Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» із вимогами про стягнення страхового відшкодування у сумі 22 603 грн. 88 коп., пені у розмірі 326 грн. 98 коп. та 22 грн. 29 коп. - 3% річних за фактом ДТП, що трапилось із застрахованим у ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» транспортним засобом «УАЗ 31519-095» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «SKODAOKTAVIAA7» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В судовому засіданні з`ясовано, що автомобіль «УАЗ 31519-095» д/н [NUMBER] належав ДП «Антонов», а [PERSON] , водій вказаного транспортного засобу, який причетний до ДТП під час виконання трудових обов`язків. З огляду на зазначене, позивач визначився із складом учасників справи та позовними вимогами при цьому, до участі у справі залучено у якості співпозивача - ДП «Антонов» та третьою особою - [PERSON] . В процесі судового розгляду [PERSON] збільшив розмір позовних вимог, згідно останньої редакції заяви просив: - стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» 22 093 грн. 88 коп. страхового відшкодування, 25 157 грн. 55 коп. пені, 2 337 грн. 3% річних та інфляційні втрати у розмірі 9 535 грн. 06 коп.; - стягнути з ДП «Антонов» 14 687 грн. 79 коп. на відшкодування заподіяної шкоди; - стягнути з відповідачів понесені судові витрати. В обґрунтування вимог позивач вказував, що 07.10.2015 року в смт. Гостомель по вул., Автодорожній сталося ДТП в результаті зіткнення автомобіля «УАЗ 31519-095» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «SKODAOKTAVIAA7» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що призвело до заподіяння останньому матеріальної шкоди внаслідок пошкодження його транспортного засобу. Протокол Серії АП1 №387036 від 07.10.2015 року за порушення п. 10.1 правил дорожнього руху та про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП працівниками поліції було оформлено на [PERSON] . При цьому, постановою Ірпінського районного суду Київської області від 20.11.2015 року [PERSON] визнано невинуватим у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, а адміністративне провадження відносного нього закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Постановою Апеляційного суду Київської області від 18.01.2016 року постанова Ірпінського районного суду Київської області від 20.11.2015 року була залишена в силі, із тексту постанови вилучено висновок про зайву кваліфікацію дій [PERSON] у непорушенні ним п. 10.11. ПДР. За твердженням позивача адміністративні матеріали, пояснення учасників ДТП, свідків, постанова районного суду, а також постанова апеляційного суду про відсутність складу правопорушення у діях [PERSON] свідчить про те, що ДТП 07.10.2015 року в смт. Гостомель по вул., Автодорожній сталося саме внаслідок неправомірних дій [PERSON] , який в порушення п. 10.11 ПДР не надав дорогу автомобілю під керуванням [PERSON] , який наближався до нього з правого боку. Згідно Звіту №09/12/15 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 02.12.2015 року складеного оцінювачем [PERSON] вартість матеріального збитку від пошкодження автомобіля «SKODA OKTAVIA A7» д/н [NUMBER] складає 36 781 грн. 67 коп., а вартість відновлювального ремонту 22 603 грн. 88 коп. Як свідчить довідка ДП «Антонов» від 22.12.2015 року автомобіль «УАЗ 31519-095» д/н [NUMBER] належить ДП «Антонов», а [PERSON] є працівником (водієм) підприємства, який скоїв ДТП під час виконання своїх трудових обов`язків. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «УАЗ 31519-095» д/н [NUMBER] була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» відповідно до Полісу Серії АС/9064173 від 24.12.2014 року, позивач звернувся до страхової компанії для отримання страхового відшкодування. За повідомленням №0294 від 11.02.2016 року ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» позивачу було відмовлено у виплаті відшкодування із посиланням на ст. 6 п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, підставою відмови у виплаті страхового відшкодування було зазначено відсутність підтвердження у наданих документах факту настання цивільно-правової відповідальності особи, що керувала автомобілем «УАЗ 31519-095» д/н [NUMBER] , а саме водія [PERSON] . Таким чином, вважаючи відмову у виплаті страхового відшкодування протиправною, [PERSON] просив стягнути з страхової компанії 22 093 грн. 88 коп., яка є різницею із сумою вартості відновлювального ремонту із сумою франшизи 510 грн. за Договором страхування (22 603 грн. 88 коп., - 510 грн. франшиза)=22 093 грн. 88 коп. Оскільки, за твердженням позивача, страхова компанія не вклалась у 90 днів для здійснення страхової виплати, виходячи з того, що відмова у виплаті страхового відшкодування прийнята страховиком 11.02.2016 року, саме з цього часу [PERSON] вважає простроченою виплату страхового відшкодування і обраховує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виплати у порядку п. 36.5 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка станом на 02.09.2019 року за підрахунками позивача складає 25 157 грн. 55 коп. Крім того, [PERSON] вказуючи, що страхова компанія прострочила виконання перед ним грошового зобов`язання просить стягнути з останньої в порядку ст. 625 ЦК України 3% річних які станом на 02.09.2019 року за підрахунками позивача складають 2 337 грн. та інфляційні втрати у розмірі 9 535 грн. 06 коп. За твердженням позивача різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить (36 781 грн. 67 коп. - 22 903 грн. 88 коп.) = 14 687 грн. 79 коп., а тому позивач просив стягнути з ДП «Антонов» у порядку ст. 1172 ЦК України вказану суму, як відшкодування шкоди завданої їх працівником під час виконання своїх трудових обов`язків. Позивач та представник позивача у судовому засіданні просили вимоги задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Представник ДП «Антонов» проти позову заперечив вказуючи про відсутність доведеної вини водія автомобіля «УАЗ 31519-095» д/н [NUMBER] [PERSON] у скоєнні даної ДТП. При цьому звертав увагу суду, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування шкоди, за наявності неправомірних дій останнього, зокрема порушення з його боку п. 10.2 ПДР, що спричинили ДТП, є необґрунтованими та безпідставними. Представник ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» подали заперечення проти позовних вимог у яких вказували, що причиною відмови у виплаті страхового відшкодування за пошкоджену «SKODA OKTAVIA A7» д/н [NUMBER] за наслідками ДТП від 07.10.2015 року стало те, що за наявними матеріалами адміністративного правопорушення з обставин та наслідків ДТП, а також в силу судових рішень, вина [PERSON] не була встановлена за кваліфікацією порушення правил дорожнього руху. У відповідності до Закону обов`язок відшкодування матеріальних збитків третій особі у страховика виникає лише за умов доведеної вини водія забезпеченого полісом автомобіля у нанесенні відповідної шкоди. Заявлений до відшкодування матеріальний збиток, завданий автомобілю «SKODA OKTAVIA A7» д/н [NUMBER] на момент прийняття рішення від 11.02.2016 року не підлягав покриттю у зв`язку з відсутністю доказів, якими встановлювалась причетність [PERSON] , як водія забезпеченого транспортного засобу у настанні заявленого ДТП. Дослідивши матеріали справи та наявні докази, вислухавши представників сторін, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 07.10.2015 року в смт. Гостомель по вул., Автодорожній сталося ДТП в результаті зіткнення автомобіля «УАЗ 31519-095» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «SKODA OKTAVIA A7» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року № 6 (із змінами та доповненнями) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Право власності [PERSON] на автомобіль марки «SKODAOKTAVIAA7» д/н [NUMBER] підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Факт керування водієм [PERSON] автомобілем УАЗ 31519-095» д/н [NUMBER] під час ДТП підтверджується матеріалами справи. У відповідності до ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що автомобіль УАЗ 31519-095» д/н [NUMBER] належав ДП «Антонов», а [PERSON] , водій вказаного транспортного засобу, який причетний до ДТП під час виконання трудових обов`язків. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. З матеріалів справи вбачається, що належний ДП «Антонов» транспортний засіб УАЗ 31519-095» д/н [NUMBER] забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/9064173 від 24.12.2014 року оформленого ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» із лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну у сумі 50 000 грн., із франшизою у розмірі 500 грн. Згідно Звіту №09/12/15 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 02.12.2015 року оформленого ФОП [PERSON] за підписом оцінювача [PERSON] вартість матеріального збитку від пошкодження автомобіля «SKODA OKTAVIA A7» д/н [NUMBER] із врахуванням 20% ПДВ складає 36 781 грн. 67 коп., а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу 22 603 грн. 88 коп. За таких обставин, на думку суду [PERSON] , як власник пошкодженого в ДТП транспортного засобу мав право звертатись із вимогою про отримання страхового відшкодування до страховика та вимогою відшкодування матеріальної шкоди до юридичної особи заподіяної їх працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1)шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3)за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Загальною підставою для деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди. Акт завдання шкоди прийнято поділяти на такі складові елементи: а) протиправна поведінка особи; б) настання шкоди; в) причинний зв`язок між двома першими елементами; в) вина завдавача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Тобто, при скоєнні ДТП внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки обов`язковою умовою для відшкодування шкоди є встановлення вини іншого учасника пригоди. Отже [PERSON] може набути статусу потерпілого лише за умови визнання [PERSON] винуватим у скоєнні ДТП. При цьому, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що протокол Серії АП1 №387036 про адміністративне правопорушення за ст. 124 КпАП України із зазначенням про порушення п. 10.1 ПДР оформлено працівниками поліції на [PERSON] де зазначено, що він 07.10.2015 року о 11 год. 35 хв. в смт. Гостомель по вул., Автодорожній керуючи автомобілем «SKODA OKTAVIA A7» д/н [NUMBER] перед початком руху зі стоянки не впевнився в безпеці руху та здійснив зіткнення з автомобілем «УАЗ 31519-095» д/н [NUMBER] внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів та пошкодження автомобілів. Постановою Ірпінського районного суду Київської області від 20.11.2015 року [PERSON] визнано невинуватим у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, а адміністративне провадження відносного нього закрито. Зі змісту постанови Ірпінського районного суду Київської області від 20.11.2015 року вбачається, що підставою закриття провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, крім іншого, були висновки суду про дотримання [PERSON] п.10.11 Правил дорожнього руху, оскільки він виїхав зі стоянки на дорогу за відсутності на ній інших автомобілів, і вже після його руху по дорозі відбулось зіткнення автомобілів. Постановою Апеляційного суду Київської області від 18.01.2016 року постанова Ірпінського районного суду Київської області від 20.11.2015 року була змінена, із неї виключено посилання на дотримання [PERSON] п.10.11 Правил дорожнього руху, а в решті залишено без змін. Таким чином, зазначені судові рішення лише вказують на відсутність у діях [PERSON] ознак порушення п. 10.1 ПДР, при цьому не містять будь-яких відомостей про неправомірність дій або ж порушень [PERSON] правил дорожнього руху та не вказують на безпосередню вину останнього в ДТП, що сталося 07.10.2015 року в м. Гостомель по вул., Автодорожній. Одним з основних прав і свобод людини, встановленою Конституцією є презумпція невинуватості, закріплена в статті 62 Конституції України. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або/ майну потерпілого. За п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Оскільки, страховик не має правових підстав для самостійного встановлення вини та здійснення виплати страхового відшкодування лише на підставі припущень заявника, за відсутності підтвердження у встановленому порядку вини [PERSON] , рішення ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про відмову [PERSON] у виплаті страхового відшкодування є законною та обґрунтованою. З огляду на зазначене, відсутні підстави стверджувати про порушення ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» зобов`язань та прострочення виплат страхового відшкодування. Зі змісту ст. 1194 ЦК України вбачається, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність лише в разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. За для усунення розбіжностей у висновках автотехнічних досліджень про відповідність дій водіїв [PERSON] та [PERSON] правилам дорожнього руху і їх причинно-наслідкового зв`язку із виникненням ДТП, наданих представником позивача (Т.1 а.с.221-229) та представником ДП «Антонов» (Т.1 а.с. 178-185) судом призначено та проведено в ДНД Експертно-Криміналістичний центр МВС України 20.12.2016 року експертизу №12-1-100 (Т.1 а.с 237-248), а також Київським НДІ Судових експертиз 07.09.2021 року повторну судову автотехнічну експертизу від №12957/21-52 за висновками яких: -у даній дорожній обстановці дії водія автомобіля Шкода [PERSON] з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 10.2, 10.1.,2.3.б ПДР; -у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля УАЗ [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам ПДР з технічної точки зору, у тому числі вимогам п. 12.3 ПДР, які є стосовні конкретних обставин даної пригоди; -у даній дорожній обстановці з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП знаходяться (перебувають) дії водія автомобіля Шкода [PERSON] які не відповідають вимогам п.п. 10.2, 10.1.,2.3.б ПДР; -у даній дорожній обстановці з технічної точки зору причинний зв`язок між діями водія [PERSON] і виникнення даної ДТП - відсутній; -у даній дорожній обстановці причиною виникнення даної ДТП є дії водія автомобіля Шкода [PERSON] , які не відповідають вимогам п.п. 10.2, 10.1.,2.3.б ПДР. Протилежного в судовому засіданні не доведено. Таким чином, в судовому засіданні не встановлено вини водія автомобіля «УАЗ 31519-095» д/н [NUMBER] [PERSON] у скоєнні ДТП, що мало місце 07.10.2015 року в м. Гостомель по вул., Автодорожній за участі автомобіля «SKODA OKTAVIA A7» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Положеннями ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на підтвердження тих обставин, про які вказує у позовній заяві, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позову. Отже, за відсутності належних та допустимих доказів твердження [PERSON] про вину [PERSON] у скоєнні ДТП є лише його особистими припущеннями. У відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на положення ст. 13 ЦПК України, зміст і обґрунтування позовних вимог, а також наявні докази у справі, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed