Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до МАСТЕРКАРД ЮРОП СА (MASTERCARD EUROPE SA) в особі представництва «МАСТЕРКАРД ЮРОП СА», третя особа - АТ «Універсал Банк» про визнання нечесною підприємницької практики, визнання реклами недобросовісною, стягнення збитків. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що є клієнтом АТ «Універсал Банк». За твердженням позивача 09.02.2019 року з його банківської карти, відкритої у АТ «Універсал Банк» були безпідставно списані грошові кошти у розмірі 44 458,92 грн. компанією Googl Express (GX) за придбання товару в магазині Таrget. При цьому, списання були проведені без підтвердження зі сторони [PERSON] загалом 36 разів підряд по 1234,97 грн. кожен раз з інтервалом часу менше 20 секунд в період з 19:19:05 год. до 19:41:04 год. 12.02.2019 року банківська карта була заблокована через іншу операцію, яка була проведена без підтвердження зі сторони позивача. Після блокування карти продовжувалися спроби зняття коштів Steinmart.com та Jorney Paymens . [PERSON] вказує, що після з`ясування обставин у сервісу Google Express встановлено, що замовлення, зроблене без відповідного підтвердження транзакції з його боку, було доставлено одержувачу Kaetetthy Ng555o за адресою: 8840 SW Ash Meadows Cir Unit 838 Wilsonville, OR 97070, USA, замовлений товар знаходиться у розпорядженні клієнта. Лише після звернення до суду у червні 2019 року з позовом до АТ «Універсал Банк» із вимогами визнати нечесною підприємницьку практику банку, визнати недобросовісною рекламу банку та стягнути збитки у розмірі 44 458,92 гривень, банк повернув позивачеві частину грошових коштів за 15 оскаржуваними операціями в загальному розмірі 18 524,55 гривень. Під час спілкування з представником МАСТЕРКАРД ЮРОП СА (MASTERCARD EUROPE SA) через Facebook Messenger, відповідачем вказано, що процедура оскарження транзакцій між банком та клієнтом регулюється договором про відкриття карткового рахунку, тож скарга може бути адресована лише банку, а відповідач нічого зробити не може. На запитання щодо гарантії нульової відповідальності представник нічого не повідомив. При цьому, на своєму офіційному сайті відповідач гарантував, що його продукція є безпечною, та що клієнт не несе відповідальності, якщо він не підтверджував транзакції, однак, в спілкуванні з представником відповідача через Facebook Messenger представник відповідача умисно ігнорував це питання, даючи зрозуміти, що нульова відповідальність є лише рекламою для потенційних клієнтів, як насправді не діє. З огляду на зазначене, позивач вважає, що інформація відповідача про нульову відповідальність є недобросовісною, що проявляється у її недостовірності та замовчувані того факту, що нульова відповідальність застосовується не завжди та не відносно всіх, що є окремі категорії клієнтів, до яких нульова відповідальність не застосовується. За твердженням [PERSON] правдивою була би наступна інформація: «В деяких випадках (по відношенню до деяких клієнтів) клієнт несе відповідальності за покупки, яких не робив. В деяких випадках (по відношенню до деяких клієнтів) нульова відповідальність не розповсюджується на покупки, які ви не підтверджували, в магазинах, за телефоном, онлайн, через мобільні пристрої або банкомати. Якщо ви маєте запитання щодо покриття нульовою відповідальністю або підозрюєте неавторизоване використання вашої картки, зверніться до свого банку. Розраховуватись карткою Mastercard НЕ завжди безпечно: і онлайн, і в магазинах, і через смартфон чи шшии пристрій. Ми не завжди відстежуємо, виявляємо та знешкоджуємо шахраїв на кожному етапі покупки. Наші експерти створюють і вдосконалюють технології, щоб бути на крок попереду шахраїв, які по відношенню до деяких клієнтів не завжди застосовуються. Mastercard ідентифікує ваш пристрій як саме ваш, щоб інші не здійснювали покупки, використовуючи ваші дані». Отже, на думку позивача, з викладеного вище випливає, що відповідач спеціально розміщує на своєму сайті неправдиву рекламу, вводячи при цьому потенційних клієнтів в оману, в результаті чого останнім можуть бути завдані збитки, а у випадку [PERSON] такі збитки були завдані. З огляду на зазначене, позивач просить: - визнати діяльність МАСТЕРКАРД ЮРОП СА (MASTERCARD EUROPE SA) в особі представництва «МАСТЕРКАРД ЮРОП СА» з розповсюдження на території України банківських карток MasterCard нечесною підприємницькою практикою; - визнати рекламу, яка поширюється МАСТЕРКАРД ЮРОП СА (MASTERCARD EUROPE SA) в особі представництва «МАСТЕРКАРД ЮРОП СА» в Інтернеті за адресою [INFO]; [INFO] недобросовісною; - зобов`язати МАСТЕРКАРД ЮРОП СА (MASTERCARD EUROPE SA) в особі представництва «МАСТЕРКАРД ЮРОП СА» розмістити в Інтернеті правдиву рекламну інформацію про свою продукцію, а саме: *за адресою: [INFO]: «В деяких випадках (по відношенню до деяких клієнтів клієнт несе відповідальності за покупки, яких не робив. В деяких випадках (по відношенню до деяких клієнтів нульова відповідальність не розповсюджується на покупки, які ви не підтверджували, в магазинах, за телефоном, онлайн, через мобільні пристрої або банкомата. Якщо ви маєте запитання щодо покриття нульовою відповідальністю або підозрюєте неавторизоване використання вашої картки, зверніться до свого банку»; *за адресою https://www.mastercard.ua/uk-ua/consurners/features-benefits/safetv-and-security.html: «Розраховуватись карткою Mastercard НЕ завади безпечно: і онлайн, і в магазинах, і через смартфон чи інший пристрій. Ми не завжди відстежуємо, виявляємо та знешкоджуємо шахраїв на кожному етапі покупки. Наші експерти створюють і вдосконалюють технології, щоб бути на крок попереду шахраїв, які по відношенню до деяких клієнтів не завжди застосовуються. Mastercard ідентифікує ваш пристрій як саме ваш, щоб інші не здійснювали покупки, використовуючи ваші дані». - Стягнути з МАСТЕРКАРД ЮРОП СА (MASTERCARD EUROPE SA) в особі представництва «МАСТЕРКАРД ЮРОП СА» на користь [PERSON] збитки в розмірі 500 000 грн. та судові витрати. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити у позові з підстав його безпідставності та необґрунтованості. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Відповідно до Реєстру платіжних систем, систем розрахунків, учасників цих систем та операторів послуг платіжної інфраструктури (надалі - «Реєстр»), який веде Національний банк України, MASTERCARD є соціально важливою міжнародною платіжною системою. Відповідач є уповноваженою установою платіжної організації міжнародної платіжної системи MASTERCARD, тобто, юридичною особою, яка відповідно до повноважень, наданих платіжною організацією міжнародної платіжної системи MASTERCARD має право укладати від її імені договори про участь у цій системі, а також виконує інші функції щодо забезпечення діяльності платіжної системи MASTERCARD. З 13.04.2018 року (дати реєстрації Національним банком України договору між MASTERCARD і АТ «Універсал Банк») банк є учасником платіжної системи MASTERCARD. Банк, як учасник платіжної системи MASTERCARD, укладає з власними клієнтами договори банківського рахунку (надання банківських послуг), видає платіжні картки та обслуговує платіжні операції клієнтів, в тому числі з використанням платіжних карток платіжної системи MASTERCARD. Абзацом п`ятим, пункту 18, розділу І Положення про порядок реєстрації платіжних систем, учасників платіжних систем та операторів послуг платіжної інфраструктури, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 лютого 2014 року №43 визначено, що: уповноважена установа - юридична особа, яка відповідно до повноважень, наданих платіжною організацією міжнародної платіжної системи-нерезидентом, має право укладати від імені платіжної організації міжнародної платіжної системи-нерезидента договори про участь у цій системі. Пунктом 1.28 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (надалі - «Закон») визначено, що платіжна організація - юридична особа, що визначає правила роботи платіжної системи, а також виконує інші функції щодо забезпечення діяльності платіжної системи та несе відповідальність згідно з цим Законом та договором. Таким чином, відповідач укладає від імені платіжної організації міжнародної платіжної системи MASTERCARD договори про участь у цій системі, а також виконує інші функції щодо забезпечення діяльності платіжної системи MASTERCARD. Пунктом 1.29 статті 1 Закону визначено, що платіжна система - платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система. Зокрема, відповідач пропонує учасникам системи (тобто, емітентам (банкам, які випускають електронні платіжні засоби) та еквайрам (банкам, які обслуговують торгово-сервісні підприємства, що приймають платіжні картки для оплати їх товарів та послуг від картодержателів) можливість проведення авторизації, клірингу та взаєморозрахунків за операціями з використанням платіжних карток за допомогою комп`ютерної і телекомунікаційної мережі MASTERCARD. Крім того, Відповідач надає учасникам платіжної системи MASTERCARD ряд інших супутніх послуг. При цьому, в пункті 1.43 статті 1 Закону визначено, що учасник/член платіжної системи (далі - учасник платіжної системи) - юридична особа, що на підставі договору з платіжною організацією платіжної системи надає послуги користувачам платіжної системи щодо проведення переказу коштів за допомогою цієї системи та відповідно до законодавства України має право надавати такі послуги». Таким чином, законодавство передбачає, що учасник платіжної системи повинен укласти договір з платіжною організацією, і на підставі такого договору платіжна організація надаватиме учаснику доступ до платіжної системи. В той же час, слід відрізняти учасника платіжної системи від її користувача. Пункт 1.181 статті 1 Закону встановлює, що користувач платіжної системи (далі - користувач) - юридична або фізична особа, якій надається послуга платіжної системи щодо виконання переказу коштів учасником платіжної системи. Таким чином, послуги щодо проведення переказів в платіжній системі надаються учасником такої платіжної системи (банком) на підставі окремого договору з користувачем (клієнтом банку). Отже, враховуючи викладене вище, відповідач не надає послуги користувачеві щодо проведення переказів та не здійснює емісію (тобто, випуск і розповсюдження) електронних платіжних засобів (карток) на території України. Він лише укладає від імені платіжної організації міжнародної платіжної системи MASTERCARD договори про участь у цій системі та надає учасникам ряд супутніх послуг. Пункт 1.13 статті 13 Закону визначає, хто, відповідно до положень законодавства, має право здійснювати випуск і розповсюдження карток, а саме: «емітент електронних платіжних засобів (далі - емітент) - банк, що є учасником платіжної системи та здійснює емісію електронних платіжних засобів». При цьому, пунктом 14.2 статті 14 Закону визначено, що емісія електронних платіжних засобів у межах України проводиться виключно банками, що уклали договір з платіжною організацією відповідної платіжної системи та отримали її дозвіл на виконання цих операцій (крім банків, які здійснюють емісію електронних платіжних засобів для використання в межах цих банків). Аналогічні положення закріплені пунктом 1 статті 2 постанови Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 5 листопада 2014 року № 705 (надалі - «Постанова НБУ»), зокрема емісія електронних платіжних засобів у межах України проводиться виключно банками, що уклали договір з платіжною організацією платіжної системи та отримали її дозвіл на виконання цих операцій (крім банків, які здійснюють емісію електронних платіжних засобів для використання в межах цих банків)». Таким чином, законодавство прямо встановлює, що емісія (випуск і розповсюдження) карток здійснюється не платіжними системами, а виключно банками, які уклали договір з платіжною організацією платіжної системи. При цьому, для надання банківських послуг банк повинен мати банківську ліцензію. Той факт, що картка позивача була випущена банком, було встановлено в Рішенні Оболонського районного суду міста Києва від 23.06.2020 року №756/7557/19, а саме, що 30.05.2018 між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Договір про надання банківських послуг Monobank. У відповідності до Розділу І Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» Договір про надання банківських послуг Monobank - укладений між Банком та Клієнтом договір про відкриття рахунку, випуск і обслуговування платіжної картки з можливістю встановлення ліміту кредитування, що складається з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Загальних умов випуску та обслуговування платіжних карток, Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг Monobank, Паспорту споживчого кредиту, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, Інформації щодо відкриття поточного рахунку та випуску електронного платіжного засобу (в разі наявності) та Тарифів. 30.05.2018 позивач підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг Monobank та отримав платіжну картку № [NUMBER] . Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, твердження позивача щодо того, що відповідач здійснює на території України діяльність з розповсюдження (випуску) карток не відповідає дійсності, так як: саме банк, а не відповідач, має ліцензію № 92 від 10 жовтня 2011 року на надання банківських послуг , які включають в себе емісію (випуск і розповсюдження) карток; картка позивача була видана йому безпосередньо банком за відповідним договором між банком і позивачем, а не відповідачем; відповідач не може здійснювати та не здійснює діяльність з випуску (емісії) і, відповідно, розповсюдження банківських карток, так як не є банком. З огляду на викладене вище твердження позивача, що нібито відповідач здійснює на території України діяльність з випуску та розповсюдження банківських карток є помилковим. У позові позивач стверджує, що відповідач поширює в мережі Інтернет недобросовісну рекламу за посиланнями:[INFO], із наданням наступної інформації: «Подбайте про захист вашого рахунку і не несіть відповідальність за покупки, яких не робили. Якщо ви подбали про захист свого рахунку і одразу повідомили банк, що втратили картку, то не будете нести відповідальність за покупки, яких не робили. Нульова відповідальність розповсюджується на покупки, які ви не підтверджували, в магазинах, за телефоном, онлайн, через мобільні пристрої або банкомати. Нульова відповідальність не застосовується до комерційних та незареєстрованих передплачених платіжних карток Mastercard. Якщо ви маєте запитання щодо покриття нульовою відповідальністю або підозрюєте неавторизоване використання вашої картки, зверніться до свого банку»; Та [INFO], із наданням наступної інформації: «Розраховуватись карткою Mastercard завжди безпечно: і онлайн, і в магазинах, і через смартфон чи інший пристрій. Ми відстежуємо, виявляємо та знешкоджуємо шахраїв на кожному етапі покупки, навіть ще до неї. Наші експерти створюють і вдосконалюють технології, щоб бути на крок попереду шахраїв. Mastercard ідентифікує ваш пристрій як саме ваш, щоб інші не здійснювали покупки, використовуючи ваші дані». Пунктом 9.2 статті 9 Закону визначено, що платіжна система (крім внутрішньобанківської платіжної системи) діє відповідно до правил, установлених платіжною організацією відповідної платіжної системи. Діяльність платіжної системи має відповідати вимогам законодавства України. Таким чином, законодавством прямо передбачено, що платіжні системи в Україні мають діяти відповідно до правил, які встановлені платіжною організацією. При цьому, як діяльність такої системи, так і, відповідно, правила, за якими діє платіжна система, не повинні суперечити законодавству України. Міжнародна платіжна система MASTERCARD також має правила MASTERCARD, які були розроблені відповідачем як платіжною організацією (надалі - «Правила»). Як зазначалося вище, законодавство встановлює, що дані правила повинні імплементуватися тим банком, який виявив бажання стати учасником платіжної системи, проводити операції своїх клієнтів (картодержателів) за допомогою такої системи та уклав відповідний договір з платіжною організацією. При цьому, пункт 9.2.1 статті 9 Закону визначає, що правила платіжної системи мають установлювати організаційну структуру платіжної системи, умови участі, порядок вступу та виходу із системи, управління ризиками, порядок ініціювання та здійснення переказу і взаєморозрахунків за цим переказом у системі, порядок вирішення спорів учасників між собою та між учасниками і користувачами, систему захисту інформації, порядок проведення реконсиляції. Зокрема, пункт 6.3 Правил (у редакції від 18 грудня 2018 року, яка була чинною на момент укладення позивачем договору з банком, зміст якого був викладений в повідомленнях, встановлює, що обмеження відповідальності держателів карток у разі несанкціонованого використання картки емітент не повинен притягати держателя картки до відповідальності за операцію, яка не була санкціонована держателем картки, якщо держатель картки вжив всіх розумних заходів для захисту картки від ризику втрати або крадіжки, та невідкладно повідомив емітента про таку втрату або крадіжку після того, як йому стало про неї відомо. Це правило не застосовується до будь-якої операції з карткою, яка: 1. Емітована на користь юридичної, а не фізичної особи, або для комерційної мети, за винятком того, що це правило застосовується до карток, емітованих для використання суб`єктом господарювання, який відноситься до малого бізнесу (в тому числі, для прикладу та без обмеження, такі Картки: DebitMastercardBusinessCard®, MastercardBusinessCard®, MastercardBusinessPrepaidCard та WorldEliteMastercard® для суб`єктів господарювання); або 2. Емітована на користь особи та/або продана особі до моменту реєстрації такої особи емітентом або від імені емітента у зв`язку з такою емісією та/або продажем, і така реєстрація може включати вимоги програми ідентифікації учасників системи. Якщо чинним законодавством встановлено більш сувору відповідальність або положення, яке суперечить цьому правилу, переважну силу мають положення чинного законодавства. Отже, відповідно до даного пункту правил, картодержатель не повинен відповідати перед банком-емітентом за операції, які ним не ініціювалися (тобто, до нього має застосовуватися «нульова відповідальність»), але з дотриманням картодержателем певних умов, а саме: (1) картодержатель подбав про збереження даних картки, та (2) одразу повідомив банк про спірну операцію. В той же час у правилах зазначено, що законодавство може встановлювати іншу, аніж визначено правилами, відповідальність. Тому на своєму сайті відповідач порадив споживачам адресувати питання, пов`язані із застосуванням «нульової відповідальності», до банку-емітента картки. При цьому, зміст вищезгаданого пункту правил (щодо умови 1) кореспондує пункту 9 статті 6 Постанови НБУ встановлює, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Також, в пункт 14.16 статті 16 Закону встановлено (щодо умови 2), що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів». Таким чином, законодавець покладає обов`язки зі збереження картки та її реквізитів, та негайного інформування картодержателем банку про втрату картки (або її реквізитів) на картодержателя. При цьому, правила передбачають необхідність збереження картодержателем картки та її реквізитів. Аналогічна інформація міститься і в повідомленнях, розміщених на сайті відповідача. У відповідності до положень Закону про захист прав споживачів інформація про товар/послугу має надаватися споживачеві виробником/продавцем продукту/послуги. Разом з тим, за природою своєї діяльності відповідач не є ані виробником, ані продавцем послуг з відкриття банківського рахунку та видачі і обслуговування карток. Банківські послуги в даному випадку надавалися позивачеві банком. З огляду на це, інформація про банківські послуги повинна надаватися позивачеві банком, а не відповідачем. В судовому засіданні представник відповідача підтвердила, що дані інформаційні повідомлення дійсно розміщені на сайті, однак категорично не погодилася з позицією позивача щодо того, що вказані повідомлення можуть вводити картодержателів (споживачів) в оману щодо умов «нульової відповідальності». Із Висновоку №056/287 від 21.12.2021 року ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України» на дослідження якого поставлено питання: 1. Чи містить текст повідомлення інформацію про те, що споживач за будь-яких обставин не несе відповідальності за покупки, яких він не робив? Якщо так, у яких висловленнях представлена ця інформація? 2. Чи містить текст повідомлення інформацію про те, що частина відповідальності за покупки, яких споживач не робив, покладається на споживача? Якщо так, у яких висловленнях представлена ця інформація? 3. Чи містить текст повідомлення ознаки мовного маніпулювання, спрямованого на переконування споживача в тому, що платіжна система за будь-яких обставин бере на себе відповідальність за всі покупки, яких споживач не робив? 4. Чи пов`язані між собою за змістом речення повідомлення? Які текстові елементи на це вказують? 5. Чи дає текстовий матеріал (Повідомлення) лінгвістичні підстави розглядати кожне з наведених нижче речень як окреме повідомлення, без урахування його зв`язку з іншими реченнями? встановлено, що текст аналізованого повідомлення не містить інформації про те, що споживач за будь-яких обставин не несе відповідальності за покупки, яких він не робив. У підзаголовку цього тексту та в реченнях 1, 2 і 3 міститься інформація протилежного змісту. Текст аналізованого повідомлення містить інформацію про те, що частина відповідальності за покупки, яких споживач не робив, покладається на самого споживача. Це інформація про те, що споживач має, по-перше, подбати про захист свого рахунку і, по-друге, одразу повідомляти банк, що втратив картку. Ця інформація представлена в таких частинах тексту: 1) в частині підзаголовку, яка позначає умову Подбайте про захист вашого рахунку і не несіть відповідальність за покупки, яких не робили), і 2) в частині речення 1, яка позначає умову Якщо ви подбали про захист свого рахунку і одразу повідомили банк, що втратили картку, то не будете нести відповідальність за покупки, яких не робили. Текст аналізованого повідомлення не містить ознак мовного маніпулювання, спрямованого на переконування споживача в тому, що платіжна система за будь-яких обставин бере на себе відповідальність за всі покупки, яких споживач не робив. У досліджуваному текстовому матеріалі заголовок Нульова відповідальність, а також розміщені під ним підзаголовок Подбайте про захист вашого рахунку і не несіть відповідальність за покупки, яких не робили і наступні чотири речення пов`язані за змістом. На те, що заголовок, підзаголовок і наступні чотири речення пов`язані за змістом вказують послідовні зв`язки граматики тексту і внутрішньотекстові змістові конектори. Найбільшою мірою змістову цілісність тексту й мовну когезію його частин забезпечують заголовок нульова відповідальність і його змістові кореляти, які представлені в підзаголовку й у кожному з наступних речень. Досліджуване повідомлення, розміщене на вебсторінці в мережі Інтернет, є цілісним текстом. Внутрішньотекстові змістові зв`язки між його частинами і дизайн вебсторінки (графічні виділення і розташування елементів) не дають лінгвістичних підстав і прагматичних передумов для того, щоб розглядати заголовок цієї вебсторінки, її підзаголовок і кожне з наведених нижче речень як окреме повідомлення, без урахування його зв`язків з іншими частинами цього тесту. З огляду на зазначене, у повідомленні не вказано, що споживач за будь-яких обставин не несе відповідальності за покупки, яких він не робив; більш того, повідомлення містить інформацію про те, що частина відповідальності за покупки, яких споживач не робив, покладається на самого споживача; у тексті повідомлення не використовувалися мовні маніпуляції, які спрямовані на введення споживача (картодержателя) в оману, а речення у тексті повідомлення пов`язані між собою за змістом і не можуть розглядатися окремо. На підставі ст. 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Таким чином, з огляду на викладене вище, твердження позивача щодо того, що відповідач поширює в мережі Інтернет недобросовісну рекламу, в якій відповідач стверджує про те, що, відповідно до умов «нульової відповідальності», споживач (картодержатель) повністю звільнений від відповідальності, та вводить споживачів в оману, є помилковими та спростовується висновком експерта. За таких обставин, позовна вимога про визнання реклами, яка нібито поширюється МАСТЕРКАРД ЮРОП СА (MASTERCARD EUROPE SA) в особі представництва «МАСТЕРКАРД ЮРОП СА» у мережі Інтернет недобросовісною є безпідставною та необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. За змістом ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Проте позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідачем вчинялися дії, які могли бути розцінені як прояв нечесної підприємницької практики. Жодних інших доказів, які б дали суду можливість прийти до протилежних висновків, сторонами надано не було. Таким чином, враховуючи відсутність підстав для визнання діяльності відповідача нечесною підприємницькою діяльністю, відсутність підстав для визнання реклами недобросовісною, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про зобов`язання відповідача розмістити сформульовану особисто [PERSON] текстову інформацію про продукцію, яку останній вважає «правдивою». Також, не підлягає до задоволення й вимога про відшкодування збитків, оскільки дана вимога є похідною від попередніх. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed