Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

30.11.2023 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому позивач [PERSON] просить розірвати шлюб, укладений 16 січня 1999 року між ним та відповідачкою [PERSON] , який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Міжгірського районного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 3. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що у шлюбі народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що з червня 2016 року сімейне життя та спільне проживання сторін припинилося по причині різних характерів та поглядів на життя, внаслідок чого між ними часто виникали сварки та непорозуміння, що призвело до втрати поваги та почуттів одне до одного. Зазначає, що з вказаного часу вони не проживають однією сім`єю, він має іншу жінку з якою спільно проживає більше п`яти років. Зазначає, що шлюб з відповідачкою існує формально, що суперечить інституту шлюбу та сім`ї. Вважає, що їх сім`я розпалася остаточно, її збереження вважає за неможливе та недоцільне, а тому він змушений звернутися до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01.12.2023 року позов [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення з приводу розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін по даній справі не надходили. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте до суду разом з позовною заявою подано письмову заяву позивача, в якій він просить розглянути справу без його участі ,посилаючись на зайнятість на роботі за межами області. Просить заявлені ним позовні вимоги до [PERSON] задовольнити за підставами та обґрунтуваннями, викладеними у позовній заяві (а.с.3). В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином. проте на адресу суду 11.12.2023 року подано письмову заяву відповідачки [PERSON] , в якій вона просить розглянути справу без її участі та у поданій заяві вказує, що позовні вимоги [PERSON] вона визнає у повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу, строк для примирення просить не надавати. Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який 16 січня 1999 року було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Міжгірського районного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 16.01.1999 року зроблений відповідний актовий запис №3, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, яка є матеріалах справи (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньок [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження, копії яких є в матеріалах справи (а.с.6-8). Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачкою не доведено. Крім того, оскільки позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка [PERSON] визнає позовні вимоги позивача у повному обсязі, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням сторін до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, та приймаючи до уваги визнання відповідачкою позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved