Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

13 березня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просить збільшити розмір аліментів, стягуваних з [PERSON] згідно з рішень-ням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2015 року по справі № 359/159/15-ц, з 600 гривень щомісячно до частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Городнянського районного суду Чернігівської області. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 03 січня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач сплачує аліменти, заборгованість відсутня. У зв`язку з покращенням матеріального становища відповідача та враховуючи невід повід-ність законодавчо гарантованому розміру аліментів, позивач вважає, що наявні підстави для збільшення розміру аліментів. Ухвалою суду від 10 квітня 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомленням. Сторонам роз`ясне-но права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 16 травня 2023 року від представника відповідача адвоката Гур`євої Л.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач не погоджується з обґрунтуванням позову та просить відмовити у його задоволенні. Так, відповідач сумлінно виконував рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2015 року зі сплати аліментів, заборгованість відсутня. Крім того, покращення матеріального стану у відповідача після ухвалення рішення суду не відбулось. Відповідно рішення Городнян-ського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2023 року з [PERSON] на користь [PERSON] , у зв`язку з навчанням в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2022 року і до серпня 2025 року. Крім того, з 04 січня 2017 року відповідач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Через збройну агресію росії проти України відповідач разом з родиною був змушений покинути місце свого постійного проживання в м. Краматорськ Донецької області. З 04 липня 2022 року набув статус внутрішньо переміщеної особи, та на даний час не працює. Дружина відповідача також не працює, має проблеми з здоров`ям. У зв`язку з чим, змушена постійно курси лікування та обстеження, має дієтичне харчування, що тягне для родини значні матеріальні затрати. Крім того, відповідач є батьки пенсіонери, які потребують матеріальної допомоги з боку відповідача. Представник [PERSON] враховуючи, що відсутні обставини які слугували б підставою для збільшення розміру аліментів, просила відмовити у задоволенні позову. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість позивач направила до суду заяву, якою просила розгляд справи проводити у її відсутність, на позові наполягає та просить задовольнити. Представник відповідача також направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнала, з підстав викладених у відзиві. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши заяви позивача та представника відповідача, а також докази, наявні в матеріалах справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2\~передбачено, що відповідно ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ ч.\~1\~ст.\~4,\~ч.\~1\~ст.\~5\~ ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ст. 13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.12,\~81,\~89\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони 12 вересня 2008 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №1521, зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 24 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області. 16 березня 2015 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 600 грн. щомісячно. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 51 Конституції України\~та\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами статті 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визна-чений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 1 - 3 ст. 181 СК України). В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі за № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За роз`ясненнями, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімей-ного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Отже, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3 ст.\~182 СК України). Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно практики Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 04 липня 2022 року№6117-5001827670. На даний час [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 55) та має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією (повторного) свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 13 лютого 2020 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідач проживає в [ADDRESS] . Офіційно не працевлаштований. Докази протилежного суду не надані. Неповнолітній [PERSON] навчається у 6 класі Бориспільського навчально-виховному комплексі «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» імені К.Могилка, що підтверджується довідкою виданою БНВК «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» імені К.Могилка (а.с. 14). [PERSON] \~проживає тазнаходиться на утриманні позивача [PERSON] , вказане встановлено рішенням Бориспільським міськрайонним судом Київської області від 16 березня 2015 року, та сторонами не оспорюється. Крім того, судом встановлено, що рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2023 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду до серпня 2025 року (а.с. 49-53). [PERSON] скористалася своїм правом на отримання аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , від відповідача у примусовому порядку на виконання рішення суду. Суд, з урахуванням встановленого судовим рішенням розміру аліментів (600 грн. 00 коп.) та зважаючи на зростання вартості життя, у зв`язку з чим витрати позивача\~на утримання дитини збільшуються, приходить переконання, що визначений судом\~розмір аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] є недостат-нім для матеріального забезпечення дитини. В свою чергу, відповідач зобов`язаний виконувати обов`язок по утриманню дитини нарівні з позивачкою. Зважаючи на це, суд погоджується з доводами позивача, що у зв`язку з суттєвим збільшенням вартості життя, розмір аліментів, які на даний час сплачує відповідач у розмірі 600 грн. 00 коп., не може в повній мірі забезпечити належний рівень піклування про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З огляду на встановлені судом обставини та те, що на утриманні відповідача знаходяться сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на утримання якого відповідач сплачує аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку, а на утримання сина [PERSON] , [INFO] тільки у розмірі 600 грн. 00 коп. щомісячно, відповідно діти перебувають не у однаковому положенні та, на думку суду, права та інтереси [PERSON] на утримання якого отримує аліменти позивачка [PERSON] порушуються, а тому мають бути збільшеними. В той же час, при вирішенні заявленого спору суд керується правилами частини 2 ст. 182 СК України, відповідно якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, при виконанні рішення суду необхідно застосувати правила ч. 2 ст. 182 СК України щодо обмеження розміру аліментів у частині нижчої межі 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно, приймаючи до уваги загальні правила щодо визначення часток аліментів на одну дитину, суд приходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] у спосіб зміни розміру аліментів, які остання отримує на утримання сина від відповідача з 600 грн. 00 коп. щомісячно до 1/8 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи на всі обставини в сукупності, суд приходить переконання про допустимість зміни розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь\~\~ [PERSON] та утримання сина [PERSON] визначивши аліменти в розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо погіршення матеріального становища та неможливість сплачувати аліменти на утримання дитини в більшому розмірі, оскільки доказів протилежного до суду не подано, як і не надано доказів з податкових органів про отримувані ним доходи наразі в порівнянні з роком, у якому судом присуджено виплату аліментів на сина [PERSON] .. З роз`яснення, викладеного Пленумом Верховного Суду України у п.23 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за № 5 від 15 травня 2006 року вбачається, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У зв`язку з цим, розмір аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , який визначений даним судовим рішенням, підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача, починаючи з дня набранням даним судовим рішенням законної сили. Враховуючи наведене та

Outcome: partial