Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] 14.12.2022 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Марлоу Навігейшн Незерлендс Б.В. ( Marlow Navigation Netherlands B.V. ) та просить: - стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з відшкодування шкоди, завданої смертю [PERSON] з 19.05.2021 по 28.10.2022 у розмірі 49 183,9 дол. США, що за курсом НБУ станом на 28.11.2022 складає 1 798 163, 38 грн; - стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування шкоди, завданої смертю [PERSON] з 28.10.2022 по 28.10.2025 у розмірі 102 348 дол. США, що за курсом НБУ станом на 28.11.2022 складає 3 747 842,88 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.05.2021 між [PERSON] та Компанією «Marlow Navigation Netherlands B.V.» був укладений трудовий договір моряка, відповідно до якого [PERSON] працював на посаді старшого помічника на т/х «Perfect» (ІМО №9371854, прапор Нідерландів). Перед підписанням трудового договору, 14.05.2021 в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я ООР» [PERSON] пройшов огляд, після якого йому було видано довідку в якій визначено, що психіатричних протипоказань до виконання ним діяльності працівника плавскладу не виявлено. Позивачка стверджує, що [PERSON] не мав скарг на здоров`я, поведінка була звичайною і не давала підстав думати про наявність захворювань. 19.05.2021 під час руху судна до порту Коккола (Фінляндія) в результаті нещасного випадку старший помічник [PERSON] випав за борт судна. Згідно звіту, капітан вказував на поведінку [PERSON] , яка настарожувала, в результаті [PERSON] вистрибнув за борт і врятувати його не вдалося. Позивач вважає, що капітан не надав належної медичної допомоги, адже не надав йому галоперидол або діазепам, та не забезпечив належний контроль моряка та постійне спостереження за ним. Судмедексперти, які проводили огляд тіла не підтверджують, що причиною його смерті є самогубство, в крові та сечі не знайдено наркотичних засобів чи алкоголю. Тож, виходячи з обставин смерті [PERSON] , [PERSON] має право на отримання компенсації за втрату життя моряка. Сума 49 183,9 дол. США утворилася за період з 19.05.2021 по 28.10.2022 шляхом множення половини заробітної плати моряка (5 687/2) на кількість місяців. З урахуванням того, що відповідач є іноземною особою, а стягнення щомісячних платежів є занадто складним, вважає, що [PERSON] має право на одноразове відшкодування шкоди за три роки наперед. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу було передано судді Шестаковій Я.В. Ухвалою від 15.12.2022 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позову, ухвалою від 04.01.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. До суду 03.04.2023 надійшов відзив від представника Marlow Navigation Netherlands B.V. - Волкова Артема Сергійовича , згідно якого заперечує проти задоволення позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що правовідносини щодо наявності або відсутності підстав для відповідальності судновласника регулюються правом Королівства Нідерланди, а законодавство України застосування не підлягає. Також представник відповідача вказує, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі рішення суду, яке набрало законної сили 26.06.2017, тому позивачка не є спадкоємицею [PERSON] . Відповідач не несе відповідальність за смерть моряка [PERSON] , оскільки вона стала наслідком вчинення навмисної протиправної дії (анг. willful act), що підтверджується колективним договором і позицією страховика. Асоціація Страхування Морських ризиків відмовила у виплаті відшкодування, адже смерть настала внаслідок самогубства, а не нещасного випадку на борту. Самогубство виключає відповідальність роботодавця за Цивільним кодексом Нідерландів. Всі сім членів екіпажу свідчили про дивну поведінку [PERSON] та його самогубство. До суду 19.04.2023 надійшли додаткові заперечення проти позову з урахуванням висновку експерта у галузі права від представника відповідача Волкова А.С. , згідно яких зазначає, що голландський адвокат вивчивши свідчення членів екіпажу дійшов висновку про відсутність підстав просити компенсацію за смерть [PERSON] . До суду 07.06.2023 надійшла відповідь на відзив від представника позивача [PERSON] , згідно якої зазначає, що між позивачкою та відповідачем виникли деліктні правовідносини, адже позивачка не перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Трудовий договір між [PERSON] та відповідачем укладався на території України, справа розглядається українським судом, тому більш тісний зв`язок справи з правом України, що на переконання позивача свідчить про необхідність застосування норм українського права. [PERSON] перед працевлаштування на судно визначив найближчим родичем [PERSON] , чим підтвердив, що шкода за його смерть компенсується саме їй. Позивачка проживала однією сім`єю з [PERSON] до його смерті. Асоціація Страхування морських ризиків не є правоохоронним чи експертним органом, щоб робити висновок про самогубство [PERSON] [PERSON] не усвідомлював своїх дій, не мав наміру вчинити самогубство, коли випав за борт судна, тому умисних дій з його сторони не було. Експерт в галузі права виходить за рамки тлумачення змісту норм, адже його висновки щодо конкретного вирішення спору не можуть прийматися до уваги. Ухвалою суду від 07.06.2023 було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. До суду 14.06.2023 надійшли заперечення проти відповіді на відзив, згідно яких представник відповідача Волков А.С. наполягає на необхідності застосування норм голландського права. Вказує, що поняття найближчий родич немає в українському законодавстві, а саме через такий статус [PERSON] зверталася до страховика, тому визнається необхідність застосування норм права країни реєстрації відповідача. Факт самогубства [PERSON] можна встановити з сукупності доказів, незважаючи на не зазначення про це в довідці. На підставі розпорядження Приморського районного суду м. Одеси №622/23 від 05.10.2023 по справі проведено повторний автоматизований розподіл, в результаті якого справу 06.10.2023 передано судді Бондарю В.Я. Ухвалою від 06.10.2023 справа прийнята до розгляду суддею Бондарем В.Я. та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням судового засідання на 23.11.2023, адже підготовче провадження вже було закрите. У судовому засіданні 23.11.2023 представник позивача [PERSON] , який брав участь у засіданні в режимі відеоконференції вказав, що [PERSON] уклав трудовий договір, отримав охолодження, а коли був доставлений до шпиталю - помер, капітан не надав належної медичної допомоги, тому просить задовольнити позов. Представник відповідача Волков А.С. вказував, що старший помічник капітана [PERSON] вистрибнув з палуби судна, цьому передувала його дивна поведінка, що свідчить про самогубство, тому у позові слід відмовити. У зв`язку зі спливом часу, відведеного для засідання, розгляд справи було відкладено на 24.11.2023. У судовому засіданні 24.11.2023 з метою підготовки до судових дебатів розгляд справи було відкладено на 30.11.2023. У судовому засіданні 30.11.2023 представник позивача [PERSON] , який мав брати участь в засіданні в режимі відеоконференції був офлайн, підключення не вдалося. Представник позивача 30.11.2023 подав письмові судові дебати. Представник відповідача Волков А.С. просив відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Згідно п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: визначення застосовуваного права. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється, зокрема у формі, коли хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою. Право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього закону, інших законів, міжнародних договорів України. Якщо згідно з частиною першою цієї статті неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв`язок із приватноправовими відносинами (частини перша, друга статті 4 Закону України «Про міжнародне приватне право»). У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/1350/17 також зазначено, що: «вибір законодавства для регламентації трудових відносин на транспорті, наприклад, на морському, зумовлює типова колізійна прив`язка - закон прапора; на річковому, повітряному - місця реєстрації судна; на автомобільному - особистий закон перевізника. Статтею 91 Конвенції Організації Об`єднаних Нації з морського права 1982 року, яка ратифікована Союзом Коморських островів 21 червня 1994 року та Україною - 03 червня 1999 року, передбачено, що кожна держава визначає умови надання своєї національності суднам, реєстрації суден на її території і права плавати під її прапором. Судна мають національність тієї держави, під прапором якої вони мають право плавати. Між державою і судном має існувати реальний зв`язок. Кожна держава видає відповідні документи суднам, яким вона надає право плавати під її прапором. Правовідносини між сторонами виникли з приводу відшкодування шкоди, завданої смертю, що випливає з трудових правовідносин між роботадавцем та працівником, тому доводи представника позивача, про те, що у [PERSON] не було трудових правовідносин з Марлоу Навігейшн Незерлендс Б.В. не заслуговують на увагу, як на підставу для застосування норм українського законодавства. Згідно трудового договору моряку від 15.05.2021, укладеним між [PERSON] та Marlow Navigation Netherlands B.V. (власник судна [INFO], прапор Нідерландів), до правовідносин між працівниками, які не проживають у ЄС застосовується колективний трудовий договір, укладений між Нідерландською асоціацією морських роботодавців (Nemea) та Nautilus International (т.1 а.с.10). Статтею 91 Конвенції ООН з морського права 1982 року, яка ратифікована Королівством Нідерланди 28 червня 1996 року та Україною - 03 червня 1999 року, передбачено, що кожна держава визначає умови надання своєї національності суднам, реєстрації суден на її території і права плавати під її прапором. Судна мають національність тієї держави, під прапором якої вони мають право плавати. Між державою і судном має існувати реальний зв`язок. Кожна держава видає відповідні документи суднам, яким вона надає право плавати під її прапором. Іншими словами, національність судна - це правовий зв`язок між судном та державою, законодавство якої на нього розповсюджується. Тобто, на судно [INFO] поширювалась юрисдикція держави прапора - Королівство Нідерланди. Як зазначає Верховний Суд у постанові 12.04.2023 при розгляді справи №522/13922/18 суд використовує такі способи здобуття інформації про іноземне право: 1) власне з`ясування змісту іноземного права суддею, у провадженні якого є справа; 2) використання експертних висновків; 3) дипломатичний порядок отримання такої інформації; 4) офіційний запит через Міністерство юстиції; 5) отримання довідок через систему правової допомоги; 6) обмін правовою інформацією; 7) безпосередні зносини судів різних держав та з іншими компетентними органами; 8) встановлення іноземного права сторонами тощо. Відповідно до пункту 9 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-754/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом. Якщо норми і поняття, що потребують правової кваліфікації, не відомі праву України або відомі під іншою назвою або з і не можуть бути визначені шляхом тлумачення правом України, то при їх правовій кваліфікації також враховується право іноземної держави. З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд чи інший орган може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів. Якщо зміст норм права іншої держави, незважаючи на вжиті з цією метою заходи, в розумні строки не з`ясовано, суд застосовує відповідні норми законів та інших нормативно-правових актів України. Таким чином, право України може застосовуватись виключно у тому випадку, якщо у ході розгляду справи, судом було здійснено відповідні заходи для встановлення норм іноземного законодавства, але у розумний строк такі норми не з`ясовано. Представником відповідача подано висновок експерта у галузі права адвоката з міста Роттердам Нідерланди - пана [PERSON], який може бути застосований в частині застосування норм права Королівства Нідерланди. Таким чином, представник відповідача має рацію, вказавши, що до правовідносин, які виникли на судні, зокрема і шкоди, завданої внаслідок смерті [PERSON] слід застосовувати норми іноземного права - Королівства Нідерланди. Судом встановлено, що перед укладенням трудового договору моряка [PERSON] заповним пропозицію про роботу, у якій визначив свій сімейний стан як розлучений, але найближчим родичем вказав - [PERSON] з номером телефону [NUMBER] (т.1 а.с.13-14). 15 травня 2021 року між [PERSON] та Marlow Navigation Netherlands B.V. (власник судна [INFO] , прапор Нідерландів) було укладено трудовий договір моряка (т.1 а.с.10). За день до укладення договору, 14.05.2021 [PERSON] отримав медичну довідку про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричного оглядів серії 10ААС №859884, виданої КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської Обласної Ради», згідно якої психіатричні протипоказання до виконання діяльності працівника плавскладу не виявлено (а.с.15). Згідно звіту про обставини справи «Людина за бортом» від 19.05.2021 у подорожі 21011610, складеного капітаном судна [PERSON] , та звітами про розвиток подій інших осіб зі складу команди, вбачається, що [PERSON] ввів себе дивно, у зв`язку з чим був закритий в каюті, однак втік з каюти через ілюмінатор та стрибнув у море за правий борт. Команді не вдалося самостійно врятувати [PERSON] , його достала рятувальна командора шведського військового корабля. Згідно довідки про причини смерті Державного соціального управління Швеції, причина смерті [PERSON] : утоплення. Помітка про самогубство не вказана, адже в короткому описі зазначено, що чоловік в розгубленому / збентеженому стані зіскочив з корабля та потонув (т.1 а.с.28-29). Згідно ч.1 ст. 16 Колективного трудового договору для працівників та рядового складу, які не проживають у ЄС та працюють на борту суден під нідерландським прапором, якщо моряк, який не проживає в ЄС, помирає внаслідок виробничої травми або хвороби, пов`язаної з роботою, Компанія виплачує його утриманцям суми, передбачені статтею 734 глави 10 розділу 12 Цивільного кодексу Нідерландів. Компанія застрахована за законом у Vereniging Zee-Risico 1967, яка бере на себе відповідальність (т.1 а.с.18-19, а.с.142). Згідно ч.2 ст. 16 Колективного трудового договору для працівників та рядового складу, які не проживають у ЄС та працюють на борту суден під нідерландським прапором, якщо моряк, який не проживає в ЄС, помирає за межами країни проживання та під час роботи в Компанії, Компанія оплачує витрати на репатріацію тіл (останків) відповідно до статті 720, глави 10, розділу 12 Цивільного кодексу Нідерландів (т.1 а.с.18-19, а.с.142). Страхова відповідальність судновласника Perfect ІМО №9371854 застрахована у Норз оф інгленд пі енд ай есоусіешн (т.1 а.с.100-102). Згідно висновку експерта у галузі права від 03.04.2023 складеного на замовлення відповідача, [PERSON], адвоката у галузі транспортного та загального цивільного права, згідно голландського (трудового) права, найпоширеніша правова підстава, на якій застосовується відповідальність роботодавця, міститься у статті 7:658 Цивільного кодексу Голландії, перші два параграфи якої вказують: - 1. Роботодавець зобов`язаний створити та підтримувати [у належному стані] усі приміщення, механізми та інструменти, за допомогою яких виконується робота, під свою відповідальність, та надавати такі вказівки та вживати такі запобіжні заходи із безпеки, які є розумно необхідними, щоб убезпечити працівника від отримання шкоди під час виконання його роботи. - 2. Роботодавець несе відповідальність перед працівником за шкоду, заподіяну працівнику під час виконання ним роботи, якщо він не доведе, що він виконав обов`язки, зазначені у параграфі 1, або що така шкода у значній мірі стала наслідком навмисної (протиправної) дії або навмисної нерозсудливої поведінки з боку працівника. Якщо роботодавець несе відповідальність перед працівником, тоді у деяких випадках роботодавець може також відповідати / бути зобов`язаним оплатити шкоду на користь «інших осіб», ніж працівник. Мова йде, просто кажучи, про компенсацію у зв`язку зі смертю. Такі «інші особи» перелічені у статті 6:108 параграфу 1 ЦКГ, текст якої процитовано нижче: - А. один з подружжя, що не перебуває в офіційному розлученні або не мешкає окремо, зареєстрований партнер та неповнолітні діти померлого, у розмірі, який, як мінімум, відповідає розміру аліментів, які сплачуються таким особам за законом; - В. інші кровні або законні родичі померлого, за умови, що на момент смерті померлий надавав їм фінансову підтримку, надаючи кошти на життя, як добровільно, так і на підставі судового рішення; - С. особи, які до настання випадку, який став підставою для відповідальності, мешкали разом з померлим однією родиною, і чиє утримання повністю або частково забезпечував померлий, за умови, що він продовжував би це робити, якби не помер, але лише тією мірою, якою ці особи не можуть забезпечити своє утримання; - D. особа, яка мешкала однією родиною з померлим, і в утримання якої померлий робив внесок шляхом фактичного ведення спільного господарства, у тих межах, в яких їй заподіяно шкоди, оскільки вона вимушена шукати інший спосіб ведення спільного господарства після смерті померлого. Вищенаведене означає, що за голландським правом перше питання полягає в тому, чи відповідає Марлоу як роботодавець перед померлим за якого смерть. Якщо Марлоу несе відповідальність, тоді друге питання полягає в тому, чи підпадає позивач під особу, зазначену у параграфі 1 статті 6:108 ЦКГ, і у такому випадку Марлоу зобов`язане виплатити компенсацію у зв`язку зі смертю, зазначену у тій статті (т.2 а.с.30-39). Висновки в частині рекомендацій експерта у галузі права [PERSON] з приводу вирішення справи по суті, як вірно зазначає представник позивача, не є висновком експерта у галузі права, адже таким чином, адвокат перебирає на себе роль суду, однак, адвокат слушно зазначив, що з`ясуванню підлягають питання, чи відповідає відповідач за шкоду та чи має право позивач на відшкодування такої шкоди. Дійсно пункти статті 7:658 Цивільного кодексу Голландії , відповідачем порушені не були. За колективним договором, відповідальність відповідача не настала, адже обставини загибелі [PERSON] не підпадають під поняття виробничої травми або хвороби, пов`язаної з роботою. Суд не приймає до уваги доводи представника позивача, що [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій, адже доказів на підтвердження такого не надав, психіатрична експертиза не проводилися, зазначення членів команди про можливі галюцинації не можуть вважатися підтвердження перебування [PERSON] в такому стані, який би свідчив про виключення самогубства. Крім того, законодавчо не закріплено визначення поняття «самогубство», однак наукова література свідчить про те, що не слід виключати з поняття самогубства суїциди осіб з психічними розладами. Тож, навіть свідчення про те, що у [PERSON] були галюцинації не виключає факту того, що він самостійно вистрибнув за борт судна, тобто його дії призвели до його смерті. Як вірно зазначає представник відповідача, Міжнародний медичний посібник носить рекомендаційний характер та обов`язку вколоти капітаном [PERSON] галоперидолу чи діазепаму не встановлено. Обставини того, що відповідачем було виплачено витрати на репатріацію та поховання, про що вказує відповідач, що свідчить про те, що [PERSON] є особою, яка має право на відшкодування шкоди та застосування ст. 16 Колективного договору, оскільки [PERSON] та номер телефону була зазначена як найближчий родич, що по суті відповідає контактній особі, а не вигодонабувачу. Більше того, при подачі позову мобільний номер телефону [PERSON] указаний не був, суд не вправі робити припущення, що саме [PERSON] зазначена як контактна особа є та ж [PERSON] - позивач. Суду невідомо ім`я матері загиблого чи є у нього сестра. Докази на підтвердження кому відповідач здійснив виплати на репатріацію представлені не були. Також суд дійшов висновку, що [PERSON] не є особою, якій має відшкодовуватися шкода, заподіяна смертю [PERSON] . Дійсно рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2017 у справі №522/2336/17 шлюб між [PERSON] до [PERSON] було розірвано (т.1 а.с.106-107). За законом Королівства Нідерландів норма якого наведена у висновку експерта у галузі права (стаття 6:108 параграфу 1 ЦКГ), не відносить [PERSON] до осіб, яким передбачено відшкодування шкоди, адже вона не є дружиною загиблого, а доводи про проживання однією сім`є з померлим, незважаючи на розірвання шлюбу та перебування на його утриманні, не підтверджені жодним доказом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed