Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Адамової Л.А. , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб , ТОВ «КУА «Фінекс- капітал», 3 особа [PERSON] про визнання іпотечного договору недійсним. В обґрунтування позову зазначила, що договір іпотеки № 7633/03/11/08 -НВ від 18 вересня 2008 р. - підписаний з порушенням ст. ст. 203, 207, 209, 215, 229 ЦК України, порушенням ст. ст. 43,44, 51,55 Закону України «Про нотаріат», п. п. 8,13,14,15,20,27,31,34,37,41,43 Інструкції №20/5 «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», а тому повинен бути визнаний недійсним. А також просила стягнути моральну шкоду з відповідачів на її користь у розмірі 15 000.00 грн. - заборона відчуження на однокімнатну квартира житловою площею 16.6 кв. м. загальною 32.4 кв. м. яка знаходиться за адресою; [ADDRESS] . накладена [PERSON] . Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу на підставі договору - іпотеки № 7633/03/11/08 від 18 вересня 2008 р. порушує права та інтереси власника нерухомого майна позивача [PERSON] - оговорював договір іпотеки № 7633/03/11/08- НВ від 18 вересня 2008 р. з боку Банку уповноважена особа [PERSON] , якій діяв на підставі довіреності від 23.02.2007р. від юридичної особи та громадянин України [PERSON] , а підписував зазначений договір Начальник Дзержинського відділення Харківської філії, без відповідного доручення [PERSON] , тобто вищезазначений договір підписано неуповноваженою особою. - нотаріусом порушено послідовність виконання документу, а саме договір - іпотеки № 7633/03/11/08 -НВ від 18 вересня 2008 р., його текст, виконаний поверх круглої печатки Дзержинського відділення ВАТ « Кредитпромбанка ». Таким чином при проведенні нотаріальної дії по вчиненні правочину засвідченні іпотечного договору № 7633/03/11/08 - НВ від 18 вересня 2008 р. Адамовою Людмилою Анатолівною приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу , було порушена Інструкція № 20/5 « Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України » , Закону України «Про нотаріат» ,що привело до незаконних дій , та незаконного оформлення договору іпотеки № 7633/03/11/08 - НВ від 18 вересня 2008 р. Також в судовому засіданні представник позивача зазначив, що , під час укладення договору - іпотеки № 7633/03/11/08 -НВ від 18 вересня 2008 р іпотекодавець [PERSON] не був власником предмету іпотеки, оскільки його право власності на квартиру [ADDRESS] не було зареєстровано в БТІ. Викладене свідчить про те, що станом на момент укладання спірного Договору іпотеки у [PERSON] не виникло право власності на квартиру в зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу від 18 вересня 2008 року є неукладеним, так як такий договір не був зареєстрований в визначеному порядку. Таким чином, при укладанні спірного Договору іпотеки вбачається недодержання сторонами вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, так як зміст правочину суперечить ЗУ «Про іпотеку», адже [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, власником якого не був, що є підставою, на думку позивача, для визнання спірного Договору іпотеки недійсним. Також представник позивача в судовому засіданні зазначив, що позивачу не було відомо про відступлення права вимоги, а тому договори купівлі-продажу права вимоги, так і договір відступлення права вимоги, не створює для позивача будь які правові наслідки, оскільки позивач не була стороною зазначених договорів. Крім того в судовому засіданні представник позивача послався , як на підставу позову, що під час укладання іпотечного договору від 18.09.2008 № 7633/03/11/08-НВ, не було отримано згоду органу опіки та піклування на укладення вищевказаного правочину, оскільки 3 особа [PERSON] мав право користування квартирою [ADDRESS] , та на момент укладення договору іпотеки був неповнолітньою особою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що після укладення її чоловіком [PERSON] кредитного договору та іпотечного договору, все було добре. Чоловік сплачував платежі своєчасно, та не виникало будь яких питань з цього приводу. Однак після погіршення матеріального становища він перестав сплачувати щомісячні платежі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором. Однак щодо ухвалення рішення про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором їй не було відомо. Після смерті чоловіка вона дійшла висновку про порушення її прав під час укладення оспорюваного договору іпотеки, у зв`язку з чим звернулась до суду. Представник відповідача ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс- Капітал» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі посилаючись на вимоги Закону України «Про іпотеку», який регулює зміст та істотні умови договору іпотеки. Вважав укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» та боржником [PERSON] , іпотечний договір від 18.09.2008 № 7633/0311//08-НВ таким, що відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку». Також підтримав заперечення викладені у відзиві. Відповідач Приватний нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Адамова Л.А. до канцелярії суду надала відзив в якому в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та зазначила, що укладання 18 вересня 2008 року кредитного договору, договору купівлі-продажу квартири та іпотечного договору повністю відповідало вільному волевиявленню та інтересам сторін, в тому числі [PERSON] , [PERSON] ; на момент укладання цих договорів не існувало жодних підстав для сумніву щодо можливості неадекватного або помилкового сприймання сторонами змісту укладених правочинів та нерозуміння правових наслідків, які виникають внаслідок укладання цих договорів. Вважала твердження представника позивача про порушення прав та інтересів власника квартири необґрунтованими. Просила проводити розгляд справи зі її відсутності. Представник відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, до судового засідання не з`явився, повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. 3 особа [PERSON] до судового засідання не з`явився, повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.09.2017 року відкрито провадження по справі та призначено до судового засідання. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.04.2018 року задоволено клопотання представника позивача, призначено судово- технічну експертизу. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.05.2018 року відновлено провадження по справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.05.2018 року задоволено клопотання представника позивача, призначено судово- технічну експертизу. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.06.2018 року відновлено провадження по справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.08.2018 року задоволено клопотання представника позивача, призначено додаткову судово-технічну експертизу. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.10.2018 року відновлено провадження по справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.11.2018 року задоволено клопотання представника позивача, призначено додаткову судово-технічну експертизу. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.01.2019 року відновлено провадження по справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.03.2019 року задоволено клопотання представника позивача, призначено додаткову судово-технічну експертизу. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.05.2019 року відновлено провадження по справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.07.2019 року призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.08.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду . Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.02.2020 року задоволено клопотання представника позивача, про витребування доказів. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.01.2021 року замінено відповідача по справі з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Компанія з управління активами ТОВ «КУА «Фінекс- Капітал». Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.03.2021 року задоволено клопотання представника позивача, про витребування доказів. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.10.2021 року задоволено клопотання представника позивача, призначено додаткову судово-технічну експертизу. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.01.2022 року відновлено провадження по справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.02.2022 року задоволено клопотання представника позивача, призначено додаткову судово-технічну експертизу. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.04.2023 року відновлено провадження по справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.11.2023 року виправлено допущену в ухвалі Комінтернівського районного суду м. Харкова про відкриття провадження від 05.09.2017 року описку. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.12.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про призначення додаткової судово-технічної експертизи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, оцінивши наявні докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Щодо порушення права та інтересів власника нерухомого майна позивача [PERSON] накладенням заборони відчуження на однокімнатну квартира житловою площею 16.6 кв. м. загальною 32.4 кв. м. яка знаходиться за адресою; [ADDRESS] . [PERSON] . Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу на підставі договору - іпотеки № 7633/03/11/08 від 18 вересня 2008 р. суд зазначає. Як встановлено в судовому засіданні та відповідна обставина визнана сторонами по справі, 18 вересня 2008 року між [PERSON] та ВАГ "Кредитпромбанк" було укладено кредитний договір, за яким [PERSON] отримав кредит в сумі 263840,00 гри. 18 вересня 2008 року між [PERSON] (з боку покупця) та [PERSON] (з боку продавця) було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з ціною купівлі-продажу 291066,00 гри. Посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. за реєстровим №2826 (т. 1 а.с. 16) 18 вересня 2008 року між [PERSON] та ВАТ "Кредитпромбанк" в порядку забезпечення виконання основного зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Цей договір було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. 18 вересня 2008 року за реєстровим №2830 (т. 1 а.с.13-15) На вчинення усіх трьох вищезазначених правочинів дружина [PERSON] - [PERSON] , надала свою згоду, оформлену заявою, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. 18 вересня 2008 року за реєстровим №2825 (т. 1 а.с. 17) [PERSON] помер [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] (т. 1 а. с. 32) Після смерті [PERSON] , була заведена Спадкова справа №56993631 в Сьомій Харківської державній нотаріальній конторі та шестимісячний термін було подана заява [PERSON] до нотаріальної контори про прийняття спадщини на нерухоме майно, а саме однокімнатної квартира житловою площею 16.6 кв. м., загальною 32.4 кв. м. за адресою; [ADDRESS] (т. 1 а. с. 28) Право власності на предмет іпотеки, а саме однокімнатної квартири [ADDRESS] , перейшло від іпотекодавця [PERSON] до [PERSON] , та [PERSON] в порядку спадкування (т. 1 а.с. 17-19) 18.07.2017 року Державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Теленковою І.В. після реєстрації прав власності на предмет іпотеки за спадкоємцями в Державному реєстрі речових справ на нерухоме майно, перенесено відповідні записи про іпотеку та обтяження на предмет іпотеки. Таким чином, іпотека є дійсною для набувачів нерухомого майна (т. 1 а.с. 29-30) Відповідно до положень ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності (спеціальне майнове право) на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. У разі видачі заставної перехід права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки не допускається до повного задоволення вимоги за заставною, крім переходу права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в порядку спадкування чи правонаступництва. Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)". Крім того, у зв`язку зі смертю іпотекодавця іпотека не припиняється та у спадкоємців зберігається обов`язок щодо виконання основного зобов`язання в межах вартості іпотечного майна. Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17.04.2018 по справі №522/407/15-ц. Зокрема Верховний Суд зазначив, що ст. 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом ч. 1 ст. 1282 ЦК України та ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Отже, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється. Згідно зі ст. 1281 Цивільного кодексу України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Позивачем не виконано свого обов`язку виконання своїх зобов`язань перед кредитором. Отже, з урахуванням вищезазначеного, квартира [ADDRESS] на час розгляду справи є предметом іпотеки. Наявна на теперішній час заборона відчуження квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що накладена у зв`язку з посвідченням договору іпотеки, є правомірною та не може вважатись такою, що порушує прав та інтереси її власника. Посилання представника позивача про те що позивачу не було відомо про Відступлення права вимоги, а договори купівлі-продажу права вимоги, так і договір відступлення права вимоги, не створює для позивача будь які правові наслідки, суд не приймає до уваги, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1статті 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини 1статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частини 2 статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК України). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору певне майнове відшкодування замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки частиною 3 статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Норми чинного цивільного законодавства не встановлюють суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і щодо договору відступлення права вимоги, тому ці договори регулюються загальними положеннями про зобов`язання (Розділ І Книги 5ЦК України). Статтею 516 ЦК України і статтею 24 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. 22 вересня 2014 року рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова у справі № 641 /6655/13-ц позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено в повному обсязі, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 7633/03/08-НВ від 18.09.2008 року у розмірі 386 233,93 грн. та судові витрати у розмірі 1 820,00 грн.(а.с . 72-74) 14 листопада 2014 року Комінтернівським районним судом міста Харкова було видано виконавчий лист № 641/6655/13-ц, який було подано до виконання. На теперішній час в провадженні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходиться виконавче провадження № 45940727 по примусовому виконанню виконавчого листа № 641/6655/13-ц виданого 14.11.2014 р., боржником за яким є [PERSON] . Зазначені вище грошові вимоги AT «Дельта Банк» до Боржника було відступлені та в подальшому отримані Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «ФІНЕКС-КАПІТАЛ» 26 січня 2018 року відбувся електронний аукціон № UA-EA-2017-11-30-000029-ф (номер лоту F11GL5334) з реалізації активів Публічного акціонерного товариства Дельта Банк, переможцем якого стало ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «ФІНЕКС-КАПІТАЛ», що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «БЛІНД». Вказане підтверджується протоколом електронного аукціону (т 2 а. с. 148). На підставі вказаного вище протоколу, 21 лютого 2018 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ» Був укладений Договір № 263/К купівлі-продажу майнових прав із Додатком № 1 до нього, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» відступив шляхом продажу новому кредитору - ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ» належні банку права вимоги до Боржника за наступними договорами, перелік яких зазначено у Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу (т. 2 а. с. 149-150) Права вимоги за яким належали ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги, посвідченим 26.06.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Е. за реєстровим № 1441, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та AT «Дельта Банк». Відповідно до п. 1.3 Договору купівлі-продажу «Майнові права вважаються переданими Покупцю з моменту підписання цього Договору.» (т.1 а. с. 65-70). На підставі Договору купівлі-продажу ПАТ «Дельта Банк» передав ТОВ «КУА «ФІНЕКС- КАПІТАЛ» , а ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ» отримало в повному обсязі всі належні ПАТ «Дельта Банк» права вимоги до Боржника станом на дату укладання Договору купівлі-продажу у розмірі 586 212,47 грн. (т. 2 а. с. 151-152) Як вбачається з матеріалів справи, оспорювані договори купівлі-продажу права вимоги та відступлення права вимоги складені, підписані та засвідчені нотаріально відповідно до вимог чинного на момент їх вчинення законодавства. Жодних належних та допустимих доказів про те, що вищезазначені договори є недійсними позивачем не надано. До того ж, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» передав майнові права ТОВ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «ФІНЕКС-КАПІТАЛ», в результаті відкритих електронних торгів (аукціону), та проведення таких торгів позивачем не оскаржувалось. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів безпосереднього порушення її прав і законних інтересів укладенням договорів відступлення права вимоги, оскільки їх укладення не змінює її статусу як правонаступника іпотекодавця та факту наявності заборгованості за кредитним договором. Таким чином, ТОВ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «ФІНЕКС-КАПІТАЛ», є новим кредитором. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.01.2021 року в зазначеній справі замінено відповідача по справі з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс- Капітал». Щодо тверджень представника позивача, про те, що під час укладення договору - іпотеки № 7633/03/11/08 -НВ від 18 вересня 2008 р іпотекодавець [PERSON] не був власником предмету іпотеки, оскільки його право власності на квартиру [ADDRESS] не було зареєстровано в БТІ, зазначає наступне. У постанові від 06 липня 2016 у справі № 3-578гс16 Верховний Суд дійшов висновку, що, укладаючи договір іпотеки, іпотекодавець приймає на себе всі ризики, пов`язані з невиконанням зобов`язання боржником (у межах вартості предмета іпотеки) тощо. 18 вересня 2008 року між [PERSON] (з боку покупця) та [PERSON] (з боку продавця) було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з ціною купівлі-продажу 291066,00 гри. Посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. за реєстровим №2826 (т. 1 а.с. 16) 18 вересня 2008 року між [PERSON] та ВАТ "Кредитпромбанк" в порядку забезпечення виконання основного зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Цей договір було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. 18 вересня 2008 року за реєстровим №2830 ( т. 1 а.с. 13-15) Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на відсутність відомостей про державну реєстрацію права власності [PERSON] , не зазначаючи при цьому, яким саме чином порушені ії права зазначеним правочином. Правовідносини щодо застави нерухомості (іпотеки) регулюються Законом України «Про іпотеку», відповідно до якого законодавство України про іпотеку базується на Конституції України та складається, у тому числі, з ЦК України. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про припинення іпотеки, скасування рішення про реєстрацію обтяження на нерухоме майно є належним способом захисту порушеного права згідно частини другої статті 16 ЦК України. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За нормами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (стаття 1 цього Закону України «Про іпотеку», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, серед яких, зокрема, зазначено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору та визнання договору іпотеки недійсним. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину, та має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Таким чином, незалежно від того чи є позивач стороною оспорюваного правочину, чи заінтересованою особою в розумінні ч. 3 ст. 215 ЦК України, для задоволення позову він повинен довести не лише існування формального порушення при укладанні договору вимоги закону, але й порушення таким договором його прав або охоронюваних законом інтересів. Відповідний правовий висновок викладено у постанові ВСУ від 25 грудня 2014 року у справі № 6 -94цс13. Позивач не надала належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження порушення її охоронюваних прав та законних інтересів вчиненням оскаржуваного правочину, що може бути підставою для припинення іпотеки за договором від 18 вересня 2008 року . Щодо підписання договору іпотеки № 7633/03/11/08- НВ від 18 вересня 2008 року неуповноваженою особою, слід зазначити наступне. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти (пункти 1, 4 частини другої статті 11 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (правовий висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) та від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Саме такий висновок щодо застосування цієї норми викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17. Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України). Форма зміни або розірвання договору закріплена у статті 654 ЦК України, за приписами якої зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Як зазначено у відзиві Приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Адамової Л.А. щодо наявної в тексті іпотечного договору різночитання прізвища, ім`я та по батькові представників ВАГ "Кредитпромбанк" в преамбулі іпотечного договору та розділі "Підписи сторін" то це технічна помилка. Після нотаріального посвідчення іпотечного договору ні одна із сторін не зверталась до нотаріуса з метою виправлення технічної помилки у порядку, передбаченому чинним-законодавством. 18 вересня 2008 року між [PERSON] та ВАТ "Кредитпромбанк" в порядку забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором було укладено договір іпотеки. Іпотечний договір з боку ВАТ "Кредитпромбанк" було підписано Пономаренко О.П. начальником Дзержинського відділення Харківської філії ВАТ "Кредитпромбанк" на підставі довіреності, посвідченої Занудіною Ольгою Іванівною, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 16 квітня 2007 року за реєстровим №885.(т. 1 а. с. 106) Дійсність цієї довіреності було перевірено приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Адамовою Л.А. за даними Витягу з Єдиного реєстру довіреностей (т. 1 а. с. 107) Отже, іпотечний договір було підписано з боку ВАТ "Кредитпромбанк" уповноваженою особою та в порядку, передбаченому чинним законодавством. Таким чином приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А., на виконання вимог Закону України «Про нотаріат» та Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» було встановлено особу громадян, які підписали даний договір, їх дієздатність, а також правоздатність та дієздатність ВАТ «Кредитпромбанк», та повноваження його представника, а також належність однокімнатної квартири [ADDRESS] , що є предметом іпотеки, а тому підстав для недійсності оспорюваного договору судом не встановлено. Щодо порушення нотаріусом послідовність виконання документу, а саме договору іпотеки № 7633/03/11/08 -НВ від 18 вересня 2008 р., слід зазначити. Як встановлено судом, та не заперечується учасниками справи, 18 вересня 2008 року іпотечний договір був складений у 3-х примірниках, з яких примірники, які викладені на бланках нотаріальних документів, надані сторонам договору, а примірник, викладений без використання бланків нотаріальних документів - залишився на зберігання у нотаріуса. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.05.2018 року задоволено клопотання представника позивача, призначено судово- технічну експертизу. Об`єктом дослідження вищевказаної експертизи був примірник іпотечного договору № 7633/03/11/08 -НВ від 18 вересня 2008 року позивача. Відповідно до висновків експерта № 10/111СЕ-19 від 24.04.2019 року вирішити питання щодо послідовності виконання документу, а саме договору іпотеки № 7633/03/11/08 -НВ від 18 вересня 2008 р, не виявилось можливим, оскільки поверхня бланку піддавалась впливу рідини (т. 2, а с. 1-13). Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.02.2022 року задоволено клопотання представника позивача, призначено додаткову судово-технічну експертизу. Об`єктом дослідження вищевказаної експертизи був примірник іпотечного договору № 7633/03/11/08 -НВ від 18 вересня 2008 року відповідача ТОВ «Компанія з управління активами «КУА «Фінекс-Капітал», Так, згідно висновку експерта за № 5790 від 31.03.2023, за результатами проведення судової технічної експертизи у наданий на дослідження іпотечний договір № 7633/03/11/08- НВ, посвідчений 18.09.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Адамовою Л.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 2830, надрукований на бланку ВКТ № 330734, зміни (підчистка, дописка, травлення, виправлення) не вносились. На третьому аркуші іпотечного договору № 7633/03/11/08- НВ, посвідченого 18.09.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Адамовою Л.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 2830, (бланк ВКТ № 330734) спочатку друкувався текст, а потім поверх тексту , нанесено відтиск печатки Дзержинського відділення ВАТ «Кредитпромбанк» (т. 2 а. с. 186-192). В судовому засіданні судовий експерт С.Ю. Ходосевич, роз`яснив свій висновок, та відповів на питання суду та учасників справи. Таким чином, висновок експерта за № 5790 від 31.03.2023, за результатами проведення судової технічної експертизи документів, повністю спростував обставини, які були викладені [PERSON] у позовній заяві щодо порушення нотаріусом послідовності виконання документу, а саме договору іпотеки № 7633/03/11/08 -НВ від 18 вересня 2008 р. Щодо висновку експерта № 10/111СЕ-19 від 24.04.2019 року про неможливість вирішити питання щодо послідовності виконання документу, а саме договору іпотеки № 7633/03/11/08 -НВ від 18 вересня 2008 р, оскільки поверхня бланку піддавалась впливу рідини, слід зазначити, що обв`язок та відповідальність належного користування та зберігання свого примірника оригіналу іпотечного договору. 7633/03/11/08-НВ, надрукований на бланку ВКТ № 330736, полягає саме на позивачі. Висновок спеціаліста Інституту судової експертизи та криміналістики з технічного дослідження документів від 31.03.2017 року (т. 1, а с. 24-27), суд не може прийняти до уваги, оскільки при проведенні дослідження договору іпотеки № 7633/03/11/08 -НВ від 18 вересня 2008 р .(примірник позивача) спеціаліст О.О. Мельник не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Про зауваження представника позивача щодо посвідчення іпотечного договору від 18.09.2008 № 7633/03/11/08-НВ, сторонами за адресою [ADDRESS] , а не за адресою , як зазначено в розділі «ПІДПИСИ СТОРІН» «ІПОТЕКОДЕРЖАТЕЛЬ» адреси Харківської філії ВАТ «Кредитпромбанк» м. Харків, вул. Тобольська , 42А, суд зазначає. В тексті іпотечного договору від 18.09.2008 № 7633/03/11/08-НВ, нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Адамовою Л.А, зазначено, що «На прохання сторін та у зв`язку з виробничою необхідністю, цей договір посвідчено у приміщенні Дзержинського відділення ХФ ВАТ «Кредитпромбанк» , за адресою м. Харків, , пр. Леніна, буд 18/9 (т. 1 а. с. 15). Відповідна обставина, не є порушенням норм Закону. Та не може бути підставою для визнання недійсним іпотечного договору від 18.09.2008 № 7633/03/11/08-НВ, з підстав ст. 203, 207, 215 ЦК України. Посилання представника позивача під час проголошення вступного слова, як на підставу позову, що під час укладання іпотечного договору від 18.09.2008 № 7633/03/11/08-НВ, не було отримано згоду органу опіки та піклування на укладення вищевказаного правочину, оскільки 3 особа [PERSON] мав право користування квартирою [ADDRESS] , та на момент укладення договору іпотеки був неповнолітньою особою, суд не приймає до уваги, виходячи з наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. В позовній заяві поданої до суду, позивач [PERSON] не зазначала, як підставу позову обставину про те, що під час укладання іпотечного договору від 18.09.2008 № 7633/03/11/08-НВ, не було отримано згоду органу опіки та піклування на укладення вищевказаного правочину, оскільки 3 особа [PERSON] мав право користування квартирою [ADDRESS] , та на момент укладення договору іпотеки був неповнолітньою особою. Також в підготовчому судовому засіданні а ні позивач, а ні його представник, не зазначив про уточнення позовних вимог із зазначеної підстави, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Не подав письмової заяви про зміну предмету або підстави позову відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України, та не збільшив розмір позовних вимог ( п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України). Крім того 3 особа [PERSON] не звертався із позовною заявою з самостійними вимогами щодо предмету спору. Також слід зазначити, що [PERSON] скористався своїм правом та 25.07.2023 року звернувся до Комінтернівського районного суду із позовною заявою до Приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Адамової Л.А., Публічного акціонерного товариства «Дльтабанк», ТОВ «КУА «Фінекс- капітал», 3 особа [PERSON] про визнання іпотечного договору№ 7633/03/11/08- НВ, від 18.09.2008 року недійсним (т. 3, а.с. 4-17). Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 липня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. (т. 3 а. с. 2-3). Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Матеріали справи не містять належних, достатніх і допустимих доказів про те, що позивачу завдано моральної шкоди внаслідок неправомірної поведінки відповідачів, заподіяння ними шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками, а тому підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 15000 грн. суд не вбачає. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом, одним із яких може бути визнання правочину недійсним. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). З огляду на статтю 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) вказано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2020 року в справі № 281/129/17 (провадження № 61-14661св19) зроблено висновок по застосуванню частини першої статті 203 ЦК України та вказано, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім, більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із цивільно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у цивільно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних нормах. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним іпотечного договору № 7633/03/11/08- НВ , посвідченого 18.09.2008 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Адамовою Л.А. та зареєстрованим в реєстрі за №2830, укладеного між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», а також стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 15000 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі суд відносить на рахунок позивача.

Outcome: dismissed