Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

у серпні 2023 року ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] 8 788,77 грн основного боргу за надані житлово-комунальні послуги, 3 % річних в розмірі 96,79 грн і індекс інфляції - 338,81 грн, а також сплачену суму судового збору. Свої вимоги мотивувало тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.03.2010 року. Між сторонами укладено Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 06900312 від 01.10.2016 року та Угоду про надання послуг з централізованого опалення, абонентського обліку квартирних засобів обліку теплової енергії від 01.02.2012 року, відповідно до умов яких позивач взяв на себе зобов`язання з надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території/послуга з управління, теплову енергію, повірку лічильників теплової енергії, плату за абонентське обслуговування теплової енергії та гаряче водопостачання, а відповідач - своєчасно сплачувати зазначені послуги в строки та на умовах, зазначених в договорах на рахунок позивача. Зазначає, що боржник щомісячно отримує квитанцію на сплату житлово-комунальних послуг. Плата за комунальні послуги нараховується за затвердженими виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) тарифами. Внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань за договором у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, частину з якої, а саме за період з квітня 2019 року по листопад 2021 року в розмірі 12 431,67 грн, 1 391,44 грн інфляційних втрат і 3 % річних в розмірі 524,41 грн стягнуто за судовим наказом, однак відповідач і далі продовжує порушувати договірні зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за період з грудня 2021 року по липень 2023 року, яку [PERSON] в добровільному порядку не погашає, в зв`язку із чим, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 23.08.2023 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 39). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основний вид діяльності ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» - комплексне обслуговування об`єктів. Згідно з розпорядження Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 27.11.2008 року № 1597 на обслуговування ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» передано житловий будинок, що знаходиться на [ADDRESS] відповідно до розпорядження Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 10.12.2008 року № 1664), в м. Києві. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Між сторонами укладено Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 06900312 від 01.10.2016 року та Угоду про надання послуг з централізованого опалення, абонентського обліку квартирних засобів обліку теплової енергії від 01.02.2012 року, відповідно до умов яких позивач взяв на себе зобов`язання з надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території/послуга з управління, теплову енергію, повірку лічильників теплової енергії, плату за абонентське обслуговування теплової енергії та гаряче водопостачання, споживач, при цьому, зобов`язався щомісячно оплачувати послуги за встановленими тарифом у строки та на умовах, передбачених цими Договорами. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Частина 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а з таким правом споживача прямо кореспондується і його обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону). Статтею 162 ЖК України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. У відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач споживав житлово-комунальні послуги, що надавалися позивачем. Разом з тим, відповідач не сплатив вказані послуги належним чином, у зв`язку з чим, у нього виникла перед позивачем заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача за період з грудня 2021 року по липень 2023 року становить 21 220,44 грн, з яких стягнуто судовим наказом Голосіївського районного суду м. Києва від 16.12.2021 року в справі № 752/29449/21 заборгованість у розмірі 12 431,67 грн, а тому залишилося до стягнення 8 788,77 грн - основний борг за надані житлово-комунальні послуги, на яку позивачем нараховані 3 % річних в розмірі 96,79 грн, а також індекс інфляції - 338,81 грн. Відповідачем свого розрахунку суми боргу до матеріалів справи не надано, наданий позивачем розрахунок не спростовано. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої особи (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач порушує вимоги чинного законодавства та умови Договору про оплату житлово-комунальних послуг, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до ч 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявності заборгованості за спожиті послуги. Поряд із цим, з доданої копії фото квитанції ПН 215600426655 від 17.10.2023 року, вбачається, що відповідачем (о/р 006900301023) сплачено на рахунок позивача 10 025,67 грн, призначення: «Недоговірні платежі. Послуги з управління. Відшкодування різниці планової вартості витрат на електроенергію освітлення МЗК. Відшкодування різниці планової вартості витрат на електроенергію енергопостачання для ліфтів». Тобто, вказаний документ не підтверджує факт відсутності заборгованості, яка є предметом спору, а саме згідно з розрахунком заборгованості: утримання будинку і прибудинкової території/послуга з управління, теплову енергію, повірку лічильників теплової енергії, плату за абонентське обслуговування теплової енергії та гаряче водопостачання. Крім того, вказана в ньому і оплачена [PERSON] сума коштів відрізняється від заявленої позивачем у вказаному позові, що в сукупності не свідчить про сплату позивачу заборгованості за цим позовом. Відтак, з огляду на встановлені судом обставини, а також наявні в матеріалах докази, враховуючи норми закону, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, з огляду на що є підстави для їх задоволення. Судові витрати розподіляються у відповідності до ст. 141 ЦПК України та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved