Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 27 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №131. Також, позивач просить встановити місце проживання малололітньої дочки з відповідачем, за місцем прописки дитини. Посилається на те, що 27.06.2023 сторони уклали шлюб. В даному шлюбі мають доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у них не склалося через різні характери та погляди на життя, у зв`язку з цим між ними виникали непорозуміння. Позивач втратила почуття любові та поваги до відповідача, вони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть та мають різні бюджети. Примирення між ними неможливе. Сторони досягли згоди стосовно місця проживання доньки, яка залишаться проживати разом з відповідачем, за місцем її фактичного проживання та реєстрації. Шлюб носить формальний характер та його збереження суперечить інтересам позивача. 18 жовтня 2023 року було відкрито провадження по даній справі і призначено підготовче судове засідання на 08 год. 30 хв. 24 жовтня 2023 року. 24 жовтня 2023 року справу призначено до судового розгляду, разом з цим залучено до участі у справі службу у справах дітей Переяславської міської ради, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що вони з чоловіком не проживають разом. Вона має намір виїхати до іншої країни, а саме до [PERSON] для подальшого проживання та роботи. За попередньою домовленістю з роботодавцем, її там вже очікують. Умов для проживання доньки за кордоном не має. Шлюбу фактично не існує, а дитина фактично проживає з батьком вже декілька років. Відповідач позовні вимоги визнав. Підтвердив, що вони з позивачем проживають окремо. Їх дитина проживає з ним. Вони з [PERSON] спільно визначили, що дитина і надалі проживає з ним, за адресою його і дитини реєстрації. Визнав заявлені вимоги і просив позов задовольнити. Пояснив, що дитина ходить до школи за місцем проживання та втрата соціальних зв`язків дитини за місцем проживання, яка може бути викликана переїздом може травмувати дитину. Переїзд же до іншої країни взагалі змінить побут і соціальне середовище їх доньки, тому порадившись сторони вирішили, що доцільно дитину залишити із батьком (відповідачем у справі). Обставини на якіпосилаються сторони, підтврджені витягом з реєстру територіальної громади - щодо місця проживання [PERSON] 2015 року народження (а.с. 6); копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 7); оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10) Представник служби у справах дітей Переяславської міської ради долучила до матеріалів справи письмові документи за результатами перевірки Службою у справах дітей та сім`ї умов проживання та побутових потреб сім`ї [PERSON] , якими є : Акт оцінки потреб сім`ї, з якого вбачається, що дитина [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із батьком. При цьому охайна і гарно виглядає. Забезпечена умовами для навчання і розвитку. Виявляє бажання проживати надалі з батьком; Висновок оцінки потреб сім`ї та акт обстеженя умов проживання з яких вбачається, що батьки на етапі розлучення. [PERSON] має велику прихильність до батька [PERSON] , з яким має довірливі стосунки. Мама не проживає з донькою. За адресою проживання дитини створені необхідні умови для її життєдіяльності і розвитку. В будинку дитина проживає понад 7 років. В судовому засіданні [PERSON] зазаначила, що визначення проживання дитини разом із батьком буде відповідати інтересам дитини. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глав 3, 11 Розділу ІІ Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до\~вимог абз.\~3\~п.3\~Постанови ПВС\~України №11\~від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тож, щодо вимоги про розірвання шлюбу, з урахуванням впевненої позиції обох з подружжя про доцільність його розірвання, а також пояснень в контексті фактичного його припинення і неможливості відновлення шлюбних відносин то вона підлягає до задоволення. Стосовно вимоги про встановлення місця проживання малолітньої доньки з відповідачем, то суд зазначає наступне. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч.1, 2 ст. 155 СК України). Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено у п. 1 ст. 3, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. В рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі Хант проти України зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 07 серпня 1996 року, § 78). Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахуванням усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них у порівнянні з іншими. В силу ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. [PERSON] [INFO] 8 років. Сторони досягли згоди щодо місця проживання дитини, що підтвердили в судовому засіданні. Представник Служби у справах дітей Переяславської міської ради вказала, що проживання дитини разом із батьком, в даній ситуації відповідає інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З урахуванням наведених сторонами аргументів, визнання позову відповідачем, домовленості сторін щодо визначення місця проживання дитини із батьком і їх позиції, яка зумовлена виключно інтересами малолітньої дитини, а також висновків Служби у справах дітей Переяславської міської ради про доцільність і можливість проживання дитини разом із батьком, суд приходить до переконання про можливість задоволення також і вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини. Таким чином, суд вважає що визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, і приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України. Судові витрати які складаються із судового збору за звернення до суду із позовною заявою, суд залишає за позивачем відповідно до її клопотання, висловленому в судовому засіданні. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved