Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Позивач 11.08.2023 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про встановлення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] разом з батьком, та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. Позовна заява обґрунтована тим, що у сторін у шлюбі народилося двоє синів. Старший син бажає проживати з батьком. Позивач має змогу забезпечувати та піклуватися про сина. Ухвалою суду від 14.08.2023 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 10.10.2023. До суду 10.10.2023 надійшла заява представника позивача [PERSON] про уточнення позовних вимог, згідно яких просить: визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] ; встановити факт самостійного виховання [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] . У підготовчому засіданні 10.10.2023 представник позивача [PERSON] просила залишити без розгляду заяву про уточнення позовних вимог та залишити без розгляду вимогу про визначенням місця проживання сина [PERSON] з матір`ю. Судом було залишено заяву про уточнення позовних вимоги та позовну вимогу про визначення місця проживання [PERSON] . Було долучено до матеріалів справи відповідь Служби у справах дітей, в результаті проведеного засідання оголошено перерву до 16.10.2023. У підготовчому засіданні 16.10.2023 проведеному за участі представника позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] було допитано [PERSON] , в результаті проведеного засідання було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 16.11.2023. Розгляд справи у судовому засіданні 16.11.2023 було відкладено на 11.12.2023, з метою отримання пояснень від третьої особи. До суду 11.12.2023 надійшли пояснення органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, згідно яких зазначено, що немає підстав для складення висновку, оскільки син сторін [PERSON] , якому виповнилося 14 років, сам виявив бажання проживати з батьком, про що свідчить його нотаріально посвідчена заява. У судове засідання 11.12.2023 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] звернулася до суду 11.12.2023 з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.01.2007 по 28.09.2018, про що свідчить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.08.2019 у справі №523/10613/18. Під час шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Також під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Син сторін [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за [PERSON] зареєстровано право власності наступне нерухоме майно: будинок [ADDRESS] , квартира [ADDRESS] , земельна ділянка в с. Підігріці Обухівського району Київської області, квартира [ADDRESS] . [PERSON] разом з батьками 10.08.2023 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Назарова О.С. з заявою, якою надав згоду на своє проживання разом з батьком [PERSON] , за його власним бажанням. [PERSON] , [INFO] , в підготовчому засіданні 16.10.2023 також висловив своє бажання проживати з татом. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Так, відповідно до\~статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Як встановлено статтею 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Як вказувалося вище [PERSON] хоче проживати з татом. Згідно ст. 33 Конституції України кожна особа має право на вибір свого місця проживання. Але сімейні відносини мають свою специфіку, оскільки малолітні та неповнолітні діти не можуть проживати самостійно, а батьки повинні брати участь у їх вихованні та утриманні. Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Місце проживання - це житло, в якому фізична особа проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч. 1ст.33 Конституції). Однак визначення місця проживання дитини має свою специфіку, оскільки дитина, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють. Отже, чинне законодавство, встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини. Слід зауважити, що відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідач не заперечувала щодо задоволення позову, син сторін виявив бажання проживати з батьком, проживання [PERSON] з [PERSON] забезпечить необхідний розвиток сину, батько в змозі попіклуватися про забезпечення та благополуччя сина. Тому, суд дійшов висновку про необхідність визначення місця проживання [PERSON] разом з батьком. На підставі викладеного та

Outcome: approved