Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~В липні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Позовні вимоги мотивує тим, що з 2001 року вона є власником жилого будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,0574 га, кадастровий номер 3224987201:01:003:0001. На цій же земельній ділянці розташований також, гараж, який збудований в 1975 році ще попереднім власником. Відповідачка є власником жилого будинку [ADDRESS] з 1985 року. Присадибна земельна ділянка перебувала в її користуванні. Право власності на земельну ділянку площею 0,0984 га [PERSON] отримала 17.03.2021, кадастровий номер 3224987201:01:003:0247. На земельній ділянці домоволодіння [ADDRESS] розташована господарська будівля-хлів, побудована попереднім власником в 1957 році. Зазначені домоволодіння є суміжними, присадибні земельні ділянки мають спільну межу. Фактична межа між ділянками [ADDRESS] (належить [PERSON] ) та [ADDRESS] (належить [PERSON] ) проходить по стіні належного [PERSON] господарської будівлі (хліву) та далі навколо належного [PERSON] гаража з відступом від стіни 1,46 м. та 1,31 м. Такий порядок користування земельними ділянками існував десятки років і підтверджений встановленим парканом, який їх розділяє та був побудований попередніми власниками цих домоволодінь в нинішніх межах і його розташування не змінювалося. Проте, при внесенні відомостей про координати земельних ділянок до бази Державного земельного кадастру були допущені технічні помилки. Внаслідок невідповідності координат земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] їх фактичним координатам в натурі (на місцевості) частина (площею 1,65 кв.м.) гаража [PERSON] розташована на земельній ділянці [PERSON] , а частина (площею 4,42 кв. м) господарської будівлі хліву [PERSON] розташована на земельній ділянці [PERSON] . Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19.07.2017, залишеним без змін Постановою ВСУ від 27.11.2019, позо [PERSON] задоволено частково та зобов`язано [PERSON] демонтувати паркан, що знаходиться на земельній ділянці [PERSON] по [ADDRESS] та зобов`язано [PERSON] відновити межу, яка поділяє земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS] . Позивач зазначає, що для того, щоб виконати рішення суду і «відновити» межу між будинковолодіннями [ADDRESS] та [ADDRESS] у відповідності до кадастрового плану, необхідно перенести стіну господарської будівлі (хліву), що перебуває у власності [PERSON] , адже його частина площею 4,42 кв.м. знаходиться на належній позивачці земельній ділянці, а також, відповідно до норм ДБН господарська будівля сусідського будинковолодіння повинна розташовуватись на відстані від межі не менше 1 метра. Господарська споруда (хлів), що є частиною належного відповідачці домоволодіння, частково розміщується на земельній ділянці позивачки. Оскільки відповідачка [PERSON] самовільно зайняла частину земельної ділянки, яка перебуває у власності позивачки, і в добровільному порядку не виявляє бажання переносити стіну своєї господарської будівлі (хліву), то порушене право позивачки як власника цієї ділянки підлягає захисту в судовому порядку. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2021 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 22.09.2021 відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою повністю та стягнути з позивача на користь відповідачки понесені нею судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень. Ухвалою суду від 26 листопада 2021 року провадження у справі зупинено в зв`язку з призначенням судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою судді від 07 лютого 2022 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 08 червня 2022 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 15 червня 2023 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 04 липня 2023 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] , яка померла [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 07 листопада 2023 року у задоволенні заяви [PERSON] про закриття провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] (правонаступник [PERSON] ) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено. 24 листопада 2023 року відповідач [PERSON] подала до суду письмові пояснення, в яких просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача адвокат Мельник Т.О. підтримала позовні вимоги, просила задовольнити. \~ \~ \~ \~ Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день розгляду справи повідомлена належним чином, направила письмову заяву про розгляд справи в її відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до договору дарування посвідченого державним нотаріусом Левченко Г.І. 21.03.2001, з 2001 року [PERSON] є власником жилого будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,0574 га, кадастровий номер 3224987201:01:003:0001 (а.с.11). На цій же земельній ділянці розташований також, гараж, який збудований в 1975 році ще попереднім власником, що підтверджується довідкою Фастівського БТІ (а.с.17). Станом на 11.06.2021 відповідачка [PERSON] ( правонаступник [PERSON] ) є власником земельної ділянки кадастровий номер 3224987201:01:003:0247 площею 0,0984 га за адресою : [ADDRESS] . В обґрунтування позову, позивач зазначає, що зазначені домоволодіння є суміжними, присадибні земельні ділянки мають спільну межу та фактична межа між ділянками [ADDRESS] (належить [PERSON] ) та [ADDRESS] (належить [PERSON] ) проходить по стіні належного [PERSON] господарської будівлі (хліву) та далі навколо належного [PERSON] гаража з відступом від стіни 1,46 м. та 1,31 м. Такий порядок користування земельними ділянками існував десятки років і підтверджений встановленим парканом, який їх розділяє та був побудований попередніми власниками цих домоволодінь в нинішніх межах і його розташування не змінювалося. Проте, при внесенні відомостей про координати земельних ділянок до бази Державного земельного кадастру були допущені технічні помилки. Внаслідок невідповідності координат земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] їх фактичним координатам в натурі (на місцевості) частина (площею 1,65 кв.м.) гаража [PERSON] розташована на земельній ділянці [PERSON] , а частина (площею 4,42 кв. м) господарської будівлі хліву [PERSON] розташована на земельній ділянці [PERSON] . Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19.07.2017, залишеним без змін Постановою ВСУ від 27.11.2019, позо [PERSON] задоволено частково та зобов`язано [PERSON] демонтувати паркан, що знаходиться на земельній ділянці [PERSON] по [ADDRESS] та зобов`язано [PERSON] відновити межу, яка поділяє земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS] . Позивач зазначає, що для того, щоб виконати рішення суду і «відновити» межу між домоволодіннями [ADDRESS] та [ADDRESS] у відповідності до кадастрового плану, необхідно перенести стіну господарської будівлі (хліву), що перебуває у власності [PERSON] ( [PERSON] ), адже його частина площею 4,42 кв.м. знаходиться на належній позивачці земельній ділянці, а також, відповідно до норм ДБН господарська будівля сусідського домоволодіння повинна розташовуватись на відстані від межі не менше 1 метра. Господарська споруда (хлів), що є частиною належного відповідачці домоволодіння, частково розміщується на земельній ділянці позивачки. Отже, позивач вважає, що відповідачка [PERSON] ( [PERSON] ) самовільно зайняла частину земельної ділянки, яка перебуває у власності позивачки, і в добровільному порядку не виявляє бажання переносити стіну своєї господарської будівлі (хліву), то порушене право позивачки як власника цієї ділянки підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися своїм майном. Згідно з положеннями ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач має право на звернення до суду з позовом про усунення будь-яких порушень його прав на користування земельною ділянкою, а також на відшкодування збитків. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. З метою підтвердження або спростування зазначених сторонами обставин, за клопотанням позивача було призначено судову земельно-технічну експертизу. Відповідно до висновку проведеної судової земельно-технічної експертизи № 1-28/01 від 28.01.2022 (а.с.168-186) господарська будівля (хлів), яка є частиною садиби [ADDRESS] , що перебуває у власності [PERSON] частково розташовується на земельній ділянці з кадастровим номером 3224987201:01:003:0001. Інша частина господарської будівлі (хліву) розташовується на земельній ділянці з кадастровим номером 3224987201:01:003:0247. Площа господарської будівлі (хліву) в межах земельної ділянки з кадастровим номером 3224987201:01:003:0001 складає 4.5 кв.м., в межах земельної ділянки з кадастровим номером 3224987201:01:003:0247 складає 21.5 кв.м. На Додатку №1, №2 до висновку лініями чорного кольору позначені межі земельних ділянок з кадастровими номерами 3224987201:01:003:0001 та 3224987201:01:003:0247, лініями червоного кольору позначені межі фактичного розташування господарської будівлі (хліву), штриховкою жовтого кольору позначена площа господарської будівлі (хліву) в межах земельної ділянки з кадастровим номером 3224987201:01:003:0001, штриховкою блакитного кольору позначена площа господарської будівлі (хліву) в межах земельної ділянки з кадастровим номером 3224987201:01:003:0247. Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт зайняття відповідачем земельної ділянки позивачки площею 4,5 кв.м. під господарську будівлю (хлів) зокрема, висновком експерта за результатами проведення земельно- технічної експертизи в даній справі. Як вбачається із конфігурації належної позивачці земельної ділянки господарська будівля (хлів), що належить відповідачці, займає частину земельної ділянки позивачки в самому вузькому місці і перешкоджає вільному проходу- проїзду до житлового будинку (а.с.188). З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку по обґрунтованість та доведеність позову в цій частині, а тому слід зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належної [PERSON] 9 на праві власності земельною ділянкою площею 0,0574 га за адресою [ADDRESS] шляхом перенесення власним коштом збудованої на ній господарської будівлі (хліву) на відстань 1 метра від межі згідно кадастрового плану земельної ділянки [PERSON] та зобов`язати її відновити межу, яка поділяє земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS] згідно кадастрових планів земельних ділянок. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. Так, позивач оцінює немайнову шкоду в розмірі 50\~000 гривень, при цьому зазначає, що шкода полягає у спричиненні їй перешкод в користуванні власністю, а саме земельною ділянкою, що призвело до втрат немайнового характеру: проблематизації життя її родини, психотравмування, моральних переживань, порушення нормальних життєвих зв`язків, звичок і бажань. Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу суд виходить із положень ст. 23 ЦК України, яка вказує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з роз`ясненням постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 9 вищевказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір компенсації моральної шкоди залежить від характеру діяння особи, яка її заподіяла, а також від негативних наслідків через порушення немайнових прав позивача. Оскільки вимоги про спричинення моральної шкоди, які на переконання позивача полягали у проблематизації життя її родини, психотравмуванні, моральних переживань, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, звичок і бажань є необґрунтованими та недоведеними і позивач не надала жодного належного доказу заподіяння їй моральної шкоди, тому за таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачу в цій частині позову. Щодо відшкодування судових витрат, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню з урахуванням часткового задоволення позову, витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 923 гривні та витрати пов`язані з проведенням експертизи в сумі 18\~900 гривень згідно квитанції від 10.01.2022 (а.с.8 т.2).

Outcome: partial