Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

[PERSON] 30.08.2023 року звернулася в суд із позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та збільшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Залізничного районного суду м.Львова від 12.12.2022 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з березня 2013 року вона з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народився син [PERSON] . З жовтня 2018 року вони стали проживати окремо і з того часу [PERSON] не цікавиться сином, не займається його вихованням і утриманням, повністю ухилившись від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, відповідач веде антисоціальний спосіб життя, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, а також до кримінальної відповідальності. 12.12.2022 року Залізничним районним судом м.Львова видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред`явлення заяви до суду - 07.12.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що оскільки збільшився розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, зросли ціни і відповідно витрати на оздоровлення, харчування, лікування, утримання дитини, тому попередньо визначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного утримання сина, у зв?язку з чим просить збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь на утримання сина у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 01.09.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п?ятнадцятиденний строк з дня вручення такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на мотиви такого, який просять задовольнити. Представник третьої особи Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] в частині позбавлення батьківських прав підтримала, зазначивши, що Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування, надано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON] . Щодо вимоги позову про збільшення розміру аліментів, то у вирішенні такої покладається на розсуд суду. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзиву, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника третьої особи та показання свідків, дослідивши зібрані у справі докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Згідно з ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, один з батьків. Судом встановлено, що згідно даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , його батьками значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Згідно довідки ЛКП «Левандівка» №663 від 14.08.2023 року [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Актом ЛКП «Левандівка» №204 від 18.08.2023 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] не зареєстрований та не проживає. Як вбачається з пояснень позивача та підтверджується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , відповідач з 2018 року не цікавиться життям та навчанням сина, не турбується про його фізичний і духовний розвиток, матеріальної допомоги на його утримання не надає, ухиляється від сплати аліментів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання, що [PERSON] жодного разу не виявляв бажання зустрітися із сином, а лише міг по телефону привітати його з днем народження, при цьому жодного подарунку не подарував. Дане підтверджується, крім пояснень позивача та показань свідків, наданими суду характеристикою №53 від 13.06.2023 року із Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №2 Львівської міської ради, довідкою №174 від 20.06.2023 року із ліцею «Гроно» Львівської міської ради, що навчанням і вихованням [PERSON] займається мама [PERSON] , а батько - [PERSON] за два роки навчання дитини до школи не приходив, не відвідував батьківських зборів, індивідуальних зустрічей з батьками. Контактів із вчителями не підтримував, участі у шкільному вихованні дитини та житті класу не брав (а.с.13, 14). Згідно із ч. 4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). Висновком Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, №134365 від 31.10.2023 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.49). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Виходячи із наведеного та враховуючи, що [PERSON] внаслідок свідомої поведінки та нехтування покладених на нього, як батька, обов`язків, ухиляється від їх виконання, суд дійшов переконання, що позов в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, то суд дійшов переконання, що у задоволенні такої слід відмовити з огляду на наступне. Відповідно до ст.166 СК України особа позбавлення батьківських права, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При розгляді позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 12.12.2022 року Залізничним районним судом м.Львова винесено судовий наказ, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.12.2022 року і до досягнення дитиною повноліття(а.с.6). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 01.08.2023 року заборгованість [PERSON] по аліментах становить 25872 грн. (а.с.7). В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним погіршенням матеріального становища того з батьків, який отримує аліменти, зміни його сімейного стану чи погіршення здоров`я він вправі звернутися до суду про збільшення розміру аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] і в судовому засіданні, як на підставу вимог позову про збільшення розміру аліментів, посилається на збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, зростанням рівня споживчих цін і відповідно витрат на оздоровлення, харчування та лікування дитини. Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що усупереч вимог статей 12, 81 ЦПК України позивач не довела належними, допустимими та достовірними доказами обставини, передбачені статтею 192 СК України, - зміну майнового чи сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я дитини після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів, проте доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, а тому заявлена вимога позивача про збільшення розміру аліментів не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1073,60 грн. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.24), а судовий збір в розмірі 1073,60 грн. за позовну вимогу про збільшення розміру аліментів, від сплати якого позивач була звільнена, - компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial