Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

21.06.2023 позивачка звернулась до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на її користь 126 796,04 грн відшкодування на утримання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] за період з 01.05.2022 по 30.06.2023. Також просила стягувати з ТОВ «Дюна -Веста» на її користь по 4 528, 43 грн на кожну дитину, з урахуванням встановленого індексу інфляції, починаючи з 01.07.2023 і до досягнення дітьми повноліття. Крім цього, просила стягнути з відповідача на її користь витрати на поховання у розмірі 5 060 грн та 300 000 грн відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог послалася на те, що 30.12.2019 приблизно о 17 годині 30 хвилин на автодорозі сполученням «Львів - Жовква - Червоноград - Ковель» на 125км+450м в с. Межиріччя Сокальського району Львівської області, біля ВП «Шахта Межирічанська», відбулась ДТП за участі автомобіля марки «Toyota HIACE», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та пішохода гр. [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. За вказаним фактом 31.12.2019 слідчим відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП у Львівській області внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 12019140000000889 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. У встановленому законом порядку позивачку, а також дітей [PERSON] та [PERSON] визнано потерпілою стороною по даному кримінальному провадженні. Однак, 20.06.2022 постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП у Львівській області вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Водій [PERSON] в день скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах із відповідачем ТзОВ «Дюна-Веста» на посаді водія транспортного засобу, який належав ТОВ «Дюна-Веста». [PERSON] , котрий трагічно загинув внаслідок вказаної ДТП, був чоловіком позивачки. Від спільного шлюбу у них народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачка вважає, що діти у зв`язку з втратою батька мають право на відшкодування шкоди на підставі ст. 1200, 1202 ЦК України. Вона зауважила, що перед смертю [PERSON] працював на ВП «Шахта «Межирічанська» підземним гірничим робітником і за період з 01.12.2018 по 30.11.2019 його дохід склав 163 023,53 грн, тобто його середній заробіток на місяць становив 13 585,29 грн. Позивачка вважає, що сума 13 585,29 грн - це кошти, які щомісяця припадали на власне утримання [PERSON] та його дочок [PERSON] та [PERSON] . Звідси випливає, що розмір щомісячних збитків, які завдані дітям [PERSON] та [PERSON] внаслідок смерті батька, як годувальника, становлять 13 585,29 грн/3 = 4 528,43 грн. Крім цього, зазначає, що страховою компанією відповідача виплачено дітям суму страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю їхнього батька, у розмірі 260 000 грн. Ця сума охопила 28 місяців - це період утримання дітей після смерті батька за рахунок страхової (260 000 грн/ (4528,43х2) = 28,7 місяців). Отже, страхова покрила 28 місяців утримання дітей після смерті батька, тобто з дня смерті [INFO] по [INFO] (28 міс). Таким чином, позивачка просить прийняти рішення, яким стягувати з відповідача щомісячно на користь [PERSON] по 4 528,43 грн на кожну дитину з урахуванням встановленого і?дексу інфляції, починаючи із 01.07.2023 і до досягнення дітьми повноліття. Також позивачка просить стягнути з відповідача відшкодування на утримання доньок за період з 30.04.2022 по 30.06.2023 (14 місяців) в сумі 126 796,04 грн., виходячи з такого розрахунку: 4528,43 грн * 2 * 14 міс = 126 796,04 грн. Свою вимогу обґрунтувала тим, що до 30.04.2022 утримання дітей відшкодувала страхова компанія, виплативши 260 000,00 гривень. За період з 01.05.2022 по 30.06.2023 (14 місяців) просить відшкодувати шкоду у розмірі середньомісячного заробітку потерпілого за рахунок відповідача, стягнувши з нього 126 796,04 грн. Також позивачка понесла витрати на поховання чоловіка (за придбання домовини, хреста, рушника на хрест, хустинки, хреста на домовину, розп`яття, образка та ін.) в сумі 5060 грн., які просить стягнути з відповідача, посилаючись на ст. 1201 ЦК України. В обґрунтування моральних страждань позивачка вказала, що вона втратила чоловіка, а двоє дітей тата, Він був їх опорою в житті, годувальником, постійно підтримував розраджував в будь - якій виниклій ситуації. Смерть батька та чоловіка викликала в них великі моральні страждання, вони змушені докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Осягнути розмір заподіяної їм моральної шкоди надзвичайно важко, адже життя людини є безцінне, проте зважаючи на перенесені моральні страждання позивачка оцінила заподіяну моральну шкоду в розмірі 300 000 гривень, яку просить стягнути з відповідача. 21.07.2023 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити у задоволенні позову повністю, з огляду на наступне. Відповідач визнав обставини вчинення ДТП, проте зауважив, що на момент ДТП автомобіль належав іншій юридичній особі ТОВ «Торгівельний Дім «ДЮНА-ВЕСТА» (місцезнаходження якого: 83076. м. Донець пр. Червоногвардійський, 49/95, код ЄДРПОУ 35342647). Власник автомобіля передав даний автомобіль в позичку відповідно до договору позички від 03.10.2016, який був укладений між ТзОВ СУП «Полінет» та ТОВ «ДЮНА-ВЕСТА» на період - з часу укладення договору і до 31.12.2019 для використання у підприємницькій діяльності. Отже, у день ДТП автомобіль був лише у користуванні відповідача. По суті позовних вимог зазначив, що у постанові про закриття кримінального провадження від 20.06.2022 зазначено, що травмування пішохода [PERSON] , наслідком якого була смерть останнього, відбулось з його вини, тому у даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення, передбачено ст. 286 КК України. Відповідач вважає, що у водія [PERSON] була відсутня технічна можливість уникнути ДТП, що підтверджується висновком автотехнічної експертизи. Представник вважає, що у даному випадку мав місце умисел потерпілого, оскільки зіткнення відбулось з вини пішохода та не залежало від водія при всій обачності його дій та поведінки, а також непереборна сила. Відтак, враховуючи наявний непрямий умисел самого [PERSON] та непереборної сили представник відповідача вважає, що відсутні підстави для відшкодування шкоди непрацездатним особам, що були на утриманні останнього та стягнення коштів на поховання, оскільки презумпція вини володільця джерела підвищеної небезпеки спростована. Також представник відповідача вказав, що відповідачем надано допомогу сім`ї покійного у сумі 20000 грн., що просив врахувати при ухваленні рішення. Щодо відшкодування моральної шкоди представник зазначив, що у позивачки відсутні підстави для стягнення такої в розумінні ч. 2 ст. 213 ЦК України. На думку відповідача, позивачкою жодним чином не обґрунтовано заявлений розмір моральної шкоди та не надано належних доказів того, у який час ці страждання мали місце, що стало їхньою причиною, тому вважає, що сума у 300 000 гривень є абсолютно несправедливою та неспіврозмірною з врахування усіх обставин справи. Тому просив у позові відмовити. 21.08.2023 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що транспортний засіб, яким було вчинено наїзд на пішохода належить на праві користування згідно договору позички, а тому будь-якого правового значення ця обставина для даної справи не має, оскільки відповідач володів транспортним засобом на правових підставах. Також зауважив, що незважаючи на те, що постановою було закрито кримінальне провадження у зв`язку у відсутністю складу кримінального правопорушення, в постанові було зазначено, що в діях водія [PERSON] наявний склад адміністративного правопорушення, а саме в тому, що останній рухався із швидкістю 55 км/год в межах населеного пункту. Відсутність складу кримінального правопорушення не є безумовною підставою для спростування презумпції вини володільця небезпеки. Представник позивача вказав, що аналіз норми ст. 1187 ЦПК України дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом з тим, завдана джерелом підвищеної небезпеки шкода є завжди неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Крім того, вважає, що відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатила 260 000 грн страхового відшкодування, що свідчить про те, що страховик визнав ту обставину, що в діях [PERSON] не було умислу на настання ДТП, в ході якого останній загинув. Тому представник відповідача просив позов задовольнити повністю. 19.09.2023 представником відповідача подано заперечення, в яких представник зазначила, що у відзиві вони навели чіткі аргументи умислу потерпілого [PERSON] на спричинення ДТП, а саме: перебігав дорогу поза межами пішохідного переходу, на ділянці де немає вуличного освітлення, в темну пору доби, під час опадів у вигляді дрібного мокрого снігу, був одягнений в одяг темних тонів та нічим себе не виділяв, перебув у стані алкогольного сп`яніння з вмістом етилового сприту в крові 3,12 проміле, що відповідає ступеню інтоксикації «тяжке отруєння з можливим смертельним наслідком», що підтверджується відповідними доказами: висновком судово-медичної експертизи, автотехнічної експертизи, результатом досудового розслідування. З приводу того, що ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатила страхове відшкодування представник вказала, що останні є окремою юридичною особою і відповідають за свої дії самостійно, а відповідач не може відповідати за дії страхової організації. Відтак, просив відмовити у позові повністю. Ухвалою від 06.10.2023 Червоноградського міського суду Львівської області закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. 27.11.2023 сторони у судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду даної справи. Представник позивача подав заяву, у якій просив розгляд справи здійснювати без участі сторони позивача та просив позов задовольнити. Представник відповідача також звернувся до суду із таким клопотанням, просив завершувати розгляд без його участі, вказав, що позовні вимоги заперечує та просить відмовити у їх задоволенні з підстав, наведених у відзиві та запереченнях, які містяться в матеріалах справи. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв чи клопотань не подавала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 7 грудня 2023 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 27 листопада 2023 року, датою ухвалення рішення є саме 7 грудня 2023 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21 червня 2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21.06.2005 Міським управлінням юстиції (а. с. 7). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.01.2020 [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а. с. 8). Під час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилось двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26.08.2009 Виконавчим комітетом Соснівської міської ради Львівської області, актовий запис №85 (а. с. 9) та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.02.2006 Львівським міським управління юстиції, актовий запис №525 (а. с. 10). Із трудової книжки серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] працював у ВП «Шахта «Межирічанська», а трудовий договір з ним був перерваний 30.12.2019 у зв`язку із смертю останнього (а. с. 11). Із довідки про доходи №1 від 02.01.2020 установлено, що [PERSON] за період з 01.12.2018 по 30.11.2019, за виключенням відрахувань, отримав загальну суму доходу у розмірі 163 023, 53 грн (а. с. 12). Відповідно до довідки про склад сім`ї або застрахованих у житловому приміщенні/ будинку осіб за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 13). Квитанцією до прибудинкового касового ордера №10 від 31.12.2019 підтверджується, що [PERSON] оплатила готівкою за ритуальні аксесуари суму 5060 грн (а. с. 14). У відповідь на адвокатський запит, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» листом №8973 від 07.09.2021 та №8903 від 06.09.2021 повідомила, що за результатами розгляду заяви про виплату страхового відшкодування, що була подана [PERSON] до Товариства за наслідками події, що сталася 30.12.2019 за участю транспортного засобу TOYOTA HI ACE, внаслідок якої від отриманих травм загинув пішохід [PERSON] , 03.09.2021 було сплачено страхове відшкодування в розмірі 260 000 грн, що є лімітом відповідальності Страховика за Договором страхування (а. с. 15, 16). Із постанови про закриття кримінального провадження від 20.06.2022 встановлено, що кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №12019140000000889 від 31.12.2019 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Також в постанові зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що травмування пішохода [PERSON] , наслідком якого була його смерть, відбулося з його вини, тому у даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення. Проте, у водія [PERSON] є ознаки адміністративного правопорушення, яке виразилося у тому, що він у населеному пункті рухався із швидкістю 55 км/год. (а. с. 17-18). Згідно з полісом №ЕР-166273466 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», цивільно-правова відповідальність ТОВ «Дюна-Веста» була застрахована з 18.10.2019 по 17.10.2020, а страхова сума на одного потерпілого становить за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260 000грн, за шкоду заподіяну майну 130 000 грн (а. с. 19). Із наказу №13к від 19.03.2003 встановлено, що [PERSON] було прийнято на роботу в ЗАТ «Дюна-Вест» на посаду водія з 19.03.2003 (а. с. 21). В матеріалах справи міститься характеристика на [PERSON] з місця роботи, відповідно до якої останній зарекомендував себе як відповідальний працівник, до виконання обов`язків та завдань ставиться сумлінно (а. с. 20). Відповідно до наказу №119 від 01.11.2016 [PERSON] призначено відповідальним за технічний стан, утримання у справному стані, безпечну експлуатацію та обслуговування автомобіля TOYOTA HI ACE, державний номер знак [NUMBER] (а. с. 22). Згідно з розпискою [PERSON] , яка є сестрою загиблого [PERSON] , отримала частину допомоги у розмірі 20 000 гривень від представника фірми ТОВ «Дюна-Веста» Сиглового В. І. (а. с. 33). Із договору позички від 30.09.2016, укладеного між ТОВ «Торгівельний Дім «Дюна Веста» (позичкодавець) та ТОВ СУПП «Полінет» (користувач) установлено, що позичкодавець надавав безкоштовно, а користувач отримував в користування автомобіль, що зазначено у п. 1.2. цього Договору, для його використання у власній підприємницькій діяльності користувача, та у спосіб не заборонений законодавством. У п. 1.2 даного договору позички вказано, що предметом договору є автомобіль марки TOYOTA HI ACE, вантажопасажирський, 2007 року випуску, сірого кольору, шасі № [NUMBER] , що перебуває на обліку в ВРЕВ №1 м. Донецька УДАІ ГУМВСУ у Донецькій області з 2012 року, реєстраційний номер [NUMBER] . (а. с. 34). Окрім цього, відповідно до договору позички №04/10-16 від 03.10.2016, укладеного між ТОВ СУПП «Полінет» (позичкодавець) та ТОВ «Дюна Веста» (користувач) позичкодавець надає безкоштовно, а користувач отримує в користування автомобіль, що зазначений у п. 1.2. цього Договору, для його використання у власній підприємницькій діяльності користувача, а саме автомобіль марки TOYOTA HI ACE, вантажопасажирський, 2007 року випуску, сірого кольору, шасі № [NUMBER] , що перебуває на обліку в ВРЕВ №1 м. Донецька УДАІ ГУМВСУ у Донецькій області з 2012 року, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджує те, що транспортний засіб, яким керував водій [PERSON] належав відповідачу на законних підставах (а. с. 35). Також судом були досліджені матеріали вищевказаного кримінального провадження, які були витребувані судом за клопотанням сторони відповідача, в тому числі, висновок судово - медичної експертизи, висновок судово-токсигологічної експертизи, відповідно до якої в крові трупа [PERSON] було виявлено етиловий спирт у кількості 3,12 % (проміле), висновок судової автотехнічної експертизи. Оскільки позивачка втратила чоловіка, а двоє дітей тата, якого всі дуже любили та який був їх опорою в житті та годувальником, вона просить стягнути з відповідача відшкодування на утримання її дітей у зв`язку з втратою батька внаслідок вищезазначеної ДТП, понесені нею витрати на поховання чоловіка, а також завдану їй моральну шкоду у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом. При ухваленні рішення суд керується наступним. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом - стаття 55 Конституції України. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках - ст. 13 ЦПК України. Відповідно до ст. 76 - 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, поданими учасниками справи або витребуваними судом ту передбачених цим кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що 30.12.2019 приблизно о 17 годині 30 хвилин на автодорозі сполученням «Львів - Жовква - Червоноград - Ковель» на 125км+450м в с. Межиріччя Сокальського району Львівської області, біля ВП «Шахта Межирічанська», відбулась ДТП за участі автомобіля марки «Toyota HIACE», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та пішохода гр. [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. За вказаним фактом 31.12.2019 слідчим відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП у Львівській області внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 12019140000000889 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП у Львівській області від 20.06.2022 вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого - ч. 5 ст. 1187 ЦК України. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її заподіяла, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Як встановлено судом, водій [PERSON] перебував у день ДТП у трудових відносинах із відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки та наказу про прийняття на роботу. Транспортний засіб, яким керував водій [PERSON] у день ДТП належав на законних підставах відповідачу, що підтверджується договором позики, вказаним вище. Отже, позов пред`явлений до належного відповідача. На час ДТП відповідальність водія транспортного засобу Toyota HIACE», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 260 000 грн, що підтверджується відповідним полісом (а. с. 19). Страхова компанія виплатила позивачці страхове відшкодування у розмірі 260 000 гривень, виконавши свої зобов`язання у повному обсязі. Відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом. Частиною 1 статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Посилаючи на ст. ст. 1200, 1202 ЦК України, позивачка просить стягувати на її користь щомісячні платежі на утримання її дітей у зв`язку із смертю їх годувальника - батька. Із дослідженої судом довідки (а. с. 12) встановлено, що [PERSON] за період з 01.12.2018 по 30.11.2019, за виключенням відрахувань, отримав загальну суму доходу у розмірі 163 023, 53 грн. Отже, його середній заробіток за місяць становив 13 585,29 грн (163 023,53 грн/12 місяців). Сума 13 585,29 грн - це кошти, які щомісяця припадали на власне утримання [PERSON] та його дочок [PERSON] та [PERSON] , тобто до стягнення підлягає по 4 528,43 гривень на кожну дитину, з розрахунку 13 585,29 грн / 3 = 4528,43 гривень. Суд вважає такі вимоги позивача законними та обґрунтованими, а також такими, що відповідають найкращим інтересам дітей, які втратили батька. Позицію сторони відповідача у даній справі суд вважає спрямованою на ухилення від відповідальності, враховуючи наступне. Доводи представника відповідача про те, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду настає лише за наявності вини особи, яка керувала транспортним засобом, не заслуговують на увагу, оскільки особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною (правові висновки Верховного Суду України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14; Верховного Суду у постанові від 01.07.2020 р. у справі №554/858/19). Також суд не вбачає підстав вважати, що у діях потерпілого був умисел, оскільки під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. З матеріалів справи такої поведінки потерпілого [PERSON] не встановлено. З приводу посилань представника відповідача про наявність у даному випадку обставин непереборної сили, які згідно його доводів виключають можливість стягнення відшкодування, суд звертає увагу, що визначення обставин непереборної сили міститься в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні», частиною другою статті 14-1 якого передбачено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Відповідачем у даній справі не подано жодного доказу, який би посвідчував, що причиною ДТП, яка сталася та призвела до загибелі [PERSON] , були певні обставини непереборної сили. Відповідно дані доводи представника відповідача суд вважає безпідставними та відкидає їх. Щодо доводів сторони відповідача про порушення потерпілим [PERSON] ПДР України, що призвело до ДТП варто зазначити наступне. Так, з досліджених судом матеріалів справи вбачається, що [PERSON] дійсно допустив необережність, здійснюючи в порушення вимог ПДР України перехід проїжджої частини в непередбаченому для цього місці, у той час як водій автомобіля [PERSON] , що здійснив наїзд на пішохода, також порушив вимог ПДР України, перевищивши дозволену швидкість руху транспортного засобу, що хоча й не знаходиться в причинному зв`язку з виникненням ДТП, однак мало значення для спричинення тілесних ушкоджень, які призвели до загибелі потерпілого. Згідно частини другої статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, за наявності необережності потерпілого законодавство передбачає лише зменшення розміру відшкодування шкоди, а не відмову у стягненні такої. Відтак, доводи представника відповідача є безпідставними та необґрунтованими, а тому суд до уваги їх не бере. Таким чином,

Outcome: partial