Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

11.09.2023 року позивач ТзОВ «Кей-Колект» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Свій позов мотивує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.08.2012 року у цивільній справі №0308/10331/12 стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11392859000 від 10.09.2008 року в розмірі 29563, 13 дол. США, що еквівалентно 236283, 31 грн, з яких: прострочений борг -202233, 03 грн., прострочені проценти -29518, 54 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом -2109, 44 грн., пеня за несвоєчасне погашання заборгованості по процентам -2422, 30 грн. 11.06.2012 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТзОВ «Кей Колект» був укладений договір факторингу № 4 та договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за якими право вимоги за кредитним договором № 11392859000 від 10.09.2008 року, у тому числі і за договором поруки, перейшло до ТзОВ «Кей-Колект». Позивач зазначає, що відповідач заборгованість за кредитним договором та рішенням суду не погасив, у зв`язку з чим, на підставі положень ст.625 ЦК України, позивач за період з 31.08.2020 року по 30.08.2023 року нарахував 3% річних у розмірі 21258, 97 грн., а також за період з 01.09.2020 року по 31.07.2023 року інфляційні втрати у розмірі 118657, 46 грн., які просить стягнути з відповідача. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачі щодо задоволення позову заперечували. Зазначили, що немає жодних правових підстав для стягнення з них 3% річних та інфляційни втрат. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.08.2012 року у цивільній справі №0308/10331/12 стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11392859000 від 10.09.2008 року в розмірі 29563, 13 дол. США, що еквівалентно 236283, 31 грн, з яких: прострочений борг -202233, 03 грн., прострочені проценти -29518, 54 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом -2109, 44 грн., пеня за несвоєчасне погашання заборгованості по процентам -2422, 30 грн. 11.06.2012 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТзОВ «Кей Колект» був укладений договір факторингу № 4 та договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за якими право вимоги за кредитним договором № 11392859000 від 10.09.2008 року, у тому числі і за договором поруки, перейшло до ТзОВ «Кей-Колект». Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачі не у повному обсязі виконують рішення суду, з них на користь позивача слід стягнути 3% річних. За основну при розрахунку суд бере заборгованість, яка стягнута судом саме за тілом кредиту у розмірі 202233, 03, оскільки нарахування 3% річних на договірні відсотки та пеню, які також були стягнуті рішенням суду, чинним законодавством не передбачено. Суд зазначає, що договірні відсотки за користування кредитними коштами, не є грошовим зобов`язанням, в розумінні ст.625 ЦК України, а є винагородою кредитора за правомірне користування боржником позикою (кредитом), згідно приписів ст.ст.536, 1048 ЦК України. А неустойка у формі пені є одним із способів забезпечення виконання зобов`язання (ст.549 ЦК України), тобто, також не входить до складу основного зобов`язання, і на неї не можуть нараховуватися 3% згідно правил ст.625 ЦК України. Що стосується періоду розрахунку, суд зазначає що відсутні правові підстави для нарахування 3% річних починаючи із дня введення на території України воєнного стану (24 лютого 2022 року), оскільки відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи використання позивачем невірних даних для розрахунку, тому суд здійснює самостійний розрахунок 3% річних починаючи з 31.08.2020 року по 23.02.2022 року, беручи за основу для нарахування заборгованість за тілом кредиту у 202233, 03 грн. Розрахунок здійснюється за формулою: Сума процентів = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума з 31.08.2020 до 31.12.2020 202233, 03 x 3 % x 123 : 366 : 1001232038, 91 з 01.01.2021 до 23.02.2022 202233, 03 x 3 % x 419 : 365 : 1004196964, 57 Всього 3% річних 9003, 48 грн. Отже, суд задовольняє позовні вимоги частково та стягує солідарно з відповідачів на користь позивача 3% річних, які розраховані за період з 31.08.2020 року по 23.02.2022 року, у розмірі 9003, 48 грн. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення 3% річних необхідно відмовити за безпідставністю. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, суд зазначає, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 130/2604/18. Оскільки грошове зобов`язання відповідачів перед позивачем було визначено в іноземній валюті - доларах США, інфляційні втрати, передбачені ст.625 ЦК України, в даному випадку не можуть бути застосовані, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід також відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у розмірі 172, 71 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог (2684 х (9003, 48 / 139916, 43), підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: partial