Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Представник позивача зазначив, що за результатами розгляду звернення [PERSON] , третьої особи по справі, було встановлено, що з комунальної власності вибула квартира [ADDRESS] , шляхом підробки документів з приватизації, їх реєстрації в Державному реєстрі речових прав та нерухоме майно та укладення після цього договору купівлі-продажу із відповідачем з підробкою підпису продавця. Просить витребувати у відповідача зазначену квартиру, вирішити питання судових витрат. Відповідач в судове засідання не з`явилася повторно, причин неявки не сповістила, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, відзив не подала. Наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, тому суд, не відкладаючи розгляду справи, може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи - адвокат Логвінов С.С. - подав заяву, якою позов підтримав, просить задовольнити. Зазначив, що спірна квартира за ордером була надана її батькам, [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . Сама [PERSON] зареєстрована та проживає в цій квартирі з 1998 року. Випадково дізналася про те, що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про те, що 03.03.1997р. вона приватизувала квартиру, а 07.06.2019р. - продала відповідачці. Категорично заперечує, що приватизувала житло й розпорядилася ним, бо проживає там з дочкою дотепер. Вказує, що документи з приватизації та договір купівлі-продажу є підробними. Не заперечує проти проведення почеркознавчих експертиз у випадку необхідності. Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно з інформацією КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 06.02.2023р. №962, станом на 31.12.2012р. в інвентаризаційній справі за адресою : [ADDRESS] відсутні відомості щодо реєстрації права власності за гр. [PERSON] , гр. [PERSON] . Житловий будинок по [ADDRESS] , в який увійшла квартира № [NUMBER] , зареєстрований за місцевою радою на підставі рішення виконкому № 438 від 24.04.1990р., про що видане реєстраційне посвідчення від 08.06.1990р., зареєстрований в КП «ДМБТІ» ДМР та записано в реєстрову книгу № 18 за реєстровим № 1056а. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 31.05.2019р. державним реєстратором виконавчого комітету Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Колтуновою О.О. проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер К-958 , виданого 03.03.1997р. виконкомом міської ради народних депутатів. В матеріалах МБТІ відомості про видачу такого свідоцтва відсутні. Третя особа категорично заперечує факт приватизації квартири та подальшого продажу. Дані про приватизацію відсутні також і у позивача. Відповідач жодного разу в судове засіданні не з`явилася і жодного доказу на спростування позову не подала. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Правилом частини першої статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Такі ж саме права має законний володілець майна. Цивільним кодексом України передбачено як одні зі способів захисту порушених прав віндикація або реституція. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. Відповідно до частини п`ятої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Частиною п`ятою статті 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Враховуючи вказане вище рішення міської ради щодо передачі будинку до комунальної власності, та враховуючи факт реєстрації права власності на таке приміщення за відповідачем, наявні підстави для витребування майна в користь позивача. Повернення у комунальну власність квартири, безпідставно відчуженої фізичній особі, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача, щодо витребування спірної квартири від відповідача як останнього набувача, на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в сумі 12 912 гривень.

Outcome: approved