Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

08 травня 2023 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . У позові він зазначив, що з моменту народження піклується про дитину він зі своєю матір`ю [PERSON] . Відповідачка поводиться із дитиною агресивно. Позивач зазначає, що на час звернення з цим позовом відповідачка виїхала за кордон, залишивши дитину. В квартирі, де мешкає позивач, створені умови для проживання дитини. Також позивач має у власності автомобіль та може здійснювати перевезення дитини. Вважає, що дитина повинна проживати із ним, оскільки він забезпечує їй належні умови життя. В ході розгляду справи відповідачка [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за місцем її проживання: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона доглядала за дитиною після народження до досягнення нею трирічного віку, відвідувала з дитиною лікарів, водила дитину до басейну. Після виходу на роботу у вільний час приділяла час для прогулянок з дитиною. Між нею та дитиною теплі та люблячі стосунки. З 13 травня 2023 року вона позбавлена можливості проживати за місцем реєстрації внаслідок дій [PERSON] , який у її відсутність вивіз її речі з квартири, замінив замки на вхідній двері та позбавив її можливості будь-якого спілкування з дитиною. Вона забезпечена житловим умовами, працевлаштована та має постійний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи, має всі можливості для забезпечення та виховання дитини. За таких обставин, на її думку, дитині буде краще проживати разом з нею. У відзиві на позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] просить відмовити у задоволенні його позовних вимог посилаючись на їх безпідставність. Так, [PERSON] зазначає, що [PERSON] свідомо спотворює факти на свою користь створюючи образ «гарного батька», проте водночас забороняв їй бачитись й спілкуватись з дитиною з 13 травня 2023 року. З вказаної дати [PERSON] фактично відібрав у неї дитину і протягом майже двох місяців не дозволяв їй бачити сина. [PERSON] стверджує, що вона не залишала дитину, виїхала до Румунії навідати батька, який перебуває на лікуванні, а протиправні дії [PERSON] стали підставою для звернення до поліції, з метою повернення дитини, які в свою чергу порадили їй вирішувати спірні питання в суді. Відзиву та/або пояснень на позовні вимоги [PERSON] від [PERSON] до суду не надходило. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Трусов А.С. в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Вимоги [PERSON] за зустрічною позовною заявою не визнали, просили відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Івкова Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом не визнали, просили відмовити у задоволенні позову щодо визначення місця проживання дитини з батьком. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали у повному обсязі, просили суд визначити місце проживання дитини з матір`ю. Третя особа Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області подали до суду висновок щодо недоцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком та просили розглядати справу без участі представника. Суд, заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що з 21 липня 2017 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та їх малолітній син [PERSON] проживали разом у квартирі за адресою: [ADDRESS] . КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , поставлено діагноз: гіперкінетичний розлад поведінки з елементами аутоагресії та розладом рецептивно-експресивного мовлення. Рекомендовано нагляд психіатра, тривала психолого-педагогічна та логопедична корекція, тренінг навичок соціальної взаємодії та перцепції, навчання навичок самообслуговування та охайності. Судом встановлено та визнано сторонами по справі, що 06 травня 2023 року відповідач [PERSON] виїхала до Румунії навідати батька, з часу її повернення, з 13 травня 2023 року, позивач [PERSON] позбавив відповідачку права доступу до квартири та можливості спілкування з сином. Згодом, під час судового розгляду, між сторонами досягнуто тимчасову домовленість щодо графіку участі у вихованні дитини шляхом періодичного рівного часу перебування дитини з батьком та матір`ю. Позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає у квартирі, що належить йому на праві власності, за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] та малолітній син [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] з 13 травня 2023 року фактично проживає у квартирі, що належить її батькові [PERSON] , де вона проживала та була зареєстрована до одруження, за адресою: [ADDRESS] . Батько позивачки за зустрічним позовом надав письмову згоду на проживання доньки та онука у належній йому квартирі. Позивач [PERSON] зареєстрований фізичною особою - підприємцем з 23 червня 2023 року. Відповідач [PERSON] з 04.05.2016 року по 15.07.2022 року працювала в компанії «Ельвіктор Шиппінг енд Трейдинг Одеса». З представленої характеристики: у спілкуванні виключно ввічлива, доброзичлива, чесна та врівноважена. Жодних негативних ситуацій помічено не було. Завжди має офіційний та охайний вигляд. Виховує маленького сина, намагається надати йому усе найкраще (одяг, добре харчування, розваги, іграшки, необхідне медичне лікування та догляд), гідне виховання. Завжди знаходила можливість сумістити роботу та піклування про сина та родину. Відповідно до договору від 18 липня 2022 року відповідач [PERSON] працевлаштована в компанію «Нордік Інтернешил Сервісез Лтд.» (80 Брод-стріт, Монровія, Ліберія) на посаду Оператора з добору персоналу, за що отримує винагороду на умовах та в порядку визначеному договором. Згідно довідки компанії, поточна заробітна плата [PERSON] становить 600 дол.США щомісяця. Відповідач [PERSON] працює на повну ставку, робочий час з 9-00 до 18-00 (з понеділка по п`ятницю). Стандартні пільги включають медичне страхування (для пані [PERSON] та її сина) у приватному медичному будинку «Одрекс». Судом встановлено, що 01 грудня 2020 року відповідач [PERSON] уклала договір про співпрацю з Центром Раннього втручання КНП «Міська дитяча поліклініка № 6» ОМР. За висновком КНП «Міська дитяча поліклініка № 6» ОМР, сім`я надійшла до Центру, коли [PERSON] було 2 роки та 4 місяці. У дитини була виявлена затримка розвитку в сфері мовлення та розуміння, соціальній сфері та самообслуговування. Хлопчик робив вибір, користувався жестами, для того щоб попросити він тягнув за руку маму, використовував руку мами як інструмент. Був складений індивідуальний сімейний план [PERSON] , цілями якого стала робота з поведінкою, режимом, самообслуговуванням. Зустрічі були в різних форматах - в центрі та домашнє візитування, 1 раз на тиждень. Зустрічі не відмінялися, були постійними. Мати була включена в роботу, задавала багато питань і разом зі спеціалістами плідно працювала над поставленими цілями. Також малолітній [PERSON] відвідував басейн - центр раннього плавання, заняття з логопедом. В період з 24 січня 2022 року по 12 травня 2023 року малолітній [PERSON] відвідував центр (ФОП [PERSON] ) сучасної освіти та розвитку «Щаслива родина». З наданої дитячим центром «Щаслива родина» інформації(характеристики): Договір укладений з мамою вихованця. Періодично мама приводила та забирала дитину з садочку, але рідко. Нікіта проявляв свою любов до мами, сумував за нею та відпускав її часто зі сльозами. У судовому засіданні допитані свідки з боку позивача [PERSON] , а саме: [PERSON] , [PERSON] . Так, свідок [PERSON] вказував на те, що відповідач [PERSON] поводить себе з дитиною агресивно, штовхає його. Свідок [PERSON] (мати позивача [PERSON] ) пояснила суду, що протягом трьох років допомагає доглядати за онуком, до досягнення дитиною трьох років періодично, а після виходу відповідачки [PERSON] на роботу дитина у денний час перебувала з нею. У вихідні дні відповідач [PERSON] займалася дитиною. Помічала на тілі дитини синці. У травні 2023 року відповідач [PERSON] поїхала за кордон, після повернення протягом двох місяців не бачила дитину - весь цей час дитина знаходилась у неї. Потім син та невістка домовились про періодичне знаходження дитини з батьком та матір`ю. Свідки з боку відповідача [PERSON] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні вказували на те, що відповідач [PERSON] любляча та турботлива мати, яка дуже хвилюється за здоров`я дитини. Так, свідок [PERSON] (бабуся відповідача [PERSON] ) пояснила суду, що матеріально дитину забезпечує відповідач [PERSON] . Позивач [PERSON] та його мати [PERSON] були проти звернення з дитиною до лікарів, вважали, що не треба тратити гроші бо «дитина переросте». Під час отримання виписки у психіатра, остання повідомила, що мати позивача [PERSON] просила видати довідку, що дитина під наглядом батька, щоб уникнути його мобілізації. Це є справжньою метою звернення [PERSON] з цим позовом. Свідок [PERSON] вказувала на те, що відповідач [PERSON] багато часу проводила з дитиною, купувала одяг, іграшки. Коли дитину забрали - шукала, плакала, хвилювалась. У відповідача [PERSON] є можливість працювати віддалено, а тому вона має можливість доглядати за дитиною. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] приводила дитину до логопеда, сплачувала заняття, вникала у хід заняття. Один-два рази дитину приводив батько, який був просто присутнім. Свідок [PERSON] вказала, що з 2011 року проживає з батьком відповідачки без реєстрації шлюбу. Після народження дитини відповідач [PERSON] зверталась до батька за допомогою, тому що позивач [PERSON] не забезпечував матеріальні потреби. Коли стало зрозумілим, що у дитини проблеми зі здоров`ям, позивач [PERSON] не хотів витрачати кошти на лікування, казав «переросте». Відповідач [PERSON] говорила, що вона купує ліки, що призначено лікарем, а позивач та його мати не дають дитині ліки. Після початку війни позивач пропонував відповідачці відмовитися від дитини та оформити на нього опіку, щоб його не мобілізували. У травні 2023 року відповідачка виїхала за кордон, тому що її батьку зробили операцію. За час її відсутності позивач [PERSON] вивіз її речі до бабусі, замінив замки, не дозволяв бачитись з дитиною. Судом досліджені надані сторонами відеоматеріали спілкування з дитиною. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Згідно висновку органу опіки та піклування Таїровської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Таїровської селищної ради № 162 від 04 липня 2023 року, орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області вважає за недоцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з пунктом 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода про обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пункту 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Статтею 12 цього ж Закону встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 р., який є чинним, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід врахувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частини першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) (далі - Конвенція) згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. В силу віку малолітнього [PERSON] , [INFO] , та неможливістю сформувати свою власну думку, вирішення спору у даній справі проводилось судом без урахування його думки. Статтею 24 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права визначено, що кожна дитина без будь-якої дискримінації має право на такі заходи захисту, які є необхідними в її становищі як малолітньої, з боку її сімї, суспільства і держави. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. За порівняльним аналізом представлених суду характеризуючих даних сторін по справі слід дійти висновку, що батько та матір малолітнього [PERSON] мають позитивні характеристики, є працездатними, не мають негативних звичок, мають належні умови для виховання свого сина. Судом не встановлено, що батьки малолітнього [PERSON] ведуть себе аморально та своєю поведінкою можуть зашкодити розвитку дитини. Тобто, малолітній [PERSON] може проживати як з матір`ю, так і з батьком. Разом з тим, як було встановлено судом під час розгляду справи та визнавалось сторонами, з 13 травня 2023 року, позивач [PERSON] протягом тривалого часу не надавав можливості бачитись матері з дитиною. Суд критично ставиться до таких дій з боку позивача [PERSON] , які безумовно впливають на психоемоційний стан малолітньої дитини, суперечить сімейним цінностям та не відповідають найкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитини не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Вирішуючи виниклий між сторонами спір, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, дотримуючись справедливої рівноваги між інтересами малолітньої дитини поряд з інтересами її батьків, суд дійшов висновку, що найкращим інтересам малолітнього [PERSON] буде визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] , [INFO] , за місцем її проживання: [ADDRESS] . При цьому суд наголошує, що батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у його житті та розвитку, має право спілкуватися та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан його розвитку, незалежно від того з ким він буде проживати. Одночасно суд звертає увагу [PERSON] про недопущення у перешкоджанні у побаченнях [PERSON] з сином [PERSON] . Посилання про те, що [PERSON] з 13 травня 2023 року не прикладала будь-яких зусиль для побачень з дитиною та у її вихованні є хибними та спростовуються представленими з боку [PERSON] доказами, зокрема зверненнями до поліції, поясненнями свідків. Є безпідставні та не знайшли свого підтвердження посилання [PERSON] на неспроможність [PERSON] виховувати свого сина. Зважаючи, що задоволення позовних вимог [PERSON] повністю виключає можливість задоволення позовних вимог [PERSON] , то такі не підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст.141 ЦПК України суд пропорційно задоволеним позовним вимогам [PERSON] стягує з [PERSON] на її користь судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1 073,60 грн. На підставі викладеного й

Outcome: approved