Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] 145336,20 гривень інфляційних витрат та 27100,76 гривень 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, а також судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.12.2007 року між ВАТ КБ «Експобанк» (змінило назву на ПАТ КБ «Експобанк») та [PERSON] було укладено договір кредиту і забезпечення № 234/АК-2007, на підставі якого останньому було надано кредит в сумі 18000 доларів США. Також 04.12.2007 року з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ВАТ КБ «Експобанк» та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] у разі невиконання [PERSON] умов кредитного договору стає солідарним боржником. У зв`язку з невиконанням зобов`язання за договором кредиту і забезпечення № 234/АК-2007 від 04.12.2007 року ПАТ КБ «Експобанк» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за даним договором. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.05.2012 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» заборгованість за договором кредиту і забезпечення № 234/АК-2007 від 04.12.2007 року в сумі 148 818 грн. 41 коп. та 1 624 грн. 62 коп. судових витрат, а всього 150443 грн. 03 коп. Крім того, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2012 року з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» стягнуто заборгованість за договором кредиту і забезпечення № 234/АК-2007 від 04.12.2007 року в сумі 148 818 грн. 41 коп. та 1 740 грн. 90 коп. судових витрат, а всього 150559 грн. 31 коп. 06.03.2018 між ПАТ КБ «Експобанк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено договір про відступлення прав вимоги, згідно якого право вимоги за договором кредиту і забезпечення № 234/АК-2007 від 04.12.2007 року, укладеним із [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.08.2018 року замінено сторону виконавчого провадження за виконавчим листом №2-1214/11, виданим 11.06.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, а саме: стягувача ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Посилаючись на те, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.05.2012 року та від 14.11.2012 року про стягнення боргу так і залишились не виконаними відповідачкою, позивач просить стягнути з неї інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачені статтею 625 ЦК України, за період з 05.06.2020 року по 05.06.2023 року, виходячи із загальної суми стягнення за обома рішеннями - 301002,34 грн. В судове засідання представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не прибув, в позовній заяві просить справу слухати у його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, судова повістка, надіслана їй рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання, повернулася до суду не врученою за відсутністю адресата. Відповідно до постанови Верховного Суду від 27.07.2022 року у справі № 908/3468/13, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку, суду. Судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження (постанова Верховного Суду від 12.10.2022 року у справі № 727/5718/21), в даному випадку судова повістка [PERSON] вважається врученою 19.11.2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, 04.12.2007 року між ВАТ КБ «Експобанк» (змінило назву на ПАТ КБ «Експобанк») та [PERSON] було укладено договір кредиту і забезпечення № 234/АК-2007, на підставі якого останньому було надано кредит в сумі 18000 доларів США (а.с. 7-11). Також 04.12.2007 року з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ВАТ КБ «Експобанк» та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] у разі невиконання [PERSON] умов кредитного договору стає солідарним боржником (а.с. 12-13). В зв`язку з невиконанням зобов`язання заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.05.2012 року у справі № 2-1214/11 з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» солідарно стягнуто заборгованість за договором кредиту і забезпечення № 234/АК-2007 від 04.12.2007 року в сумі 148 818 грн. 41 коп. та 1 624 грн. 62 коп. судових витрат, а всього 150443 грн. 03 коп. (а.с. 19-24). Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.06.2012 року дане заочне рішенням скасоване та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2012 року з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» стягнуто заборгованість за договором кредиту і забезпечення № 234/АК-2007 від 04.12.2007 року в сумі 148 818 грн. 41 коп. та 1 740 грн. 90 коп. судових витрат, а всього 150559 грн. 31 коп. (а.с. 14-18). Дане рішення суду відповідачем [PERSON] виконане не було, виконавчий лист № 1/1003/301, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 11.06.2015 року, було повернуто стягувачеві без виконання, що підтверджується копіями постанов про повернення виконавчого документу стягувачеві від 28.12.2015 року, від 27.04.2016 року та від 09.08.2016 року (а.с. 24-26). 06.03.2018 між ПАТ КБ «Експобанк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено договір про відступлення прав вимоги, згідно якого право вимоги за договором кредиту і забезпечення № 234/АК-2007 від 04.12.2007 року, укладеним із [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.08.2018 року замінено сторону виконавчого провадження за виконавчим листом №2-1214/11, виданим 11.06.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, а саме: стягувача ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (а.с. 27-29). Крім того, дослідивши Єдиний реєстр судових рішень за справою № 2-1214/11, судом встановлено, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2019 року, яка набрала законної сили 11.12.2019 року, ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було відмовлено у видачі дублікату виконавчого листа у справі № 2-1214/11 про солідарне стягнення із [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 234/АК-2007 від 04.12.2007 року в сумі 148818 грн. 41 коп. та судових витрат в розмірі 1740 грн. 90 коп., а також відмовлено в поновленні строку для пред`явлення його до виконання. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18): «Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: (1) натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; (2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; (3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку». У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2023 у справі № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21) зазначено наступне: «Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis ) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18). Пред`явлення кредитором при існуванні задавненої вимоги тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор для охорони інтересів боржника може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20 (провадження № 61-261св22)». Такі ж правові підходи також застосовано, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 753/369/21 (провадження № 61-5785св23), що свідчить про сталість судової практики з питання застосування ст. 625 ЦК України у натуральному зобов`язанні. У справі, яка розглядається, судом встановлено, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2019 року, яка набрала законної сили 11.12.2019 року, ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було відмовлено у видачі дублікату виконавчого листа у справі № 2-1214/11 про солідарне стягнення із [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 234/АК-2007 від 04.12.2007 року в сумі 148818 грн. 41 коп. та судових витрат в розмірі 1740 грн. 90 коп., а також відмовлено в поновленні строку для пред`явлення його до виконання. Таким чином вбачається, що заявлені в позові до стягнення три проценти річних та інфляційні втрати позивачем нараховано на суму, яку стягнуто рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2012 року, за результатами винесення якого позивачу відмовлено у видачі дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання. Отже, наразі три проценти річних та інфляційні втрати позивачем нараховано до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні. Тому в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. З огляду на відмову в позові в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір у справі покладається на позивача.

Outcome: dismissed