Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

\~\~\~\~ [PERSON] в особі представника адвоката Києнка Д.О. звернувся з позовом до Брусилівської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтував тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на нерухоме майно будинок [ADDRESS] . 05.02.2016 державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Однак, 10.08.2023 державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, так як відсутній правовстановлюючий документ на спадковий будинок, оскільки будинок не був спадкодавцем за життя зареєстрований належним чином. На підставі викладеного позивач просив визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на спадковий житловий будинок з надвірними будівлями. Ухвалою судді від 28.09.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді від 20.11.2023 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, його інтереси представляє адвокат Києнко Д.О., який надав до суду заяву у якій просив розглядати справу без їх участі, позов підтримав. Представник відповідача - Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. На підставі ст.ст.211, 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. У відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши та\~\~оцінивши\~\~надані\~\~докази,\~\~приходить до\~\~висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 15). Копією посвідки про народження серії [NUMBER] підтверджується те, що матір`ю позивача є [PERSON] (а.с. 6). Згідно довідки виконавчого комітету Осівецької сільської ради від 06.05.2007 № 275 за [PERSON] рахується житловий будинок за адресою [ADDRESS] (а.с. 3). Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, інвентаризаційна справа № 70/23, на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] виготовлений на [PERSON] (а.с. 8-14). Згідно довідки Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 12.07.2023 № 91 виданій [PERSON] , право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] - не зареєстровано (а.с. 16). Згідно архівної довідки (витягу із по господарської книги) від 25.04.2023 № 187 виданої КУ « Трудовий архів Брусилівської селищної ради» Житомирської області, книга № 1 Осівецької с/р за 2006/2010 роки, будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] рахуються за [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.02.2016, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] її сином [PERSON] , 1945 р.н. успадкована земельна ділянка площею 0,2500 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Ринкова вартість житлового будинку [ADDRESS] становить 354647,27 грн., що підтверджується висновком про вартість майна ФОП [PERSON] (а.с. 19). Постановою державного нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори від 14.08.2023, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок що розташований в [ADDRESS] , оскільки не надано документів, які б підтверджували право власності [PERSON] на даний житловий будинок (а.с. 4-5). Згідно\~ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. За змістом ст. 328 ЦК України право власності на майно набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи ( спадкоємця), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 328 ЦК України право власності на майно набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. \~Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 1296\~ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частина 1статті 1297\~ЦК України\~передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті\~1296,\~1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" у період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При цьому виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985- 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності, відтак суд вважає підтвердженим право власності спадкодавця на спірний будинок. Враховуючи наведене, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя набула право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , однак не зареєструвала його у встановленому порядку. Отже, належним способом захисту прав спадкоємця у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку є звернення спадкоємця з вимогами про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. За таких обставин суд вважає, що позивач, який є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] має право на спадкування належного спадкодавцю будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS] . Іншим чином позивач захистити свої права на успадковане майно не може. Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Отже, за відсутності інших спадкоємців, позов подано до належного відповідача. З урахуванням викладених позивачем обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, що оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved