Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Позивачка звернулася\~до суду\~з позовною\~заявою до\~відповідача про усунення перешкод\~у користуванні\~житловим приміщенням\~(будинком)\~шляхом виселення, в обґрунтування якої вказала, що 05.11.2022 вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, на житловий будинок [ADDRESS] після смерті свого дядька [PERSON] , тобто успадкувала вказаний будинок і на даний час він належить лише позивачці. За життя спадкодавець [PERSON] , оскільки хворів, дозволив пожити у вказаному будинку, родичу [PERSON] , щоб той допомагав йому по господарству. Однак [PERSON] майже нічого йому не допомагав, почав створювати дядьку нестерпні умови для проживання, пиячив, завів у кімнаті в якій проживав безлад, за використану електроенергію та газ не сплачував. Дядько його вигнав з будинку. Але через деякий час після смерті дядька, відповідач самовільно заселився знову до будинку і проживає в ньому і позивач його не може зобов`язати виселитися. На прохання позивачки залишити її будинок, він категорично відмовляється, чим перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідач має власний будинок в с.Трипіллі Обухівському районі Київської області, яких знаходиться неподалік від оспорюваного будинку, однак за несплату за комунальні послуги, його будинок відключено від електро та газопостачання, а тому він і заселився до вказаного будинку. Користуючись комунальними послугами, в будинку позивачки відповідач також не сплачує за електроенергію та газопостачання, через що утворився дуже великий борг. На прохання позивачки сплатити за спожиту електроенергію та газ, відповідач відмовляється. Відповідач свариться з позивачкою та виганяє її з будинку, коли вона приїжджає до будинку. Позивач зверталася до поліції, щоб допомогли їй виселити [PERSON] , однак їй було відмовлено та рекомендовано з даного приводу звернутися до суду. У добровільному порядку відповідач питання звільнення будинку позивачки, виселення з будинку не бажає розглядати. В зв`язку з цим позивачка просить суд, усунути перешкоди у користуванні їй, [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] її будинком [ADDRESS] шляхом виселення, [PERSON] без надання йому іншого приміщення. Ухвалою суду від 04.10.2023 було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 09.11.2023 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 16.11.2023 р. до суду від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких він вказав, що його дядько, який був власником спірного дому захворів, та якого він і його матір доглядали та лікували, поки останній не помер. Після чого невдовзі захворіла та померла матір відповідача, що стало причиною того, що він не оформив спадщину вчасно, належним чином. Коли будинок відповідача у зв`язку з його старістю став непридатний до мешкання в ньому відповідач перейшов у помешкання дядька. Він зробив це відкрито, всі сусіди та місцеві органи влади знали, що він мешкає у даному будинку більше 10 років. Власника у будинку не було, так як на протязі 10 років ніхто не оформив на себе право власності на будинок. Тобто він відкрито мешкав у безхозному будинку, підтримував будинок у належному стані, сплачував комунальні послуги та інше. Відповідач вказав, що він має такі ж родинні зв`язки з померлим власником спірного майна, як і позивач, але піклувався про померлого, доглядав за ним до його смерті, а позивач жодним чином не допомагала померлому, то вважає, що має право мешкати у його помешканні. Вважає, що підстав для його виселення з вказаного будинку не має, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. В судове засіданні позивачка не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, в своїй заяві просив суд розглядати справу без його участі, з позовними вимогами не згоден, вважає вимоги щодо предмета спору необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , 1939 р.н., спадщина складається з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.11.2022 р. (а.с.7) З копій Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №314311743 від 05.11.2022 р. та Витягу з Державного реєстру речових прав №338963554 від 13.07.2023 р. вбачається, що 05.11.2023 р. за [PERSON] зареєстроване право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ), [ADDRESS] (а.с.8) Позивач [PERSON] 18.07.2023 р. зверталася до Обухівського РУП ГУНП в Київській області з заявою в якій просила допомогти їй виселити [PERSON] , який незаконно заселився в будинок [ADDRESS] . (а.с.9) З висновку по повідомленню від [PERSON] від 21.07.2023 р. вбачається, що 19.07.2023 р. до чергової частини Обухівського ВП ГУ НП в Київській області поштою надійшло звернення від [PERSON] , якій вона повідомила, що її брат [PERSON] перешкоджає користуватися її будинком та земельною ділянкою, що розташована в [ADDRESS] , та просить допомоги у виселенні його з даного будинку за вищевказаним адресом. В ході проведення перевірки було встановлено, що як вказала у своєму зверненні [PERSON] , в [ADDRESS] , згідно витягу з державного реєстру речових справ вона є власницею будинку. На даний час в даному будинку проживає її брат [PERSON] , який перешкоджає у користуванні даним майном. [PERSON] усно пояснив, що він в даному будинку проживає тривалий час, без реєстрації. Земельна ділянка належить його сестрі, але будинок, де він проживає їй не належить. Він вважає, що дії його сестри незаконні та з даного приводу він буде звертатися до суду. Раніше [PERSON] та її донька зверталися з даного приводу до Обухівського РУП з питанням виселення [PERSON] з вищевказаного будинку та по їх зверненнях було проведено ретельну перевірку в межах своєї компетенції. По всіх зверненнях прийняте рішення та неодноразово було рекомендовано заявникам звернутися до суду з питанням виселення [PERSON] з даного будинку примусово, так як останній добровільно виселятися не бажає. (а.с.11) 18.08.2023 р. [PERSON] звернулася до [PERSON] з письмовим проханням звільнити її будинок [ADDRESS] та сплатити всі борги за комунальні послуги. Крім того зазначила, що у разі відмови вона буде вимушена подавати позов до суду про виселення його з будинку за рішенням суду. (а.с.12) Статтями 41,47 Конституції України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Згідно зі статтею 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду(частини перша, друга цієї статті). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник житлового будинку, квартири, згідно ст. 383 ЦК України, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна, згідно ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У статті 114 ЖК України передбачено підстави виселення з наданням громадянам іншого жилого приміщення, а частиною третьою\~статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Як визнав у письмових поясненнях відповідач, він перейшов жити в спірний будинок, після того, як його будинок у зв`язку з його старістю став непридатним до мешкання. Тобто, позивач має своє власне житло, але не захотів жити в ньому, а перейшов жити в будинок, який належить позивачці. Своїми діями відповідач перешкоджає позивачці у реалізації її права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316,317,319,321 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачкою доведено ті обставини на які вона посилалася як на підставу своїх позовних вимог. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевказане,

Outcome: approved