Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

У травні 2023 року Акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10.12.2018 року між АТ «АКБ «Конкорд» та [PERSON] було підписано Заяву про надання кредиту/Кредитний договір №60.10.000384. 10.12.2018 року між АТ «АКБ «Конкорд» та відповідачем було підписано Заяву про відкриття поточного рахунку та надання платіжної картки/договір платіжної картки, підписанням якої відповідач надав позивачу свою згоду на відкриття поточного рахунку на умовах, викладених у цій Заяві, а також повністю та безумовно прийняв пропозицію Банку укласти Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКБ «Конкорд» на умовах, зазначених в Публічному договорі. Вказує, що Банк свої зобов`язання щодо надання відповідних сум кредиту виконав повністю. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Звертає увагу, що після закінчення строку кредитування АТ «АКБ «Конкорд» припинив нараховувати поточну заборгованість за тілом кредиту та відсотками, нараховуючи лише плату за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості, а також переніс суму поточної заборгованості на відповідні рахунки обліку простроченої заборгованості. У зв`язку із порушенням умов Заяви про надання кредиту/Кредитного договору №60.10.000384 від 10.12.2018 року, станом на 23 лютого 2023 року, заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 55632,05 гривень, з яких: заборгованість за прострочене тіло кредиту - 20000 гривень, заборгованість за простроченими відсотками - 8470,23 гривень, плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості - 20147,20 гривень, пеня - 7014,62 гривень. Посилаючись на викладене, АТ «АКБ «Конкорд» просить суд стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.05.2023 року справу направлено до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2023 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 25.07.2023 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив суд застосувати позовну давність у даній цивільній справі до всіх вимог позивача та відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «АКБ «Конкорд» щодо стягнення боргу у сумі 55632,05 гривень у повному обсязі посилаючись на наступне. Після отримання кредиту у національній валюті у розмірі 20000 гривень, він у відповідності до умов передбачених Заявою та Публічним договором, щомісячно до 12.03.2020 року, сплачував відповідні платежі, але після встановлення в Україні 12.03.2020 року карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, можливість виконувати свої зобов`язання були заблоковані. Відсутність грошових надходжень та проблеми з роботою позначилися на платоспроможності відповідача. Тобто, останній платіж відповідач зміг зробити приблизно у лютому 2020 року. 17.03.2020 року Верховна Рада України ухвалила закон, яким внесені зміни до ч.2 ст.14-1 ЗУ «Про Торгово-промислові палати України» та включено карантин до списку форс-мажорних обставин. Тобто, на державному рівні визначено ведення карантину до форс-мажорних обставин. Окрім прийнятого Закону України №533-ІХ від 17.03.2020 року, що набрав чинності 18.03.2020 року, Кабінетом міністрів України, 25.03.2020 року, був введений режим Надзвичайної ситуації на всій території України, а це означає настання у договірних відносинах форс-мажорних обставин, що було підтверджено (сертифікатом) Торгово-промислової палати України. Карантин (епідемія), який розпочався з 12.03.2020 року що привів до запровадження режиму надзвичайного стану як раз і завдав йому перших значних матеріальних збитків, але ж він продовжував виконувати свої зобов`язання перед позивачем. 16.06.2020 року, Президент України підписав Закон України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на територію України корона вірусної хвороби Covid-19». Тобто, цей Закон набрав чинності з 18.03.2020 року і його дія продовжувалася до повного закінчення карантину 01.07.2023 року + 30 днів, тобто до 01.08.2023 року. 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 в країні з 24.02.2022 року введено воєнний стан у зв`язку з чим, у нього як і у мільйонів українців з 24.02.2022 року матеріальне становище стало ще гірше чим було під час карантину, немає доходів, відсутня робота і як наслідок чого, борг позивачу. 28.02.2022 року Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст.14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» від 02.12.1997 року №671/97-ВР, статут ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 05.30 год.24.02.2022 року відповідно до вищевказаного Указу Президента України та видала документ під №2024/02.0-7.1, який адресувала всім, кого це стосується, і яким підтвердила існування форс-мажорної обставини військової агресії Російської Федерації проти України та введення воєнного стану в Україні. Таким чином, вважає, що у його відносинах з позивачем повторно наступили форс-мажорні обставини. За даними позивача, станом на 23.03.2023 року на момент подання позовної заяви до суду, відповідач мав заборгованість, яка складає 55632,05 гривень, з яких: заборгованість за прострочене тіло кредиту - 20000 гривень, заборгованість за простроченими відсотками - 8470,23 гривень, плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості - 20147,20 гривень, пеня - 7014,62 гривень. Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості у розмірі 20147,20 гривень, простроченої заборгованості за кредитним договором №60.10.000384 від 10.12.2018 року посилається на Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКБ «Конкорд» та Тарифи обслуговування банківських платіжних карток АТ «АКБ «Конкорд», які є невід`ємною частиною укладеного між банком та відповідачем договору. Проте, у Заяві про надання кредиту/кредитного договору №60.10.000384 від 10.12.2018 року, яка була підписана відповідачем, не містяться умови щодо зобов`язання позичальника по сплаті заборгованості за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості, санкцій за порушення зобов`язань за кредитним договором, порядок та строки таких нарахувань, включаючи щомісячні та щорічні відсотки. Також, не має доказів того, що саме така редакція Договору та Тарифів діяла на момент укладання кредитного договору №60.10.000384 від 10.12.2018 року між позивачем та відповідачем, оскільки матеріали позовної заяви таку інформацію не містять. Таким чином, відповідач дійшов висновку, що при укладанні договору сторони не обумовили у письмовому вигляді умови кредитування - розмір вартості послуги за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та санкції за порушення зобов`язань, порядок та розмір їх нарахування. Щодо застосування строку позовної давності зазначає наступне. Оскільки умовами договору №60.10.000384 від 10.12.2018 року встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора АТ «АКБ «Конкорд» вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Такий правовий висновок викладений ВС України у постанові від 30.09.2015 року у справі №6-154цс15. За встановленими у цій справі обставинами, останній платіж відповідачем був сплачений у лютому 2020 року, а тому не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заборгованості за щомісячними платежами, які згідно графіку повинні сплачуватись у відповідний період, оскільки за такими вимогами позивачем вже пропущений строк позовної давності. 08.09.2023 року від представника позивача АТ «АКБ «Конкорд» до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого банк вважає, що вимоги відповідача не підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до умов Кредитного договору №60.10.000384 від 10.12.2018 року, банк зобов`язався надати кредитні кошти клієнту шляхом безготівкового зарахування на картковий рахунок у розмірі 20000 гривень. Тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія. Встановлено строк кредитного договору терміном на 24 місяці з 10.12.2018 року по 09.12.2020 року зі сплатою мінімального щомісячного платежу, який включає: сплату заборгованості по кредиту 7,6% на місяць, від суми простроченої заборгованості +10 гривень щоденно, які визначені вимогами Публічного договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКБ «Конкорд», на момент видачі кредиту діяла редакція затверджена Рішенням Правління АТ «АКБ «Конкорд» №150 від 21.11.2018 року діє з 22.11.2018 року та 91,2% річних на прострочений платіж по кредиту/нарахованим процентам, відповідно до Паспорту споживчого кредиту та Тарифів Банку по кредиту «Golden Dream» від 10.12.2018. Відповідно до розрахунку сукупної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за кредитом «Golden Dream» від 10.12.2018, що є додатком до Заяви про надання кредиту/кредитний договір №60.10.000384 від 10.12.2023 року, відповідач був ознайомлений з сукупною вартістю кредиту, яка за період з 10.12.2018 року по 09.12.2020 року 50747,33 гривень при умові належного та своєчасного виконання зобов`язань по погашенню кредита. Відповідач, відповідно до умов Заяви про надання кредиту/кредитний договір №60.10.000384 від 10.12.2018, яка є заявою - приєднання до Публічного договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКБ «Конкорд», на момент видачі кредиту діяла редакція затверджена Рішенням Правління АТ «АКБ «Конкорд» №150 від 21.11.2018 року, повністю погодився з істотними умовами договору, а саме з Графіком платежів, Розрахунком сукупності вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, Тарифами Банку, терміном кредитування, процентної ставки. Так, відповідно до розділу 2.7.4 Публічного договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКБ «Конкорд», редакція затверджена Рішенням Правління АТ «АКБ «Конкорд» №150 від 21.11.2018 року, Сторони домовились, що Клієнт вважається належним чином в т.ч. письмово повідомленим/ознайомленим з умовами Публічного договору, що чітко передбачено ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній формі) тобто сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Підписанням Заяви про надання кредиту/кредитний договір №60.10.000384 від 10.12.2018 року, відповідач повністю та безумовно прийняв пропозицію Банку укласти Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКБ «Конкорд», редакція затверджена Рішенням Правління АТ «АКБ «Конкорд» №150 від 21.11.2018, на умовах, зазначених в Публічному договорі, підтвердив, що перед поданням цієї заяви ознайомився з Тарифами Банку та умовами Публічного договору, які знаходяться на офіційному сайті банку за електронною адресою: https://concord.ua та установі Банку, погодився з ними і зобов`язується виконувати, про що свідчить підпис відповідача. АТ «АКБ «Конкорд» звертає увагу суду, що відповідно до розрахунку заборгованості та випискам по рахунку за КД №60.10.000384 від 10.12.2018 року станом на 23.02.2023 року, відповідач [PERSON] перестав виконувати зобов`язання по кредиту з 03.06.2019 року, що підтверджується виписками по рахунку та детальним розрахунком заборгованості від 23.02.2023.Таким чином боржник вводить в оману суд та Банк, мотивуючи тим, що дія карантину та воєнного стану спричинила втрату роботи та доходів боржника, що в подальшому спричинило не виконання зобов`язань згідно Кредитного договору. Станом на 03.06.2019 року по кредитному договору виникла загальна заборгованість за кредитом (без пені) в розмірі 14678,43 гривень, на яку банком було нараховано неустойка в розмірі 7014,62 гривень за період з 03.06.2019 року по 19.03.2020 року, тобто до введення в дію постанови Кабінету Міністрів України 11.03.2020 року №211, на всій території України з метою запобігання поширенню на території України корона вірусної хвороби Covid-19. Таким чином слід вважати, що заборгованість по стягненню пені в розмірі 7014,62 гривень на користь Банку є законною та такою, що підлягає стягненню в повному обсязі, та яка нарахована відповідно до умов п.14.9.1 Публічного договору де за невиконання зобов`язань по одержаному Кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню за кожен день прострочення, у відповідності до умов Кредитного договору. Клієнт також відшкодовує інші збитки, завдані Банку невиконанням зобов`язань. Розділом 14.9.6 зазначено, що сплата пені не звільняє від Клієнта від сплати процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами згідно з умовами Кредитного договору. Зазначено, що строк нарахування пені, в межах дії кредитного договору за період з 10.12.2018 по 09.12.2020. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності повідомляє наступне. Відповідно до умов Розділу 13А Заяви про надання кредиту/кредитного договору №60.10.000384 від 10.12.2018 було зазначено строк дії кредитного договору 24 місяців, дата повного погашення кредиту 09.12.2020 року. Звертає увагу суду, що відповідно до п.2.6.2 Публічний договір вважається укладеним з дати вчинення Банком на відповідній Заяві про надання банківського продукту/послуги Клієнта відмітки про її прийняття. Скріплення печаткою банку Публічного договору здійснюється за домовленістю сторін, яка зазначається у відповідній заяві про надання банківського продукту/послуги, та діє без обмеження строку, тобто до повного виконання зобов`язань по Кредитному договору. АТ «АКБ «Конкорд» повідомляє, що відповідач не належним чином виконував зобов`язання по кредитному договору, що підтверджується наданими доказами, а саме випискою по рахунку та розрахунком заборгованості. Останній платіж відповідачем було здійснено 02.19.2019 року, сплачено суму в розмірі 936,00 гривень, які були направлені на погашення відсотків за користування кредитом. Звертає увагу суду, що до умов Публічного договору, комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКБ «Конкорд», затверджений протоколом №150 від 21.11.2018 року засіданням Правління АТ «АКБ «Конкорд», який введено в дію 22.11.2018 року на офіційному сайті Банку, передбачено п.16.3.3, відповідно до якого, сторони встановлюють, що строки позовної давності за вимогами про стягнення Кредиту, винагороди та процентів за користування Кредитом, неустойки тривалістю в 10 років. АТ «АКБ «Конкорд» повідомляє, що заборгованість по платі за супроводження простроченої/несанкціонованої загальної заборгованості за Кредитним Договором №60.10.000384 від 10.12.2018 року в розмірі 20147,20 гривень підлягає задоволенню в повному обсязі, яка належним чином підтверджена Банком та нарахована відповідно до п.7.5 Тарифного пакету «Golden Dream», де чітко зазначено, що плата за супроводження простроченої/несанкціонованої загальної заборгованості нараховується (від суми заборгованості) в розмірі 7,6% на місяць. Щодо зазначення відповідача про настання форс-мажорних обставин по Кредитному договору вказує наступне. Відповідач до Банку із заявою щодо неможливості виконання зобов`язань по кредитному договору із настанням у нього форс-мажорних обставин за період з 20.03.2020 року по теперішній час не звертався, остання плата по кредиту була здійснена 02.09.2019 року в розмірі 936,00 гривень, які були направлені на погашення відсотків за користування кредитом. Відповідачем не доведено з яких підстав він не може виконувати зобов`язання за кредитним договором, відсутні докази існування форс-мажорних обставин, що дійсно позбавили можливості виконувати зобов`язання за кредитним договором. Звертає увагу суду на те, що відповідач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , яка безпосередньо зазначена у відзиві на позов. Відповідно до Наказу №164 від 31.05.2023 «Про затвердження змін до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» м.Дніпро не відноситься до територій, на яких ведуться або велися бойові дії за період з 24.02.2023 року по теперішній час. На підставі викладеного АТ «АКБ «Конкорд» вважає, що відповідач умисно не виконує зобов`язання за Кредитним договором. Станом на 06.09.2023 року заборгованість відповідача за КД №60.10.000384 від 10.12.2018 року не погашена, відповідач [PERSON] до Банку із заявами про врегулювання боргу або реструктуризацією заборгованості не звертався. На підставі викладеного представник просив задовольнити позов АТ «АКБ «Конкорд» в повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засівання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст.629, 638 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ АКБ Конкорд). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ст.ст.526,530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що 07.12.2018 року відповідачем було підписано заяву про відкриття поточного рахунку та надання платіжної картки №92.10.005826. 10.12.2018 року між АТ «АКБ «Конкорд» (банк) та [PERSON] було укладено кредитний договір №60.10.000384, шляхом підписання заяви про приєднання до публічного договору комплексного обслуговування клієнтів фізичних осіб в АТ «АКБ «Конкорд», за умовами якого відповідачу надано кредит у вигляді безготівкового зарахування кредитних коштів на картковий рахунок у розмірі 20000,00 гривень. Дата повного погашення кредиту 09.12.2020 року (а.с.43-44). Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У Розділі 14 вищевказаного договору сторони погодили, зокрема, що підписанням цієї заяви позичальник погоджується з тим, що за умови підписання цієї заяви про надання кредиту ним, підписання та скріплення печаткою зі сторони банку та надання кредиту (що разом вважається акцептом банку), ця Заява разом з Графіком платежів/Розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, Публічний договір та Тарифами банку (якщо це передбачено умовами відповідного банківського продукту/послуги) складають кредитний договір, строк дії якого зазначений в Розділі 13 цієї заяви в графі строк кредиту (а.с.44). У додатку №1 до Заяви про надання кредиту №60.10.000384 від 10.12.2018 року, яким є Розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки за обраним видом кредиту, погоджено також розмір процентної ставки на рівні 45% річних; даний додатком підписаний сторонами (а.с.45). Долучений до позовної заяви витяг з Публічного договору, якими передбачено, зокрема, процентна ставка та нарахування процентів, умови надання споживчих кредитів (Розділ 6), права та обов`язки сторін договору (Розділ 13) та інші умови, - відповідачем не підписані (а.с. 50-65). Заява позичальника містить текст про погодження споживача з умовами Публічного договору, але не конкретизовано яка саме його редакція погоджена споживачем. Також позивачем було долучено до позовної заяви Тарифні пакети на випуск та обслуговування банківських платіжних карток АТ «АКБ «Конкорд». Підпис відповідача у відповідному документі відсутній. 10.12.2018 року відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту, за змістом якого споживача було проінформовано про орієнтовану загальну вартість кредиту. Як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, позивач вказує, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором №60.10.000384 від 10.12.2018 року, станом на 23.02.2023 року, утворилася заборгованість у розмірі 55632,05 гривень, яка складається з: заборгованість за прострочене тіло кредиту - 20000 гривень, заборгованість за простроченими відсотками - 8470,23 гривень, плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості - 20147,20 гривень, пеня - 7014,62 гривень (а.с.10-18). Посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин, які стали причиною для невиконання зобов`язань, суд відхиляє при вирішенні спору по суті з огляду на наступне. Так, згідно з ч.ч. 1-3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту. Торгово-промислова палата України відповідно до цього Закону та свого Статуту здійснює представницькі функції як в Україні, так і за її межами, об`єднує торгово-промислові палати та координує їх діяльність. Торгово-промислова палата України: відкриває свої представництва та філії в інших країнах, а також засновує разом із зарубіжними партнерськими організаціями як в Україні, так і за її межами змішані торгово-промислові палати, ділові ради та інші спільні організації; засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб; засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб`єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників); веде недержавний реєстр українських підприємців за їх згодою, фінансовий стан яких свідчить про їх надійність як партнерів у підприємницькій діяльності в Україні та за її межами. Порядок ведення зазначеного реєстру визначається Торгово-промисловою палатою України. Стаття 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачає, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Для доказування настання форс-мажорної обставини необхідно отримати сертифікат Торгово-промислової палати України або уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати. Таким чином, установлення форс-мажорних обставин проводиться в кожному конкретному випадку індивідуально по окремому зобов`язанню. Сам по собі факт розповсюдження коронавірусу (COVID-19), введення карантину, закриття кордонів, введення воєнного стану в Україні не є підставою для беззаперечної видачі підтверджуючого сертифікату. Для того, щоб отримати сертифікат Торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) слід довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, що сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається як на підставу неможливості виконати зобов`язання. Тягар доказування настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) покладений на заявника. Та заявник несе відповідальність за повне та належне оформлення заяви, достовірність викладених фактів, наданих документів, даних та доказів. Відповідач [PERSON] не надано суду відомостей, що він звертався до Торгово-промислової палати з відповідною заявою. Суд не може прийняти в якості належного та допустимого доказу наявності форс-мажорних обставин лише посилання на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022, враховуючи ту обставину, що для доказування настання форс-мажорної обставини необхідно отримати сертифікат Торгово-промислової палати України або уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати. Разом з тим відповідач не надав жодних доказів про наявність форс-мажорних обставин, які б перешкодили йому сплатити заборгованість за договором з моменту його укладання. При цьому причиною неможливості виконання свого зобов`язання у строки визначені договором, відповідач зазначає, що епідемія, яка розпочалася 12.03.2020 року, та проведення бойових дій на території України, завдали йому значних матеріальних збитків. Відповідно до Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії Торгово-промислової палати України 18 грудня 2014 року № 44(5), не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) фінансова та економічна криза, дефолт, зростання офіційного та комерційного курсів іноземної валюти до національної валюти, недодержання/порушення своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів тощо. Відсутність у боржника необхідних коштів, не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Боржником не доведений причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, який останній не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається як на підставу неможливості виконати зобов`язання. Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. При винесені рішення, надаючи оцінку обґрунтованості та доведеності заявленої позивачем суми заборгованості, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 60.10.000384 від 10.12.2018 року, яка станом на 23.02.2023 року складає 55632,05 гривень, з яких: заборгованість за прострочене тіло кредиту - 20000 гривень, заборгованість за простроченими відсотками - 8470,23 гривень, плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості - 20147,20 гривень, пеня - 7014,62 гривень. Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості, який долучений до позовної заяви. Відповідність розрахунку не була спростована відповідачем ані змістовними запереченнями, ані окремим контррозрахунком, а тому при винесені рішення суд керується розрахунком позивача. Крім того, надана позивачем виписка з особового рахунку відповідача вказує на отримання відповідачем платіжної картки, використання кредитних коштів та часткового погашення заборгованості, проте свої зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів та має статус первинного документу, який містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.2012р. № 578/5. Факт користування відповідачем кредитними коштами з використання платіжного засобу не спростовано відповідачем іншими належними доказами. Таким чином, доказом фактів встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок та користування відповідачем кредитними коштами є виписка по рахунку, яка є належним доказом надання кредитних коштів. Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 20.10.2020р. справа № 456/3643/17 провадження № 61-9882 св20. Отже, заборгованість відповідача за простроченим тілом кредиту у розмірі 20000 гривень знайшла своє підтвердження під час розгляду справи та її розмір є доведеним позивачем належними та допустимими доказами, тобто відповідачем було порушено право позивача на повернення кредитних коштів, чим порушено вимоги ст. ст. 1049, 1054 ЦК України. За таких обставин наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у вищевказаному розмірі, а отже позовні вимоги АТ «АКБ «Конкорд» в цій частині підлягають задоволенню. Також, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками 8470,23 гривень; заборгованості за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості - 20147,20 гривень, пені у розмірі 7014,62 гривень, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за кредитним договором, посилався на Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «АКБ «Конкорд», як невід`ємну частину укладеного між банком та відповідачем договору. Частина ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що у Заяві про надання кредиту/кредитний договір №60.10.000384 від 10.12.2018 року, яка була підписана [PERSON] , не містяться умови щодо зобов`язань позичальника по сплаті відсотків, заборгованості за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості, санкцій за порушення зобов`язань за кредитним договором, порядок та строки таких нарахувань. Також, між банком та позичальником було підписано Додаток № 1 до Заяви про надання кредиту/кредитний договір №60.10.000384 від 20.11.2018 року «Розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки за обраним видом кредиту», який також не містить погоджених позичальником розміру вартості послуги за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та санкцій за порушення зобов`язань. Дослідивши наданий позивачем до позовної заяви Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «АКБ «Конкорд» судом встановлено, що даний документ не містить підпису відповідача та доказів того, що саме така редакція Договору та Тарифів діяла на момент укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору №60.10.000384 від 10.12.2018 року та в подальшому їх умови не змінювались, матеріали справи не містять. Враховуючи, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надану редакцію Публічного договору розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про надання кредиту/кредитний договір №60.10.000384 від 20.11.2018 року, а також відсутність у підписаних позичальником Заяві про надання кредиту та Розрахунку сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки за обраним видом кредиту погоджених позичальником умов розміру вартості послуги за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та санкцій за порушення зобов`язань, відсотків, суд дійшов висновку, що при укладені договору сторони не обумовили у письмовому вигляді умови кредитування - розмір вартості послуги за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та санкції за порушення зобов`язань, розмір відсотків, порядок та розмір їх нарахування. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013р. у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. В даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору із [PERSON] позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14.08.2019р. у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21.08.2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16.08.2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18), які в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при вирішенні даного спору по суті. Враховуючи вищенаведені норми права та матеріали справи, суд дійшов висновку, що у відповідача дійсно існує заборгованість за кредитним договором, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20000 гривень, розмір якої відповідачем не спростований відповідними доказами, тому суд вважає, що позивач довів наявність обґрунтованої заборгованості відповідача за кредитним договором, що є підставною для задоволення позову в цій частині позовних вимог. При цьому, враховуючи, що Публічний договір не містить підпису відповідача про ознайомлення з процентною ставкою та нарахування процентів, умовами надання споживчих кредитів (Розділ 6), правами та обов`язками сторін договору (Розділ 13) та іншими умовами надання банківських послуг, суд дійшов висновку, що відповідач не повинен нести відповідальність перед позивачем щодо сплати нарахованих відсотків, за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості, пені, тому суд, дійшов висновку про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог, через недоведеність позивачем обставин ознайомлення відповідача з цими умовами договору та прийняття таких умов останнім. Відповідач [PERSON] в свою чергу у відзиві на позовну заяву просив застосувати строк давності щодо позовних вимог. Вирішуючи питання про застосування до позовних вимог строку позовної давності, суд виходить з наступного. Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Згідно пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). У матеріалах справи відсутні будь-які докази укладання між сторонами договору про збільшення позовної давності або переривання строку позовної давності. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15. За кредитною угодою перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України). Вказана правова позиція Верховного Суду України викладена у Постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14, у Постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14. Судом встановлено, що 10.12.2018 року між банком і відповідачем було укладено кредитний договір, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 20000,00 грн., дата повного погашення кредиту 09.12.2020 року, а позов позивачем було подано до суду 22.05.2023 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Таким чином, вимоги відповідача про застосування спеціальної позовної давності є безпідставними та не приймаються судом до уваги. Враховуючи вищенаведені норми права, дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ АКБ «Конкорд» підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по простроченому тілу кредиту в розмірі 20000 гривень. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованість по простроченим відсоткам - 8470,23 гривень, плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості - 20147,20 гривень та пені у розмірі 7014,62 гривень, не ґрунтуються на умовах договору, а тому не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 964,91 грн. (20000 грн. х 2 684,00 грн. / 55632,05 грн. = 964,91 грн.).

Outcome: partial