Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що 14 травня 2011 року між позивачем, [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] був зареєстрований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис №119.Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане Мукачівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області 14.08.2019р.Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 липня 2023 року по справі №303/3113/23, 2/303/479/23 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Даним рішенням і визначено місце проживання сина -із позивачем.Після припинення шлюбних відносин син залишилася на його повному вихованні та утриманні, а відповідач, в свою чергу не бере участі у його вихованні.Після припинення спільного проживання однією сім`єю, а саме із серпня 2021 року, відповідачка із сином не спілкується, не приймає жодної участі у його вихованні, взагалі не цікавиться долею своєї дитини. Виховуванням, оглядом та лікуванням сина займається власними силами і своїми коштами. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 19.09.2023 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження, відповідачу було встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву, зобов`язано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору надіслати суду пояснення щодо позову у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали. Позивач подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник третьої особи виконавчого комітету Мукачівської міської ради подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності та додали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету виконавчого комітету Мукачівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянку [PERSON] , встановлено, що дійсно відповідач не займається вихованням та утриманням сина [PERSON] , не цікавиться його життям, не цікавиться успіхами у навчанні не виявляє бажання зателефонувати, не спілкується з дитиною для її нормального самоусвідомлення не виявляє інтересу до її внутрішнього світу не створює умови для утримання нею освіти. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватись про здоров`я дитини, її психічний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При постановлені законного та справедливого рішення, суд враховує положення Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, (набула чинності для України 27.09.1991 року) в ч. 2 ст. 6 якої говориться, що держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім цього, в ч. 1 ст. 19 Конвенції зазначено, що держава вживає всіх необхідних заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань по відношенню до дитини. Враховуючи, те, що батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, свідомо нехтують своїми обов`язками, не спілкуються з дітьми не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Питання про розподіл витрат зі сплати судового збору суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved