Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість, що виникла на підставі Угоди про надання правової допомоги від 04 червня 2019 року та додаткової угоди №1 від 15 липня 2019 року у розмірі 6 000,00 доларів США, штраф у розмірі 100 доларів США, пеню у розмірі 9 000,00 доларів США; зазначити у рішенні про нарахування пені до моменту виконання рішення за правилами, визначеними судом. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 04 червня 2019 року сторони уклали угоду про надання правової допомоги. У відповідності до додаткової угоди №1 від 15 липня 2019 року, позивач зобов`язався за винагороду, визначену у п. 2 цієї додаткової угоди, надавати відповідачу правову допомогу у межах справи №755/9993/19, а також подальшого супроводження цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням, яким завершиться провадження. Позивач надав відповідачу правову допомогу у вигляді формування правової позиції у справі №755/9993/19, написання відзиву на первісну позовну заяву, написання зустрічної позовної заяви, написання заперечення, участі у всіх судових засіданнях. Провадження у справі було завершене ухваленням рішення по суті спору, яким у задоволенні первісного позову до [PERSON] про стягнення 3 104 583,56 грн відмовлено у повному обсязі. При цьому, зустрічну позовну заяву [PERSON] задоволено шляхом визнання припиненою поруки на підставі договору б/н від 26.04.2017 року, укладеного із [PERSON] . Рішення набрало законної сили 31 березня 2020 року. У відповідності до п. 2 додаткової угоди, винагорода за надання правової допомоги, вказаної у п. 1 цієї додаткової угоди, визначається у розмірі 155 230,00 грн, що еквівалентно 6 000,00 доларів США та підлягає сплаті протягом трьох банківських днів з моменту набрання законної сили судовим рішенням, яким у задоволенні первісного позову до клієнта у межах справи №755/9993/19 буде відмовлено у повному обсязі та/або поруку на підставі договору б/н від 26 квітня 2017 року, укладеного клієнтом із [PERSON] , буде визнано припиненою, та/або провадження у справі щодо клієнта припиниться з інших підстав (закриття, мирова угода, залишення позову без розгляду тощо). Позивач повідомив відповідача про результат розгляду справи, запропонував отримати копію рішення суду, підписати акт надання правової допомоги та сплатити винагороду. Після тривалих усних перемовин було направлено також і письмову претензію з вимогою сплатити винагороду, а також примірники акту для підпису. Однак грошові кошти відповідачем не сплачено. У відповідності до п. 3 додаткової угоди, у випадку несплати коштів у визначений строк клієнт зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 2 800,00 грн, що еквівалентно 100 доларам США та пеню у розмірі 2% від суми боргу за кожен день прострочення. Отже, розмір штрафних санкцій за невиконання грошових зобов`язань станом на 17 червня 2020 року становить: штраф - 100,00 доларів США; пеня - 9 000,00 доларів США. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. (а.с.27-28) Відповідачем копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими документами отримано 02 квітня 2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.31). Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. За наявними у справі доказами судом установлено, що 23 грудня 2015 року [PERSON] видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1963, на підставі рішення Ради адвокатів Харківської області від 23 грудня 2015 року №84 (а.с.18) 04 червня 2019 року сторони уклали угоду про надання правової допомоги, згідно якої сума гонорару визначається додатковими угодами, підписаними сторонами (далі - угода). (а.с.3) 15 липня 2019 року [PERSON] (клієнт) та [PERSON] (адвокат) підписали додаткову угоду №1 до угоди про надання правової допомоги від 04 червня 2019 року (далі - додаткова угода), за умовами якої адвокат зобов`язався за винагороду, визначену у п. 2 цієї додаткової угоди, надавати клієнту правову допомогу у вигляді складання та подання зустрічної позовної заяви до Дніпровського районного суду міста Києва у межах справи №755/9993/19 або позову, поданого іншим шляхом, про припинення (визнання припиненим) договору поруки б/н від 26 квітня 2017 року, укладеного клієнтом із [PERSON] , а також подальшого супроводження цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням, яким завершиться провадження (п.1 додаткової угоди). (а.с.4) Згідно п. 2. додаткової угоди, винагорода за надання правової допомоги, вказаної у п. 1 цієї додаткової угоди, визначається у розмірі 155 230,00 грн, що еквівалентно 6 000,00 доларів США та підлягає сплаті протягом 3 банківських днів з моменту набрання законної сили судовим рішенням, яким у задоволенні первісного позову до клієнта у межах справи №755/9993/19 буде відмовлено у повному обсязі та/або поруку на підставі договору б/н від 26 квітня 2017 року, укладеного клієнтом із [PERSON] , буде визнано припиненою, та/або провадження у справі щодо клієнта припиниться з інших підстав (закриття, мирова угода, залишення позову без розгляду тощо). Відповідності до п. 3 додаткової угоди, у випадку несплати коштів у визначений строк клієнт зобов`язаний сплатити адвокату штраф у розмірі 2 800,00 грн, що еквівалентно 100 доларам США та пеню у розмірі 2% від суми боргу за кожен день прострочення. Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»). Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року у справі №755/9993/19 позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Фіш», [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Фіш» на користь [PERSON] суму боргу за договором безпроцентної позики № 3 від 26 квітня 2017 року станом на 12 червня 2019 року у розмірі 1 000 000 (один мільйон) грн. 00 коп., інфляційні втрати за період з 15 травня 2018 року по 12 червня 2019 року у розмірі 102 200 (сто дві тисячі двісті) грн. 00 коп., три проценти річних за період з 15 травня 2018 року по 12 червня 2019 року у розмірі 32 383 (тридцять дві тисячі триста вісімдесят три) грн. 56 коп. та пені за період з 15 травня 2018 року по 12 червня 2019 року у розмірі 1 000 000 000 (один мільйон) грн. 00 коп. В решті позовних вимог відмовлено. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Фіш» про визнання поруки припиненою задоволено повністю. Визнано поруку за договором поруки від 26 квітня 2017 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язання за договором безпроцентної позики № 3 від 26 квітня 2017 року припиненою. Вирішено питання про стягнення судових витрат по сплаті судового збору. (а.с.5-12) За змістом вказаного рішення: «…22 жовтня 2019 року протокольною ухвалою суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Фіш» про визнання поруки припиненою прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Фіш», [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. …» «…Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.» Вказане рішення суду в апеляційному та касаційному порядку не переглядалось, набрало законної сини. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон). За положеннями пункту 4 статті 1, частин 3 та 5 статті 27 Закону договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону). Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно із частиною 1 статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 Закону). Відповідно до частини 5 статті 27 Закону, зміст договору про надання правничої допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Відповідно до положень статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення. Отже, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 903 ЦК України, визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина 5 статті 626 ЦК України). Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина третя статті 6 ЦК України). Принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України полягає у наданні сторонам права на власний розсуд реалізувати, по-перше, можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору), по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом. Сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини, лише у випадках якщо: 1) існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; 2) заборона випливає із змісту акта законодавства; 3) така домовленість суперечить суті відносин між сторонами. Під вимогами положень актів цивільного законодавства, від яких сторони в договорі не можуть відступити, слід розуміти імперативні приватно-правові (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 504/3770/15 (провадження № 61-5699св22). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці, під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади згідно яких здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість, добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (див.: постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша статті 629 ЦК України). У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див.: постанову Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду нагадує, що у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частини перша, друга статті 530 ЦК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Диспозитивність - один з базових принципів судочинства,

Outcome: partial