредитних договорів на суму 112139,00 грн. та 31601,00 грн. та розстрочити виплату ним згаданої заборгованості строком на чотири роки, оскільки він є державним службовцем і спроможний сплачувати щомісяця не більше 3 000 грн., а додаткових джерел фінансування відповідач не має. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено, зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит. З наявного у справі розрахунку заборгованості вбачається, що її облік банком здійснювався шляхом окремого обліку заборгованості по тілу кредиту та простроченої заборгованості по тілу кредиту, які у сумі визначають загальний розмір заборгованості позичальника. Також банком враховувалось поточне користування кредитом [PERSON] . Позивач, з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Згідно письмових матеріалів справи, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач умови укладеного Договору не виконує, кредит та відсотки за користування кредитом не сплачує. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, суд дійшов висновку, що належних та допустимих доказів на спростування викладених в позовній заяві та письмових матеріалах обставин, відповідачем суду не надано, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню та відповідно з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором №б/н від 17.10.2013 року в загальному розмірі 112 197, 72 грн., що складається з 97 580, 18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту (яка є складовою загальної заборгованості кредиту), 14 617, 54 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved