Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Представник позивача адвокат Сергієнко Ніна\~Олександрівна,\~діючи від\~імені та\~в інтересах\~ [PERSON] ,\~звернулася в\~суд із\~позовною заявою,\~в якій\~просила розірвати\~шлюб,\~що укладений\~10\~вересня 2014\~року між\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~зареєстрований Московським\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~реєстраційної служби\~Харківського міського\~управління юстиції,\~актовий запис\~№1143. В обґрунтування\~заявленої вимоги\~представник позивача\~вказала,\~що шлюбні\~стосунки між\~позивачем та\~відповідачкою фактично\~припинені,\~і на\~теперішній час\~у них\~сформувалися протилежні\~погляди на\~подружнє життя\~та ведення\~спільного господарства.\~Між подружжям\~постійно виникають\~сварки,\~що негативно\~впливає на\~їх морально-психологічний\~стан,\~понад 18\~останніх місяців\~кожен із\~подружжя проживає окремо, сім`я остаточно розпалася та існує лише формально через непорозуміння, психологічну несумісність, спільного небажання кожного із них відновлювати сімейні відносини. Також представник позивача зазначила, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є недоцільним та суперечитиме інтересам позивача. Крім того представник позивача вказала, що майнові спори між подружжям відсутні, спільних дітей у сторін за час перебування у шлюбі не народилося. З огляду на вказані вище обставини, вважаючи, що шлюб між сторонами фактично припинив своє існування, а збереження сім`ї і подальше спільне життя подружжя з є неможливим, представник позивача просила суд розірвати шлюб, укладений 10\~вересня 2014\~року між\~ [PERSON] \~та [PERSON] . Відповідною ухвалою, постановленою суддею Коломацького районного суду Харківської області 07 листопада 2023 року, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження за вказаним вище позовом і справу призначено до розгляду у судовому засіданні. Будь-які процесуальні дії, як то забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо, не вчинялися. Будучи належним \~чином повідомленим\~ про\~ дату,\~час і місце розгляду \~справи (а.с. 27),\~позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, при цьому ним до суду подано заяву за вх. ЕП№ 1843/01-51/23 від 16 листопада 2023 року (а.с. 31), в якій позивач повідомив про підтримання ним заявлених вимог, а також просив суд провести розгляд справи за його відсутності. Представник позивача адвокат Сергієнко Н.О. у судове засідання також не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена своєчасно і належним чином (а.с. 29-30), при цьому нею до суду подано заяву за вх. № 1910/01-51/23 від 24 листопада 2023 року (а.с. 34-35), в якій адвокат Сергієнко Н.О. повідомила про підтримання позивачем заявлених вимог, а також просила суд провести розгляд справи за її відсутності. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином та своєчасно повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 28, 33), у судове засідання також не з`явилася, при цьому 30 листопада 2023 року нею до канцелярії суду подано заяву за вх. №1942/01-51/23 (а.с. 36-42), в якій відповідачка повідомила суд, що вона не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача та просила розгляд справи провести за її відсутності. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З матеріалів справи вбачається, що всім учасникам судового процесу судом забезпечені належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень, а також надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи тощо. Окрім того, судом вжито всіх заходів, в межах визначених чинним цивільним процесуальним законодавством України повноважень щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, долучені у якості додатку до позовної заяви, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, і, таким чином, перевіривши доводи, викладені представником позивача у позові, а також врахувавши позиції сторін, викладені ними у їх відповідних заявах, суд дійшов наступного. Так, частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10 вересня 2014 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, вбачається, що 10 вересня 2014 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладений шлюб, прізвище дружини після одруження залишено - « [PERSON] », про що складено відповідний актовий запис за № 1143 (а.с. 7). Сімейне життя у сторін не склалося, подружніх стосунків вони не підтримують, разом не проживають, спільного домашнього господарства не ведуть. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд виходить з наступного. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За правидлами., визначеними ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Віповідно до положень, закріплених у ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд керується вимогами чинного законодавства України стосовно добровільності шлюбу як однієї із основних його засад, розуміючи поняття шлюбу в контексті сімейного союзу, де слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу та його добровільний характер. При цьому суд зазначає, що шлюб припиняється шляхом його розірвання внаслідок стійкого розладу подружніх стосунків шляхом реалізації права одним із подружжя на пред`явлення відповідного позову. Повага до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потребує прояву іншим із подружжя власної гідності та самоповаги. З огляду на те, що позивач, не маючи наміру зберегти шлюб із відповідачкою, скористався своїм гарантованим правом та звернувся до суду із відповідним позовом про розірвання шлюбу й наполягає на його задоволенні, взявши до уваги ту обставину, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їх інтересам, в зв`язку з чим існують визначені законом підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. З приводу розподілу судових витрат суд вважає за доцільне зазначити, що, з врахуванням висловленого позивачем наміру та бажання самостійно понести витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, такі витрати суд покладає на нього та не стягує їх із відповідачки на користь позивача, позаяк це не суперечить принципу диспозитивності. На підставі зазначеного та

Outcome: approved