Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Долинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою, в якій просить: розірвати шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований виконавчим комітетом Кулачківської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, про що 07.05.2013 складено відповідний актовий запис №4; неповнолітню дочку, [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з нею , матір`ю дитини; після розірвання шлюбу її прізвище просить змінити на дівоче « [PERSON] »; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] в розмірі 3000 грн щомісячно з урахуванням індексації, до досягнення нею повноліття; допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць; судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору стягнути з відповідача, [PERSON] на її користь. Свої вимоги мотивує тим, що 07 травня 2013 року між нею, [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Кулачківської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, про що складено відповідний актовий запис №4. За час перебування у шлюбі вона народила дочку, [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного. На підставі цього в сім`ї постійно відбувалися сварки, а в останній час і бійки, які призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми і вона з дочкою були змушені переїхати проживати до її знайомих в с. Гошів Калуського району. Оскільки фактичні шлюбні відносини з відповідачем зжили себе у часі, і вони повністю припинили сімейні стосунки та не мають взаємних почуттів як подружжя, вважає, що розірвання їх шлюбу буде правильним кроком, адже кожен з них буде мати можливість створити нову сім`ю. Впевнена, що надання строку на примирення не виправить стан їх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, тому це лише погіршить стан її відносин з відповідачем та продовжить їх перебіг у часі. Можливості зберегти сім`ю немає. Щодо розподілу спільного майна на даний час спору немає. Також батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Їй не відомо чи відповідач має офіційні доходи в Україні, знає тільки, що час від часу він заробляє тим, що встановлює та ремонтує покрівлі на будинках громадян. Також їй не відомо чи платить відповідач аліменти, чи має стягнення по виконавчих документах, чи має інших неповнолітніх дітей, чи перебувають на його утриманні батьки та інші непрацездатні особи. Враховуючи, що відповідач є чоловіком молодого та працездатного віку, має можливість працювати та отримувати доходи, вважає за необхідне просити суд присудити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно з урахуванням індексації, до досягнення дитиною повноліття з дня звернення до суду з цим позовом (а.с.1-4). Позивачка [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зіславшись на вищевикладені обставини. Категорично настоює на розірванні шлюбу. Просила позов задоволити, не заперечила проти винесення заочного рішення . Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, причину своєї неявки не повідомив , хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом , про що свідчать оголошення на офіційному сайті Долинського районного суду про виклик в судове засідання (а.с. 24) , та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 18,25). У встановлений судом строк, відзиву на позовну заяву відповідач не надав. Враховуючи те, що відповідачем [PERSON] , у встановлений законом строк відзиву на позовну заяву до суду не подано, суд, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів . Cуд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов, належить до задоволення, виходячи з наступного: Ч.3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути подано одним із подружжя. У відповідності до вимог ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Повторне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8) свідчить про те, що між [PERSON] та [PERSON] , 07 травня 2013 року був укладений шлюб зареєстрований виконавчим комітетом Кулачківськї сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, актовий запис №4. Прізвища після реєстрації шлюбу : чоловіка " [PERSON] ", дружини " [PERSON] ". За час спільного проживання у сторін [INFO] народилася донька, [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] а.с.9) . Відповідно до довідки №78 виданої Кулачківською сільською радою Снятинського району Івано-Франківської області про реєстрацію місця проживання від 03.04.2019 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно акту обстеження №152 від 27.10.2023 складеного старостою Гошівського старостинського округу Диндин І.В. при обстеженні у гр. [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] встановлено, що зі слів заявника та за підтвердженням сусідів, в даному домоволодінні [PERSON] не зареєстрована, але фактично на даний час проживає зі своєю дочкою [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що привело до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім`ї. Позивачка не бажає зберегти сім`ю, оскільки вони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту , їх сім`я розпалася, вони проживають окремо. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Беручи до уваги волевиявлення позивачки щодо розірвання шлюбу, а також те, що внаслідок розірвання шлюбу права сторін по справі та їх дитини порушені не будуть, суд вважає за доцільне заяву про розірвання шлюбу задоволити. Вирішуючи заяву позивачки про визначення місця проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Відповідно до положень ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Суд, враховуючи вік дитини: [PERSON] - 9 років , те що дитина проживає разом з мамою за адресою: [ADDRESS] та повністю перебуває на її утриманні, дійшов до висновку, що після розірвання шлюбу неповнолітню дитину [PERSON] слід залишити із позивачкою, з якою вона на даний час фактично проживає. Стосовно вимог позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини, суд приходить до наступного висновку: Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції , передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ст.183 СК України визначено, що у випадку, коли платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу отримує в натурі, або за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, дочка сторін по справі перебуває на утриманні позивачки . Офіційних даних про працевлаштування відповідача, суду не надано. Позивачка у відповідності до ч.3 ст.181 СК України скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про стягнення аліментів, шляхом їх присудження у твердій грошовій сумі. Крім того, Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивачка бажає скористатися такою можливістю. Відповідно до положень ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки утримання неповнолітньої дитини є обов`язком батьків, а відповідач [PERSON] , добровільно не надає матеріальну допомогу в необхідному розмірі, хоча може її надавати, позов [PERSON] , про стягнення аліментів підлягає до задоволення. Визначаючи розмір аліментів судом враховується матеріальне становище позивачки [PERSON] , матеріальне становище відповідача [PERSON] , те, що він не працевлаштований, не має стабільного доходу, відсутність у нього інших утриманців, яких він зобов`язаний утримувати у відповідності до вимог Закону, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, та приходить до висновку, що з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» , ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки: [PERSON] , [INFO] у розмірі 3000,00 грн щомісячно. Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. За таких обставин, суд вважає, що сплачений позивачкою судовий збір в сумі 1073,60 грн при поданні позову до суду про розірвання шлюбу , слід стягнути з відповідача. Крім того, позивачка, при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1073,60 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105, 110, 112, 180-182, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved