Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт належності йому заповіту, посвідченого 28.09.2016 державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори та зареєстрованого за №31587, складеного спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на його користь, в якому він зазначений як [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його дядько [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.04.2023. За життя він склав заповіт, посвідчений 28.09.2016 державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г., та зареєстрованого в реєстрі за реєстровим №3-1587, яким заповів на його користь належну йому на праві особистої приватної власності 1/8 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . З метою прийняття спадщини ним у встановлений законом строк було подано документи до державного нотаріуса Другої одеської державної нотаріальної контори Двоєнкіної Т.О. Проте, оформити право на спадщину після смерті [PERSON] в нотаріальному порядку шляхом отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину не вдалося, оскільки в заповіті його (заявника) прізвище вказано як « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». Невірне зазначення прізвища спадкодавця у заповіті порушує його права, оскільки прямо впливає на виникнення, зміну та припинення особистих майнових прав. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Одеської міської ради, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату та час судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не надходило. Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових матеріалів. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та подані письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що 11.04.2023 зроблено відповідний актовий запис за № 3971, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.9). Внаслідок смерті останнього відкрилася спадщина на все належне йому майно, до складу якої входить 1/8 частина домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належало покійному на підставі договору дарування від 11.10.1994, посвідченого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Левенець Т.П. та зареєстрований в реєстрі за №1-3504 (а.с.12). Вказане спадкове майно [PERSON] згідно заповіту від 28.09.2016, посвідченого державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г., та зареєстрованого в реєстрі за №3158, який на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, заповів [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що у вересні 20.09.2023 заявник [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіної Т.О. із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець за заповітом (а.с.15-16). Проте, нотаріусом в письмовому порядку було рекомендовано заявнику звернутися до суду із вимогою про встановлення факту належності йому вищевказаного заповіту, у зв`язку із наявністю розбіжностей у зазначенні його прізвища в заповіті та паспорті, яким встановлено його особу. Оскільки вказані розбіжності не дають можливості встановити, що вищевказаний заповіт складений саме на користь заявника. З оглянутих судом копій документів, долучених до заяви вбачається, що у копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданому 22.09.1998 Ленінським РВ УМВС в Чернівецькій області, довідці про присвоєння ідентифікаційного номера від 05.11.1998, свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 22.01.1978, прізвище заявника значиться як « [PERSON] ». На підставі вказаних доказів, судом встановлено, що існує невідповідність між документом, що посвідчує особу заявника [PERSON] , де його зазначено як « [PERSON] » та заповітом, складеним 28.09.2016 від імені [PERSON] , де прізвище заявника, яка спадкоємця, зазначено як « [PERSON] ». Поряд з цим встановлено, що заявник [PERSON] є особою, яка здійснювала організацію поховання покійного [PERSON] та є користувачем місця [ADDRESS] , де [INFO] поховано померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про поховання № [NUMBER] від 12.04.2023, виданого на ім`я заявника (а.с.17). Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Так, за положеннями п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Згідно листа Верховного суду України від 01.01.2012 "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення його спадкових прав за заповітом, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Встановлені розглядом справи обставини дають можливість дійти висновку, що помилкове написання прізвища заявника в заповіті від 28.09.2016, посвідченому державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г., та зареєстрованому в реєстрі за №3158, зумовлено допущеною помилкою, що в сукупності з іншими доказами дозволяє встановити факт належності заповіту [PERSON] , який є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. Згідно п.24 зазначеної постанови при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами (зацікавленими особами) є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved