Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] 02.08.2021 року був укладений договір про надання банківських послуг б/н, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому був збільшений до 44 495 грн. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом. Оскільки відповідач істотно порушує умови угоди та не в повному обсязі виконує взяті на себе зобов`язання, тому позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка станом на 22.02.2023 року становить 52 676,29 грн, із яких: 49 812,51 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2863,78 грн заборгованість за процентами. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили, оскільки відповідач не збільшував кредитний ліміт, не отримував вказаних в позові грошових коштів, оскільки з 18.11.2021 року відповідач виявив, що сім-карта його мобільного телефону не працює, зв`язок з телефоном був відсутній. Відповідач звернувся до мобільного оператора з вказаного питання, де йому повідомили, що до його сім-карти отримали доступ інші особи. Оскільки номер телефону за даною сім-картою був прив`язаний до його банківських карток, тому він звернувся до відділення АТ КБ «ПриватБанк», де з`ясував, що з його дебетних карток були зняті грошові кошти та здійсненні придбання товарів, а також відкрита електронна банківська картка, на якій збільшений кредитний ліміт та використані вказані кредитні кошти. У зв`язку з цим відповідач звернувся до банку з питанням блокування його карток та звернувся до поліції з метою притягнення до відповідальності осіб, які шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами з його карткових рахунків. Також він виявив, що в період часу, коли він не мав доступу до свого номеру телефону, на його ім`я в різних фінансових установах були оформленні інші кредитні зобов`язання. Вислухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши наявні у справі матеріали (розрахунок заборгованості за карткою [NUMBER] ; виписку по рахунку відповідача; довідку про зміну умов кредитування; довідку про видані кредитні картки; копію заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 02.08.2021 року; копію паспорту споживчого кредиту від 02.08.2021 року; Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; копію витягу з ЄРДР від 26.11.2021 року щодо кримінального провадження №12021152140000327; копію заяви [PERSON] від 29.11.2021 року; копію заяви [PERSON] ; копію заключної виписки за період з 15.11.2021 року по 21.11.2021 року; копію виписки по картці [NUMBER] ; копію виписки по картці [NUMBER] за 19.11.2021 року; копію виписки по картці [NUMBER] за 19.11.2021 року; копію виписки по картці [NUMBER] за 19.11.2021 року; копію виписки по картці [NUMBER] за 19.11.2021 року), оглянувши в ході судового розгляду матеріали кримінального провадження №12021152140000327, суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. В судовому засіданні встановлено, що 02.08.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг. 19.11.2021 року в межах даного договору відповідачу була відкрита електронна карта [NUMBER] , на якій того ж дня був збільшений кредитний ліміт в сумі 44 495 грн та того ж дня вказані грошові кошти використані. 26.11.2021 року відповідач звернувся до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України щодо заволодіння невідомими особами його грошовими коштами, які були розміщені на рахунках, які відкриті в АТ КБ «ПриватБанк». 29.11.2021 року відповідач звернувся із заявою до позивача про виявлені факти отримання коштів від його імені невстановленими особами, у зв`язку з чим здійснюється відповідне кримінальне провадження. У зв`язку з використанням кредитних коштів на відкритому на ім`я відповідача кредитному рахунку позивачем станом на 22.02.2023 року становить 52 676,29 грн, із яких: 49 812,51 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2863,78 грн заборгованість за процентами. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказує, що не збільшував кредитний ліміт та не отримував вказаних в позові кредитних коштів, оскільки в період, коли були вчинені такі дії, він не з його вини втратив контроль за належним йому номером мобільного телефону, який в якості фінансового номеру був прив`язаний до керування його картковими рахунками. На підтвердження цього відповідач надав докази того, що у зв`язку з виявленими фактами він невідкладно звернувся до правоохоронних органів з метою початку досудового розслідування та повідомив про вказані факти позивача. Натомість позивач не надав суду доказів, які спростували б заявлені відповідачем обставини, або ж докази того, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію 19.11.2021 року щодо встановлення кредитного ліміту та перерахування того ж дня з карткового рахунку відповідача грошових коштів у розмірі 44 495 грн. При цьому з матеріалів кримінального провадження №12021152140000327 слідує, що в цей самий період, поки відповідач втратив та відновив доступ до свого номеру телефону, з інших рахунків відповідача відбувалось інтенсивне зняття власних коштів відповідача, переказ таких коштів на інші рахунки та купівля за такі кошти товарів. Одночасно з цим в цей же період від імені відповідача в різних фінансових установах були оформленні інші кредитні зобов`язання. Крім того з матеріалів кримінального провадження №12021152140000327 слідує, що органом досудового розслідування встановлено, що відповідні фінансові операції здійснювались не за місцем проживання відповідача в м. Баштанка, а в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, а також встановлені конкретні особи, які можуть бути причетні до даного кримінального правопорушення. Комплекс описаних вище обставин підтверджує те, що вказані в позові кредитні кошти були отримані та використані не відповідачем, а іншими особами в протиправний спосіб та поза волею відповідача, натомість позивачем не надані докази того, що цивільно-правову відповідальність за такими зобов`язаннями має нести саме відповідач, хоча суд надавав позивачу можливість надати такі докази (а.с. 70). При цьому, відповідно до п. 6, 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року №705, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Натомість з наданих доказів слідує, що в момент вчинення відповідних операцій з випуску електронної картки, збільшення на ній кредитного ліміту та його використання, відповідач про здійснення таких операцій не знав, а коли дізнався, то невідкладно звернувся до правоохоронних органів та банку. Крім того, кредитна картка № [NUMBER] була випущена в електронному вигляді та фізично не видавалась, що підтверджується наданою позивачем довідкою про видані кредитні картки (а.с. 11). За такого, відповідач не має нести відповідальності за здійсненні платіжні операції з використання належних позивачу кредитних коштів в сумі 44 495 грн. Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою в постановах №552/2819/16-ц від 08.02.2018 року, №759/4025/19 від 17.06.2021 року, №521/20764/20 від 20.07.2022 року та аналогічними. Натомість з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 7-8) слідує, що до 19.11.2021 року заборгованість за договором від 02.08.2021 року в сумі 353,41 грн., натомість після того на відповідний рахунок були внесені кошти в загальній сумі 6410 грн, отже відповідач перед позивачем не має невиконаних кредитних зобов`язань за договором від 02.08.2021 року та не має заборгованості за таким договором. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову загалом у зв`язку з безпідставністю вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача судових витрат не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed