Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» звернулось до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми заборгованості за теплову енергію, в якому просить стягнути з відповідачів за період з жовтня 2010 року по лютий 2021 року заборгованість за спожиті послуги теплової енергії в розмірі 49 157,19 грн. та судовий збір в розмірі 2 270 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачі є власниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на відповідача [PERSON] . Зазначає, що незважаючи на постачання теплової енергії, в період з жовтня 2010 року по лютий 2021 року, відповідачі не здійснюють її оплату, в результаті чого виникла заборгованість. Відповідачі добровільно заборгованість не сплачують, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом. 11 червня 2021 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області було ухвалене заочне рішення по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут - Енергія» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію, яким з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» солідарно стягнута сума заборгованості за теплову енергію в розмірі 49 157 гр. 19 коп. та судовий збір в дольовому порядку по 1135 грн. з кожного. 04 листопада 2021 року представник відповідача - адвокат Деменкова Є.С., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з заявою, згідно якої просила скасувати заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2021 року по справі № 219/1910/21, а також надала заяву про застосування судом наслідків спливу позовної давності. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 листопада 2021 року заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2021 року по цивільній справі №219/1910/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут - Енергія» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію скасоване, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача ТОВ «Бахмут - Енергія» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, згідно якої просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Крім того, від представника позивача до суду надійшла заява, згідно якої він заперечував проти застосування строків позовної давності, посилаючи на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Просив визнати поважними причини пропуску позивачем строків позовної давності, поновити позивачу строки позовної давності та задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача - адвокат Деменкова Є.С., яка діє в інтересах [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Від неї до суду надійшла заява, згідно якої вона вказала, що її повноваження як представника [PERSON] закінчилися наприкінці 2021 року у зв`язку із прийняттям до розгляду заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про судове засідання, але причин неявки суду не повідомили, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без їх участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 243039946, сформованого 04.02.2021 року, [PERSON] (на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.06.2012 року) та [PERSON] є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за якою у Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут - Енергія», що надає послуги з постачання теплової енергії, відкритий особовий рахунок на ім`я [PERSON] № 5317 (а.с.5, 8, 127). Згідно довідки від 09.03.2021 року, наданої першим заступником міського голови Бахмутської міської ради, за даними реєстру Бахмутської міської об`єднаної територіальної громади м. Бахмут, місце проживання фізичної особи [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.48, 49). Відповідно до розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 жовтня 2010 року по лютий 2021 року по особовому рахунку № [NUMBER] утворилася заборгованість в розмірі 49 157 гр. 19 коп. (а.с.5-7). З актів, складених представниками ТОВ «Бахмут-Енергія», вбачається, що в будинку [ADDRESS] надавалися послуги з опалення (а.с.9-14). Розрахунок заборгованості за спожиту теплову енергію здійснено на основі тарифів, погоджених рішеннями виконавчого комітету Бахмутської міської ради Донецької області. Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1005897436 від 29 жовтня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» знаходиться за адресою: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Зелена, буд. 41. Згідно копій ліцензій, наданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» унесено 14 вересня 2012 року за № 304 до державного реєстру на право: постачання теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та уставках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії). Згідно постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України (НКРЕ) від 14.12.2010 року № 1831 «Про затвердження тарифів на теплову енергію ТОВ «Артемівськ-Енергія» встановлено тарифи на теплову енергію для населення та бюджетних установ. Згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 03.03.2015 року № 603 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ТОВ «Артемівськ-Енергія» встановлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ТОВ «Артемівськ-Енергія». Згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 09.06.2016 року № 938 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ТОВ «Бахмут-Енергія» встановлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ТОВ «Бахмут-Енергія». Згідно з копією рішення виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 29 грудня 2017 року № 288 «Про встановлення тарифів на теплову енергію (виробництво, транспортування, постачання) для населення, бюджетних установ та інших організацій (крім населення) та послуг з централізованого опалення для потреб населення в м.Бахмут» встановлено тарифи на теплову енергію для населення, бюджетних установ та інших організацій (крім населення), яка надається ТОВ «Бахмут-Енергія» в м. Бахмут згідно з Додатком № 1, а також встановлено тарифи на послугу з централізованого опалення для потреб населення, яка надається ТОВ «Бахмут-Енергія» в м. Бахмут згідно з Додатком № 2. Рішенням виконавчого комітету Бахмутської міської ради № 265 від 21 листопада 2018 року «Про коригування тарифів на теплову енергію (виробництво, транспортування, постачання) для населення, бюджетних установ та інших організацій (крім населення) та послуг з централізованого опалення для потреб населення в м. Бахмут» встановлено скориговані тарифи відповідно до Додатків № 1, 3 на теплову енергію (виробництво, транспортування, постачання) для населення, яка надається ТОВ «Бахмут-Енергія» в м. Бахмут та послугу з централізованого опалення для потреб населення, яка надається ТОВ «Бахмут-Енергія» в м. Бахмут. Рішенням виконавчого комітету Бахмутської міської ради № 396 від 21 грудня 2020 року «Про коригування тарифів на послугу з постачання теплової енергії (теплову енергію) її виробництво, транспортування, постачання для потреб споживача в м. Бахмут та смт. Красна Гора» встановлено скориговані тарифи відповідно до Додатків № 1, 2 на послугу з постачання теплової енергії (теплову енергію), її виробництво, транспортування, постачання для потреб споживача в м. Бахмут та смт. Красна Гора, яка надається ТОВ «Бахмут-Енергія». Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно п.5 ч.2 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір плати розраховується виходячи із розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами. Згідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги з централізованого опалення. Суду не надано та не зазначено про існування достовірних доказів того, що відповідачі відмовлялися від споживання послуг з постачання теплової енергії у встановленому порядку, чи зверталися до позивача щодо проведення перерахунку у разі можливої відсутності тривалий час в квартирі та не споживання послуг або з претензіями щодо невиконання ним зобов`язань щодо постачання послуг, або надання неякісних послуг. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах, зокрема, у постанові від 7 липня 2020р. у справі № 712/8916/17, вказала, що відсутність укладеного письмового договору про надання будь-якого виду комунальних послуг не звільняє відповідачів як споживачів від обов`язку оплати за надані послуги, оскільки у сторін таких спорів є фактичні договірні відносини щодо надання-отримання відповідних житлово-комунальних послуг. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначає, що відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Відповідно до ст.162 ЖК України власник повинен своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги на підставі затверджених у встановленому порядку тарифів. Відповідачі є власниками квартири, що не оспорюється ними, а тому існує наявність обов`язку у власників утримувати своє майно, зокрема, регулярно сплачуючи за надані житлово-комунальні послуги. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником позивача було обґрунтовано доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог. Вирішуючи питання про розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, суд виходить з наступного. Так, представник відповідача [PERSON] надала заяву, в якій просила застосувати позовну давність. Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3, 4, 5 статті 267 ЦК України). Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч.1); позовна давність переривається уразі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2); після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3). Позивач звернувся до суду з позовною заявою 01 березня 2021 року. За таких обставин, стягненню з відповідачів підлягає заборгованість за період з 01.03.2018 року по лютий 2021 року в розмірі 29 263,19 грн. Щодо доводів представника позивача про визнання обставин пропуску строку позовної давності поважними, посилаючись на Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», суд зауважує наступне. Дійсно, Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, п.12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 30 червня 2023 року карантин, встановлений на всій території України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінений. У п.12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Отже, Закон № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена ст.ст. 257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови № 211, тобто 12 березня 2020 року. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що у разі, якщо сплив позовної давності настав до 12 березня 2020 року, а позивач звернувся до суду після цього моменту, позовна давність є пропущеною, незалежно від введення карантину. Окремо слід зауважити, що відповідно до Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» пункт 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено у такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином». Отже, у сукупності наведене свідчить, що суд може поновити строк як до запровадження, так і після закінчення карантину, якщо визнає причини пропуску такого поважними і такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями. До набрання чинності Законом № 540-ІХ не існувало норм щодо можливості продовження позовної давності (у тому числі встановленої ст. 257, 258 ЦК України) у зв`язку із запровадженням карантину через пандемію COVID-19. Тобто цей Закон містить нову норму, яка врегульовує суспільні відносини, що не були раніше унормовані і фактично виникли лише із запровадженням карантину відповідно до Постанови № 211. Закон № 540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності на строк дії карантину, який відповідно до Постанови № 211 починається саме з 12 березня 2020 року. При цьому правовий режим та суспільно-економічні наслідки карантину, що виник через пандемію COVID-19 та тривав з 12 березня 2020 року до 02 квітня 2020 року (до набрання чинності Законом № 540-ІХ) фактично не відрізнялись від тих, що існували після зазначеної дати. Таким чином, суд вважає, що сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне продовження строку позовної давності, який сплинув ще до запровадження карантину, без наведення заявником негативних обставин, які були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій раніше. Оскільки позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого права 01 березня 2021 року, тобто після спливу трирічного строку загальної позовної давності, в той час як представник відповідача заявила клопотання про застосування строку позовної давності, суд вважає, що доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» щодо визнання обставин пропуску строку позовної давності поважними є необґрунтованими. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут - Енергія» підлягають частковому задоволенню, а тому стягує з відповідачів на його користь заборгованість за постачання теплової енергії в розмірі 29 263,19 грн. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 2270 грн. (а.с.1), тому суд приходить до висновку, що з урахуванням того, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, за принципом пропорційного розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут - Енергія» з відповідачів підлягають стягненню витрати, понесені на сплату судового збору при зверненні до суду, в дольовому порядку по 675,66 грн. з кожного. На підставі наведеного та

Outcome: partial