Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

23 серпня 2023 року до Рівненського районного суду Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення боргу за розпискою в сумі 1250 доларів США, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору. Короткий зміст заяв по суті справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що в листопаді 2021 року нею для [PERSON] було надано позику, а саме грошові кошти в розмірі 1250 доларів США. Стверджує, що саме на цих умовах між ними укладено усний договір позики. На підтвердження передачі грошей за цим договором [PERSON] 21 листопада 2021 року було власноручно написано розписку. Розписка скріплена підписом відповідачки та містить інформацію щодо отримання грошових коштів в борг. Відповідно до розписки відповідачка зобов`язувалася повернути гроші до 31 грудня 2022 року. Однак в зазначений термін і до теперішнього часу відповідачка зобов`язань не виконала, зустрічей уникає, на телефонні дзвінки не відповідає. Просить стягнути борг за договором позики, який становить 1250 доларів США. Відзив на позов не подано. \~ \~ \~ \~Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 31 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 11 вересня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання з участю сторін на 11:00 год. 11 жовтня 2023 року. 11 жовтня 2023 року у зв`язку з неявкою відповідачки розгляд справи відкладено на 09 листопада 2023 року о 09:00 год. 08 листопада 2023 року представник відповідачки - адвокат Іващенко Ірина Ігорівна через канцелярію суду подала заяву про відкладення судового засідання у справі, у зв`язку із залученням її у іншій справі, тож просила відкласти судове засідання на іншу дату та час. 09 листопада 2023 року за заявою представника відповідачки - адвоката Іващенко Ірини Ігорівни розгляд справи відкладено на 15 листопада 2023 року о 10:30 год. 15 листопада 2023 року представник відповідачки - адвокат Іващенко Ірина Ігорівна через канцелярію суду подала заяву про відкладення судового засідання у справі, у зв`язку із доглядом за хворою дитиною, тож просила відкласти судове засідання на іншу дату та час. 15 листопада 2023 року позивачкою через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи у її відсутності, у зв`язку із систематичними неявками відповідачки, при цьому зазначила, що підтримує позовні вимоги та просила суд задовольнити їх. 15 листопада 2023 року за заявою представника відповідачки - адвоката Іващенко Ірини Ігорівни розгляд справи відкладено на 29 листопада 2023 року о 11:30 год. 29 листопада 2023 року позивачка у судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи наявна заява від 15 листопада 2023 року про розгляд справи за її відсутності. 29 листопада 2023 року відповідачка та представник відповідачки у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Клопотання чи заяви від них до суду не надходили. Відповідно до ч.2 ст.247ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 15 листопада 2021 року [PERSON] отримала в борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 1250 доларів США, із зобов`язанням повернути до 31 грудня 2022 року. В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження повернення суми боргу позивачу, чи ухилення позивачкою від прийняття грошових коштів. Відповідачка взяті на себе зобов`язання у встановлений строк не виконала, позику в строк до 31 грудня 2022 року не повернула. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли, у зв?язку з неналежним виконанням зобов?язань за договором позики. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Виходячи з наведених вище норм матеріального права, визначальним фактором при визначенні правовідносин позики є визначення розписки як боргового документа. Борговим документом або документом, що підтверджує факт укладення договору позики, має бути документ в якому визначені основні характеристики договору позики згідно з положеннями ст.1046 ЦК України. Таким чином, наявність у розписках визначеного обов`язку позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) дає можливість визначення правовідносин, що виникли між сторонами як з договору позики. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року в справі № 752/19567/14-ц (провадження № 61-10989св18), на яку міститься посилання в касаційній скарзі, зроблено висновок, що: «досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. […] У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов». Подібні за змістом висновки містяться в постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 759/5772/17-ц та від 27 червня 2018 року у справі № 712/14562/17-ц. Правовий аналіз ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов`язань саме перед ним. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 483/2085/16-ц (провадження № 61-33184св18) вказано, що: « 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку». У відповідності до ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті чинне законодавство не містить. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню. Відповідачка всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що вона виконала свої зобов`язання повністю за договором позики суду не надала. Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини, позичальником не виконано зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику 15 листопада 2021 року в розмірі 1250 доларів США, не повернуті у встановлений строк до 31 грудня 2022 року, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути суму боргу за договором позики від 15 листопада 2023 року в розмірі 1250 доларів США. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073, 60 грн., який підлягає стягненню з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved