Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

09.03.2023 року [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. [PERSON] та [PERSON] , перебували у шлюбі з 25.02.2009 року до 19.09.2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області серії [NUMBER] від 25.02.2009 року. У період перебування у шлюбі з позивачем та відповідачем за спільні кошти була придбана квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , яку було зареєстровано за позивачем. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2019 року в справі №182/3728/19 за позовом [PERSON] , шлюб розірваний. Разом з тим, після розірвання шлюбу, відповідач 10.01.2020 року уклала шлюб з [PERSON] , з яким до цього часу проживають у спірній квартирі. В силу вказаних обставин, позивач у спірній квартирі не проживає та доступу до неї немає. Крім того, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.08.2021 року в справі №182/5496/20 за позовом [PERSON] про поділ спільного майна подружжя здійснено поділ між [PERSON] та [PERSON] , спільного майна, а саме квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання за останніми по частини права власності на вказане житло. У такому випадку, згідно з рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.08.2021 року в справі №182/5496/20 визначено частки позивача та відповідача на право спільної часткової власності на квартиру, однак в порядку досудового врегулювання спору сторонами не досягнуто згоди щодо порядку володіння та користування зазначеною квартирою, оскільки спірна квартира фактично знаходиться в користуванні відповідача. Позивач не має доступу до квартири, що спричинило звернення до суду з цією позовною заявою. Згідно з відомостей з технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] квартира складається з: коридору, площею 5,8 кв.м., туалету, площею 1 кв.м., ванної, площею 2 кв.м., кухні, площею 5,2 кв.м., житлової кімнати, площею 16,5 кв.м., шафи, площею 0,3 кв.м., житлової кімнати, площею 14,0 кв.м., балкону, площею 2,1 кв.м. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою. Відповідно до звіту з оцінки майна станом на 20.01.2023 року ринкова вартість квартири, яка знаходиться на 5 поверсі багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] становить 257 300 (двісті п`ятдесят сім тисяч триста) гривень 00 коп. Відповідно, вартість частки квартири становить 128 650 (сто двадцять вісім тисяч шістсот п`ятдесят) гривень. Враховуючи вказані обставини, просить суд визначити за [PERSON] порядок користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] наступним чином: шляхом виплати йому компенсації в розмірі 128 650 (сто двадцять вісім тисяч шістсот п`ятдесят) гривень та визнати право власності в цілому на майно за [PERSON] . Ухвалою про відкриття провадження від 07.04.2023 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористався правом на відзив. До суду повернувся конверт з копією зазначеної ухвали, як не вручений відповідачу [PERSON] у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с.66). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2019 року (10). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.08.2021 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, позовні вимоги [PERSON] задоволено, поділено між [PERSON] та [PERSON] спільне сумісне майно подружжя, яке складається з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що зареєстрована за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 26.08.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Іопелем С.О., зареєстрованого у реєстрі за №3298, наступним чином: - визнано за [PERSON] право власності на частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнано за [PERSON] право власності на частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Отже, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом права спільної часткової власності сторін у справі. У квартирі зареєстровано місце проживання відповідача по справі. Згідно з технічним паспортом загальна площа квартири становить 46,9 м2, квартира двокімнатна, житлова площа 30,5 м2, коридор 5,8 м2, туалет 1,0 м2, ванна 2,0 м2, кухня 5,2 м2, житлова кімната 16,5 м2, шафа 0,3 м2, житлова кімната 14,0 м2, балкон 2,1 м2\~(а.с.13-16). Фактичне місце проживання [PERSON] [ADDRESS] . Встановлено, що позивач у вказаній квартирі не проживає. Предметом позову [PERSON] є вимоги встановлення порядку користування квартирою шляхом припинення права власності та стягнення грошової компенсації частки житла. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначив, що з відповідачем не досягнуто згоди щодо порядку володіння та користування зазначеною квартирою, поділ квартири є неможливим, а тому просить стягнути на його користь грошову компенсацію за належну йому частку відповідно до ч. 2\~ст. 364 ЦПК України. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 4\~ст. 41 Конституції України, ч. 1\~ст. 321 ЦК України). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 2\~ст. 356 ЦК України). Співвласникам належать право володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Зазначені правомочності співвласники об`єкта права спільної часткової власності відповідно до ч. 1\~ст. 358 ЦК України\~повинні здійснювати за взаємною згодою. Співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна. Відповідно до ч. 2\~ст. 364 ЦК України\~якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2\~ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Тлумачення ч. 3\~ст. 358 ЦК України\~свідчить, що право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (наприклад, частка співвласника в спільній частковій власності є незначною і надання йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння і користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної часткової власності. Випадки, коли співвласник майна у порядку поділу спільного, часткового майна бажає отримати за належну йому частку в спільному майні, шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, врегульовані\~ст. 364 ЦК України. Висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 19.02.2014 року у справі № 6-4цс14 та від 13.01.2016 року та у справі № 6-2925цс15. Так, у постанові Верховного Суду України від 19.02.2014 року в справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи слід було враховувати і загальні засади цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід було ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. У постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 року в справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в п. 6\~ст. 3 ЦК України\~засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч. 3\~ст. 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Такі правові висновки Верховного Суду України щодо застосування інституту виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, підтримано Касаційним Цивільним Судом у складі Верховного Суду - зокрема, у постановах від 19.06.2019 року у справі № 752/10312/14-ц (провадження № 61-19505св18), від 03.03.2020 року у справі № 748/2803/16-ц (провадження № 61-41895св18), від 29.03.2021 року у справі № 759/2791/17 (провадження № 61-15848св20). Судом встановлено, що сторони є власниками 1/2 частки спірної квартири кожний. Заявляючи відповідні вимоги, позивач на підтвердження своїх позовних вимог щодо ринкової вартості квартири надав звіт про оцінку майна від 20.01.2023 року складеного оцінювачем [PERSON] . Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.106 ЦПК України,\~учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У звіті зазначається, що висновок підготовлено для визначення вартості з метою звернення в суд, однак оцінщик не обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Суд не приймає до уваги звіт про оцінку майна від 20.01.2023 року складений оцінювачем ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] , відповідно до якого ймовірна ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,9 кв.м. станом на 20.01.2023 року, складає 128650,00 грн., оскільки в звіті не зазначено, що оцінювач попереджений про кримінальну відповідальність. Під час розгляду справи позивач не довів обставин того, що відповідач має фінансову можливість сплатити грошову компенсацію в розмірі 128 650,00 грн. Крім того, суд зауважує, що задоволення позову у такому випадку призведе до порушення ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, оскільки якщо відповідач неспроможний сплатити позивачу грошову компенсацію за його частку в квартирі, а відсутність у неї коштів може призвести до примусового виконання рішення суду шляхом продажу квартири і, відповідно, позбавлення відповідача єдиного житла та права власності на дане житло, відповідач не давала згоди викупити у позивача його частку у праві власності, а примушувати її до цього є також порушенням її прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку, виплата компенсації частки позивача можливо становитиме для відповідача надмірний тягар. При цьому, позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права в інший спосіб, передбачений нормами\~ЦК України, не покладаючи на відповідача надмірний тягар. Також, щодо позовних вимог про витребування з Нікопольської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Дніпропетровській області відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відносно відповідачки, а також про витребування з Національного Банку України відомості: щодо зареєстрованих банківських рахунків та інформацію про відкриті депозити в банківських установах за відповідачкою, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.84 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Згідно п.2 ч.2 ст.84 Цивільного процесуального кодексу України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати. Відповідно до п.4 ч.2 ст.84 Цивільного процесуального кодексу України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Стаття 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: 1)відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; 2)операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; 3)фінансово-економічний стан клієнтів; 4)системи охорони банку та клієнтів; 5)інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи клієнта, її керівників, напрями діяльності; 6)відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; 7)інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; 8)коди, що використовуються банками для захисту інформації; 9)інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності. Порядок розгляду справ про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб регламентовано главою 12 розділу IV ЦПК України. З огляду на те, що спосіб, у який позивач просить суд витребувати докази, не відповідає вимогам ЦПК України, суд відмовляє у задоволенні цих позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, понесені позивачем судові витрати на підставі\~ст. 141 ЦПК України\~розподілу між сторонами не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed