Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом, в якому просить суд: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 04.02.2006 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.06.2011. Від шлюбу у сторін народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.07.2011 у справі № 2-3489/11 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 28.04.2011 і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі вказаного рішення було відкрито Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавче провадження № [NUMBER] від 21.09.2021, однак вказане рішення суду відповідачем не виконується. 07.12.2021 до Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві було направлено повідомлення про кримінальне правопорушення в порядку ст. 214 КПК України, відповідальність за яке передбачена ст. 164 Кримінального кодексу України та Дніпровським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві було відкрито кримінальне провадження № 12021105040004363 від 11.12.2021. Вказала, що відповідач на зв`язок з дитиною не виходить з 2011 року, не проявляє інтерес до життя своєї ж дитини, не турбується про стан здоров`я, виховання та розвиток дитини, аліменти на утримання дитини не сплачує, точне місцезнаходження відповідача невідоме. Відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно її місця перебування та їх спільної доньки. Нею ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з батьком та прийнятті ним участі у вихованні, що свідчить про фактичну можливість, але вольове небажання відповідачем виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом. Вважає, що нехтування батьківськими обов`язками з боку відповідача принижує гідність дитини, може в подальшому призвести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а позбавлення останнього батьківських прав повністю відповідає інтересам дитини. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.07.2023 відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомлення учасників справи, сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки, зобов`язано Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору в строк до закінчення підготовчого судового засідання. Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками відповідач отримав 28.08.2023, третя особа - 14.08.2023. 05.09.2023 до суду надійшов лист представника третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, у якому просить справу розглядати за відсутності представника. До листа долучив висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 04.09.2023 № 103/6421/41/3. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. Заяв по суті справи від учасників у справі до суду не надійшло. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, у судове засідання викликано сторін у справі та постановлено про вислуховування думки неповнолітньої [PERSON] , [INFO] в порядку ст. 171 СК України. Позивачка, [PERSON] , у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Додатково пояснила суду, що живе з дитиною удвох, має чоловіка, однак останній несе військову службу. Зі сторони відповідача жодного разу не було дій, спрямованих на спілкування з донькою, йому певно не цікаво таке. У перші два місяці після розірвання шлюбу у відповідача було дві зустрічі з донькою, а потім не було жодної. Нею не створювались ніякі перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Спочатку один чи два роки відповідач сплачував аліменти, після рішення про стягнення аліментів, потім у виконавчій службі втратили виконавчий лист і лише потім з адвокатом вдалося поновити виконавче провадження. З 2014 року не отримувала аліменти, проте перед Новим роком у 2021 році відповідач перерахував невелику суму коштів. Про наявність виконавчого провадження відповідачу було відомо, оскільки він офіційно сплачував аліменти. У доньки був номер телефону відповідача, але чи він дійсний невідомо. Відповідач писав їй погрози, але з іншого номеру телефону, ніж той, що був у неї. Щодо сплати відповідачем аліментів перемовин не вела, оскільки відсутнє будь-яке бажання з ним спілкуватися. Вказала, що вони проживають поряд та були випадкові зустрічі, однак при зустрічі відповідач навіть не вітався з дитиною. Так само, і під час розгляду питання Органом опіки щодо позбавлення відповідача батьківських прав, останній навіть не підійшов до дитини. Відповідач, після їх розлучення, давав обіцянки дитині, що прийде та вона його дуже чекала, як цуценя, проте він не приходив, у зв`язку з чим у дитини зникли до нього почуття як до батька. Перед зверненням до суду з цим позовом, вона поспілкувалась з донькою щодо подання такого позову та донька погодилась. У судовому засіданні представниця позивачки [PERSON] - [PERSON] вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити. Вказала, що спільна дитина сторін проживає з матір`ю та перебуває на повному її утриманні. У 2011 році шлюб позивача та відповідача було розірвано. Рішенням суду від 04.07.2011 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, яке перебуває на примусовому виконанні, проте аліменти відповідачем не сплачується. Відповідач не надає коштів на утримання доньки і в добровільному порядку. З моменту подачі даного позову відповідач не вчинив жодної дії, щоб зв`язатися з дитиною або із позивачем. При випадкових зустрічах відповідач навіть не вітався із дитиною. Вже під час розгляду даного позову судом, відповідач надсилав позивачу погрози, нецензурно висловлювався. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні. Вказав, що відповідач до будь-якої відповідальності не притягувався. До 2021 року відповідач сплачував аліменти, він особисто бачив квитанції. Проте, з 2022 року відповідач дійсно не сплачує аліменти, оскільки не може влаштуватися на роботу, бо має проблеми із здоров`ям, відтак несе витрати на лікування. Про доньку відповідач не міг турбуватися, оскільки має погані стосунки з позивачкою, у сторін було важке розлучення. Позицією позивачки є те, що вона бажає виставити у поганому світлі відповідача перед дитиною. Відповідач нікуди не звертався щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, оскільки позивачкою створювались такі умови. У судове засідання відповідач не з`явився, про день та час проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У судовому засіданні неповнолітня [PERSON] , вислуховування думки якої по суті спору проведено за участю представника Служби у справах дітей та сім`ї та за відсутності в залі судових засідань позивача, яка є заінтересованою у справі, пояснила, що є ученицею одинадцятого класу. З 5 років себе пам`ятає, жила вона з мамою та бабусею. Тато тоді ще півроку приходив до неї, а потім - все. Пам`ятає як з мамою йшли від тата - вони сварилися і мама сказала, що йде жити до бабусі, запитала чи йду з нею, відповіла, що так. Бачила батька коли реєстрували місце її проживання, десь приблизно коли їй було 11 років, він мав дати згоду, однак батько її ні обійняв, ні говорив з нею. На засіданні опікунської ради навіть не привітався з нею. Мама дізнавалась її думку перед тим як звернутися до суду з цим позовом, вона погодилась, оскільки з батьком не спілкується, ніяких почуттів до нього не має. Пам`ятає з дитинства, що мама запитувала у батька про спілкування з нею, ніколи йому не забороняла та навіть зараз запитувала про наміри спілкуватися з донькою. Батьку не дзвонила, він теж не дзвонив, навіть після подачі позову. Одного разу, коли їй було 10 років та вона гуляла з хрещеною, то він підійшов привітався і пішов. Зазначила, що з п`яти років живе без батька, тому він їй не потрібен. Рішення про позбавлення батьківських прав є спільним рішенням з мамою, яке вони обговорювали та проти якого вона не заперечує. Вказала, що батька не засуджує, ймовірно, у нього немає бажання спілкуватися. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Муханов А.І, за результатом вислуховування у судовому засіданні думки [PERSON] , зазначив, що порушень при опитуванні дитини не було, за виключенням некоректних запитань представника відповідача, які вчасно були зупинені головуючим. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вислухавши думку дитини, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається із наданих до суду письмових доказів, [PERSON] народилась [INFO] у місті Києві, про що 21.02.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис № 458, батьками якої записані - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та проживає разом із матір`ю, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8, 11). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.06.2011 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено та розірвано шлюб, зареєстрований 04.02.2006 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 165, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 12-13). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.07.2011 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 28.04.2011 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 14-15). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16.07.2015 справі «Мамчур проти України» ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06). Згідно із висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання комісії від 29.08.2023 № 12), комісією було встановлено, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] , перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в червні 2011 року. З того часу неповнолітня [PERSON] постійно проживає з матір`ю [PERSON] , яка самостійно займається її вихованням та утриманням. Батько дитини, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З донькою не проживає з 2011 року, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться її життям та здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, матеріально не допомагає. На засіданні Комісії був присутній батько дитини [PERSON] , заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, однак будь-яких підтверджень щодо участі у вихованні та утримання доньки не надав. Гр. [PERSON] жодного разу не звернувся до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. Це засвідчує, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини (а.с. 43-44). У рішенні ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків». Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час розгляду даного цивільного спору судом було установлено, що відповідач абсолютно самоусунувся від своїх батьківських обов`язків з виховання доньки [PERSON] . Останній упродовж тривалого часу не бере будь-якої участі у вихованні та утриманні дитини, її духовному та фізичному розвитку, становлення її свідомості та сприйняття світу. [PERSON] , якій на час розгляду справи у суду виповнилося 16 років, що є свідомим віком для надання оцінки діям та прийняття свідомих рішень вказала, що звернення до суду з даним позовом її матері є свідомим рішенням, яке відповідає повністю її інтересам. Остання вказала, що батько не вчинив жодних дій, спрямованих хоча б на спілкування з нею, відтак уважає, що він втратив абсолютне бажання брати участь в її житті, що повністю підтверджується обставинами та фактами, встановленими судом в межах розгляду даної цивільної справи. Так, відповідач, не визнаючи позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав відносно доньки та зазначаючи про наміри брати участь у житті доньки, не навів переконливих доводів на противагу аргументів позовної заяви, а також не надав належних та достатніх доказів, що б підтверджували зворотнє. Ба більше, останній виявляючи намір щодо виховання доньки, вже під час розгляду справи судом не вчинив жодних дій щодо участі у житті доньки, що свідчить про абсолютне нехтування останнім батьківським обов`язками, а також інтересами дитини. Наявність бажання, за відсутності будь-яких прямих та непрямих дій, не може свідчити про те, що батько має відповідне волевиявлення, яке буде спрямоване на виконання ним своїх батьківських обов`язків, за відсутності доказів, які б стверджували про зворотнє, зокрема під час судового розгляду даного спору. Зважаючи на викладене, беручи до уваги свідому думку дитини, суд дійшов переконливого висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, оскільки такий захід повністю відповідає інтересам дитини. Судом не було встановлено, що між дитиною та батьком були встановлені тісні зв`язки, розрив яких призведе до звуження існуючих прав та обов`язків батька та дитини. Таким чином, аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності суд доходить висновку, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми та обґрунтованими для позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , громадянина України, батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні позову, у розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: approved