Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Заява мотивована тим, що [INFO] у місті Бунге (Юнокомунарівськ) міста Єнакієве Донецької області внаслідок гострої серцевої недостатності та атеросклеротичного кардіосклерозу помер батько заявника [PERSON] . 28.11.2023 адміністрацією міста Юнокомунарівська Донецької Народної Республіки видано свідоцтво про смерть [PERSON] . Однак, 05.12.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у проведенні державної реєстрації смерті батька [PERSON] було відмовлено у зв`язку із ненаданням документів, які є підставою для державної реєстрації\~смерті [PERSON] .Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявнику для реалізації питання виникнення, зміни або припинення майнових чи немайнових прав як його, так і померлої особи громадянина України. Вищевикладене й стало підставою для звернення [PERSON] до суду з вимогою встановити факт смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , у м. Бунге (Юнокомунарівськ міста Єнакієве) Донецької області. Заявник та представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Водночас, у відповідності до ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Враховуючи положення\~ч.\~2\~ст.\~317\~ЦПК України,\~суд постановив\~провести розглядсправи у відсутність учасників справи(ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24.05.1999 Боблівською сільською радою народних депутатів Немирівського району Вінницької області, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 28.11.2023 адміністрацією міста Юнокомунарівськ Донецької Народної Республіки, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Юнокомунарівськ міста Єнакієво Донецької Народної Республіки Російська Федерація (запис вчинено російською мовою). Як слідує з довідки про причину смерті, виданою 28.11.2023 Єнакіївським відділенням Республіканського бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я Донецької народної Республіки, причиною смерті [INFO] [PERSON] , 1965 року народження, є гостра серцева недостатність; атеросклеротичний кардіосклероз (запис вчинено російською мовою). Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті особи на підставі пред`явлених заявником документів, виданих на тимчасово окупованій території України (відмова № 2223-28.28-24 від 05.12.2023). Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року (з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п. 1 гл. 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5), підставою для державної реєстрації смерті є: 1) документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою (а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть); 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і наразі триває. Постановою Верховної Ради України № 1351-VIII від 12.05.2016 «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» місто Юнокомунарівськ Єнакієвської міської ради Донецької області перейменовано на місто Бунге. До Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022, з 07.04.2023 і дотепер віднесено всю територію Горлівського району Донецької області, до складу якого входить місто Бунге Єнакієвської міської територіальної громади Горлівського району Донецької області. Таким чином, надати документи встановленої\~чинним законодавством\~України форми\~про смерть\~ [PERSON] ,\~видані закладом\~охорони здоров`я\~або судово-медичною\~установою,заявник не має можливості, оскільки той помер на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України»\~тимчасово окупована\~територія України\~є невід`ємною\~частиною території\~України,\~на яку\~поширюється дія\~Конституції та\~законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Закон закріплює за державою обов`язок вживати всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 1-1 цього Закону, тимчасово окупована\~Російською Федерацією\~територія України\~(тимчасово\~окупована територія)\~-\~це частини\~території України,\~в межах\~яких збройні\~формування Російської\~Федерації та\~окупаційна адміністрація\~Російської Федерації\~встановили та\~здійснюють фактичний\~контроль або\~в межах\~яких збройні\~формування Російської\~Федерації встановили\~та здійснюють\~загальний контроль\~з метою\~встановлення окупаційної\~адміністрації Російської\~Федерації. Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених ч. 1 ст. 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав (ч. 1 ст. 1 Закону). У разі наявності виняткових обставин, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території через військову окупацію збройними силами іншої держави, воєнні дії чи повстання, або внаслідок створення сепаратистського режиму на її території, вона не втрачає своєї юрисдикції за змістом статті 1 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Ilaєcu and Others v. Moldova and Russia» від 08 липня 2004 року № 48787/99, § 333; рішення ЄСПЛ у справі «Catanand Others v. the Republic of Moldova and Russia» від 19 жовтня 2012 року №№ 43370/04, 8252/05 and 18454/06, § 109; рішення ЄСПЛ у справі «Sargasyanv. Azerbaijan» від 16 червня 2015 року № 40167/06, § 130). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8\~Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Надані заявником довідка про причину смерті від 28.11.2023 та свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 28.11.2023 не створюють правових наслідків для проведення державної реєстрації смерті, однак є належними і допустимими доказами в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України, які підтверджують факт смерті особи. При цьому, зважаючи на сукупність досліджених судом доказів, наявних в матеріалах справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дані докази не викликають сумнівів у їх достовірності. Отже, з огляду на викладене, враховуючи, що місто Бунге Єнакієвської міської територіальної громади Горлівського району Донецької області, де помер [PERSON] , є тимчасово окупованою територією, заявник з об`єктивних причин не має змоги надати визначені чинним законодавством України документи, що підтверджують факт смерті, для проведення державної реєстрації смерті. Судом прийнято до уваги, що можливість збору доказів смерті особи на окупованій території, може бути істотно обмежена, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на спадкування. На підставі вищевикладеного, враховуючи сукупність наданих доказів, суд вважає факт смерті [INFO] в місті Бунге Єнакієвської міської територіальної громади Горлівського району Донецької області [PERSON] встановленим. Згідно із ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Outcome: approved