Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

У 2020 році позивач [PERSON] звернулась в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у шлюбі з відповідачем у них народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19.03.2018 року по цивільній справі № 488/323/18 \провадження №2/488/973/18) шлюб з відповідачем був розірваний. На підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.10. 2017 року стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 1200,00 грн щомісячно, починаючи з 14.07.2017 і до повноліття дитини. Зазначила, що на примусовому виконанні у Козятинському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебуває виконавче провадження № 55754628 відкрите 09.02.2018 року. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 30 червня 2020 року у відповідача наявна заборгованість по аліментам в сумі 42 000,00 грн. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача, відповідач жодної допомоги на утримання не надає. Життям доньки відповідач, як батько, не цікавиться, не проявляє потреби бачитись з нею, навіть не телефонує. Посилаючись на вказане, просила позбавити відповідача батьківських прав у зв`язку з чим звернулася в суд з даним позовом. Ухвалою суду від 04.08.2020 р. провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Позивач у судове засідання не з`явилися, подала заяву в якій підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі, розгляд справи провести за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином на своєчасно. У поштових повідомленнях листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача, а також враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що з 17.06.2014 р. до 24.04.2018 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та заочного рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19.03.2018 р., ухваленого за результатами розгляду цивільної справи № 488/323/18, провадження № 2/488/973/18. Від вказаного шлюбу сторони мають дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 10.02.2015 р. Дитина проживає разом з позивачем, та знаходиться на її утриманні. З відповідача на підставі заочного рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.10.2017 р. по справі № 488/2543/17, стягуються аліменти на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , 2015 р.н., у твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00 грн. щомісячно, починаючи з 14.07.2017 року і до повноліття дитини. Заборгованість по аліментах, що належать до стягнення з відповідача станом на 30.05.2020 р. становить 42 000,00 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком головного державного виконавця Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), зробленим у виконавчому провадженні № 55754628. Під час вивчення матеріалів справи було встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не піклується про неї, покладених законодавством батьківських обов`язків не виконує. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 р. Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У своєму висновку від 31.10.2023 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради посилалися на те, що батько, [PERSON] , за період навчання дитини в закладі освіти жодного разу не був присутній на батьківських зборах, на консультаціях для батьків, не цікавився навчанням та успіхами доньки. Батько жодного разу в заклад охорони здоров`я не приходив та не цікавився станом здоров`я доньки [PERSON] . Також зазначили, що за час повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, постійних обстрілів м. Миколаєва, зі слів дитини та громадянки [PERSON] , батько жодного разу не зателефонував та не поцікавився станом здоров`я, почуттям дитини. Спеціалістами служби відвідана адреса проживання малолітньої [PERSON] , обстежені умови проживання та складено відповідний акт. Матір`ю та вітчимом створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дівчинки. Дар`я забезпечена одягом, шкільним приладдям, іграшками, гаджетами, продуктами харчування. Відповідач, [PERSON] , у присутності начальника служби у справах дітей Козятинської міської ради Пахольницької В.О., написав заяву, у якій надав свою згоду на позбавлення його батьківських прав. Посилаючись на вказане, вважали за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , в інтересах малолітньої Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України Про охорону дитинства, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 названого Кодексу батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При вирішенні справи суд оходить висновку, що таким негативним впливом з боку відповідача на розвиток дитини є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім`ї та людей, з якими вони перебувають у родинному зв`язку, зокрема. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не намагається облаштувати належні умови для повноцінного розвитку, забезпечити дитину необхідним, не виявляє турботу, тому позов щодо позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 840,80 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved