Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу в якій посилається на те, що 24.07.2020 року між сторонами було укладено шлюб. Позивачка зазначає, що подружні відносини між сторонами були припинені в листопаді 2022 року. Основною причиною розпаду сім`ї, як вказує позивачка є різниця характерів, відсутність між подружжям взаєморозуміння і довіри, постійні конфлікти та недомовленості. Сторони не ведуть спільне господарство та проживають окремо. Спільних дітей у подружжя від шлюбу немає. Враховуючи викладене позивач просить суд ухвалити рішення, яким шлюб між ними розірвати. Після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище - " [PERSON] " Представник позивача надіслав до суду клопотання в якому просив справу розглядати у їх із позивачем відсутність, позовні вимоги підтримує, шлюб просить розірвати, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі ст. ст.280-283 ЦПК України. Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , вбачається, що шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано 24.07.2020 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 682. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускаєтеся. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 110 СК України, передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. В позовній заяві є вимога позивачки про залишення прізвища, яке вона отримала під час реєстрації шлюбу, а тому при реєстрації розірвання шлюбу слід залишити позивачці існуюче прізвище « [PERSON] ». Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки, не мають спільного сімейного бюджету та майна, проживають окремо, а тому їхню сім`ю слід вважати такою, що фактично розпалася, а шлюб між ними необхідно розірвати, оскільки подальше перебування в шлюбі може суперечити інтересам одного з сторін.

Outcome: approved