Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

24 серпня 2023 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту, а саме факту, що [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] від 12.08.2003 року, РНКОПП [NUMBER] ( [ADDRESS] ) є рідним сином, [PERSON] , [INFO] , РНКОПП [NUMBER] . В обґрунтування заяви, вказав, що встановлення факту родинних відносин необхідно для отримання документів для вчинення нотаріальної дії оформлення спадщини, як між членами сім`ї першого ступеня споріднення. Підтвердження особистих немайнових неоспорюваних прав, обов`язків, та відносин між ним та його матір`ю, як між членами сім`ї першого ступеня споріднення, зазначене можливо виключно на підставі рішення суду. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.09.2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 30.11.2023 року. Представник заявника просив розглядати справу без їх участі, вимоги підтримав, просив задовольнити. Заінтересована особа, Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) звернулася до суду із письмовими поясненнями по справі № 522/16728/23, в яких просила розглядати справу без участі представника та вказала, що рішення суду про встановлення факту родинних відносин не є підставою для внесення змін до актових записів цивільного стану громадян. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно зі ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі; прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що [INFO] померла громадянка України [PERSON] , [INFO] (паспорт серії [NUMBER] , РНКОПП [NUMBER] ), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.08.2023 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. З метою прийняття спадщини, що залишилась після померлої заявник звернувся із заявою до відповідних органів. Однак, листом начальника Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Горошко Т. від 22.08.2023 р. за № 72/24.26-109, повідомлено, що у зв`язку з розбіжностями у паспорті, в актовому записі про шлюб та в свідоцтві про смерть з питання внесення змін радили звернутись до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання або вирішувати дане питання по суті у судовому порядку. В зв`язку з неможливістю вирішити дане питання у позасудовому порядку, заявник звернувся до суду. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] на ім`я (мовою оригіналу) « [PERSON] » у графі батьки зазначено мовою оригіналу (російською) мати « [PERSON] », батько « [PERSON] ». З копії паспорту заявника (серії [NUMBER] ) слідує, що [INFO] у місті Одесі народився [PERSON] . Так, прізвище заявника в його паспорті зазначено « [PERSON] », в той час, як в паспорті матері заявника серії [NUMBER] зазначено прізвище « [PERSON] ». Судом з`ясовано, що під час отримання паспорту громадянина України [NUMBER] , виданого Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 12.08.2003 року, було зроблено переклад прізвища заявника як « [PERSON] ». Таким чином, встановлено відмінність в написанні прізвищ матері та сина, що призводить до неможливості підтвердити родинний зв`язок між матір`ю та сином, через різне написання прізвищ. Отже, [PERSON] (мовою оригіналу « [PERSON] ») є матір`ю [PERSON] (мовою оригіналу « [PERSON] »), а тому, суд вважає, що помилка в написанні прізвища є технічною, через переклад з російської на українську мови. Факт родинних відносин між, [PERSON] , [INFO] , РНКОПП [NUMBER] , підтверджується доказами, а саме свідоцтвом про народження, в якому спільне прізвище « [PERSON] » зазначено з відмінностями. Відтак, матеріалами справи встановлено факт родинних відносин між померлою та заявником. З огляду на вищевказані докази, знайшов підтвердження факт того, що вимоги заяви є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні по справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Адже національним судам належить не тільки ефективно захищати людину, а й самим діяти у такий спосіб, щоб не порушувати права, гарантовані Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вказаний факт має юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки. Підтвердження даного факту необхідне заявнику для підтвердження особистих немайнових неоспорюваних прав, обов`язків, та відносин між заявником та його матір`ю, як між членами сім`ї першого ступеня споріднення.

Outcome: approved