Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

В червні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінпром Маркет», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., старший державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лашина О.О., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в травні 2023 року у нього були заблоковані банківські рахунки, через мобільний додаток «Дія» він дізнався про існування виконавчого провадження №65976953. З постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що боржником в даному виконавчому провадженні є [PERSON] , [INFO] . Загальна сума, яка підлягає стягненню за виконавчим провадженням №65976953 складає 9346,00 грн. Стягувачем є ТОВ «Фінпром Маркет» на підставі виконавчого напису №13720 від 18.03.2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. До моменту заблокування банківського рахунку позивачу не було відомо щодо наявності у нього будь-якої заборгованості, жодних договорів позики ним не підписувалося, жодних претензій не надходило. Відповідно до виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. №13720 від 18.03.2021 року оспорювана заборгованість виникла на підставі Договору позики №1210457 від 26.08.2019 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем. ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за Договором позики №1210457 від 26.08.2019 року на підставі договору факторингу №23/12/20 від 23.12.2020 року, укладеного між ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Авентус Україна». ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» відступило право вимоги на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», яке відступило право вимоги на користь ТОВ «Фінпром Маркет», відповідно до договору факторингу №24122020-ФК від 24.12.2020 року. Позивач вказує, що вважає виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням вимог ст.87 Закону України «Про нотаріат», Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, тому він є таким, що не підлягає виконанню. З огляду на вказане, просить суд визнати виконавчий напис №13720 від 18.03.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості на загальну суму 9346,00 грн., таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з ТОВ «Фінпром Маркет» на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5500 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду сповіщений належним чином. Представник ТОВ «Фінпром маркет» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив. 14.06.2023 року представник ТОВ «Фінпром Маркет» надав суду заяву про визнання позовних вимог, в якій просить задовольнити позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 537 грн. та судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 268,40 грн. (а.с.33). Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань по справі суду не надав. Третя особа - старший державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лашина О.О. в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду сповіщена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.2 ст.281 ЦПК Українирозгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 18.03.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис за №13720, відповідно до якого запропоновано стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінпром маркет», якому ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №24122020-ФК від 24.12.2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №23/12/20 від 23.12.2020 року, якому в свою чергу, ТОВ «Авентус Україна» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №21012020 від 21.01.2020 року, відступило право вимоги за кредитним договором №1210457 від 26.08.2019 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , за період з 20.01.2020 року по 18.03.2021 року включно загальну суму у розмірі 8250,50 грн. (а.с.13). Постановою про відкриття виконавчого провадження від 06.07.2021 року старшим державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лашиною О.О. відкрито виконавче провадження №65976953 про примусове виконання виконавчого напису №13720, вчиненого 18.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення боргу з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» у розмірі 8250,50 грн. (а.с.9). Також, постановою про арешт коштів боржника від 20.08.2021 року старшим державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лашиною О.О. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також, на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/ або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику (а.с.12). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вказаним Переліком передбачене стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стяґувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Однак, відповідач ТОВ «Фінпром Маркет» та третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. не надали суду належних доказів, які підтверджують наявність заборгованості за кредитом. Відповідач доказів надання приватному нотаріусу документів, визначених Переліком та необхідних для вчинення виконавчого напису суду також не надав. Також, відсутні докази належного направлення відповідачем й отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Отже, відповідачем не надано суду доказів надсилання вимоги про усунення порушень і не надано документів, що підтверджують безспірність заявленої до стягнення суми заборгованості. Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Вищевказану правову позицію було також підтримано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.09.2021 року по справі № 910/10374/17. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 18.03.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14. Враховуючи положення ст. 88 Закону України «Про нотаріат» на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису він повинен був перевірити правомірність вимог стягувача за вимогами в повному обсязі в тому числі і строки давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині. В зв`язку з зазначеним, суд вважає, що вимоги [PERSON] до ТОВ «Фінпром Маркет», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., старший державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лашина О.О. щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на надання професійної правничої допомоги, пов`язаної з розглядом справи, суд виходить з положень ст.133 ЦПК України, відповідно до яких, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог тощо. Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п.95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Ізотовою О.О. надало професійну правничу допомогу позивачу, що підтверджується ордером серії ВН від 02.06.2023 року, договором №01/06-2023 про надання правової допомоги від 02.06.2023 року, додатком №1 до договору про надання правової допомоги від 02.06.2023 року (а.с.14-15, 18). Представник позивача на підтвердження суми витрат на правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн. надав суду довідку від 02.06.2023 року, оформлену власноручно (а.с.16). Таким чином, представником позивача не надано суду документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). Згідно із ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)\~поведінку сторони\~під час\~розгляду справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи,\~зокрема,\~подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження\~або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Враховуючи викладене, оскільки витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5500,00 грн. не підтверджені належними та допустимими доказами, враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнав, суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог, співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом обсягу робіт (наданих послуг). Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до\~ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ТОВ «Фінпром Маркет», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., старший державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лашина О.О., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягає задоволенню. Згідно ч. 1, 2 ст.\~133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ст. 4\~Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.\~За подання до суду позовної заяви фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У відповідності до п. 13 ч. 1 ст.\~5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 13.02.2020 року, згідно якого позивач має право на пільги, передбачені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, посвідчення безтермінове і діє на всій території України (а.с.7). Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За правилами ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до вимог ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави 50 відсотків судового збору (537,00 грн.) за подання позовної заяви, та 50 відсотків судового збору (268,40 грн.) за подання заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved