Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

08.09.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном та земельними ділянками. В своїй заяві вказала, що на підставі договорів дарування, укладених 22.04.2010 року між нею та [PERSON] , яка доводиться їй матір`ю, являється власником житлового будинку за [ADDRESS] та земельних ділянок з кадастровими номерами 7420310100:00:003:0379, 7420310100:00:003:0380 за вказаною адресою, цільове призначення яких для обслуговування жилого будинку та господарських споруд, для ведення особистого селянського господарства. У вказаному господарстві зареєстрована та постійно проживає мати - [PERSON] , [INFO] , яка за станом здоров`я потребує стороннього догляду, в зв`язку з чим позивачка постійно проживає за вказаною адресою разом з матір`ю. [PERSON] , яка доводиться рідною сестрою позивачці, дізнавшись, що мати уклала договір дарування будинку та земельних ділянок позивачці, розпродала все своє майно, квартиру і будинок близько 10 років тому, і незаконно, без її дозволу, самовільно зайняла будівлю літньої кухні та почала проживати в ній. Також незаконно, без дозволу власника, почала використовувати частину земельної ділянки для вирощування овочів. Жодних договорів між позивачкою та відповідачкою на користування літньою кухнею та земельними ділянками не укладались. Спершу [PERSON] проживала спокійно, не створюючи жодних перешкод в користуванні майном. З 2019 року почала ображати позивачку, проявляти відносно неї агресію, погрожувала фізичною розправою, підпалом господарства, висловлюватися на адресу позивачки нецензурню лайкою. Також неодноразово створювала конфліктні ситуації з подальшим викликом працівників поліції щоб скомпрометувати позивачку. 01.09.2022 року за зверненням відповідачки відносно [PERSON] був складений протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. Але постановою від 04.10.2022 року у справі № 728/1094/23 провадження відносно позивачки [PERSON] було закрито за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. 24.07.2023 року позивачка [PERSON] зверталася до ВП № 1 м. Бахмач із письмовою заявою - повідомленням з приводу незаконного вторгнення у її домоволодіння та самовільного зайняття земельних ділянок [PERSON] . Їй було запропоновано звернутися до суду з даного приводу. На вимоги позивачки добровільно звільнити приміщення літньої кухні та земельні ділянки [PERSON] не реагує, в зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх прав,як власника. З урахуванням уточнених позовних вимог просила: зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні майном шляхом звільнення літньої кухні та земельних ділянок з кадастровими номерами 7420310100:00:003:0379, 7420310100:00:003:0380, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02.10.2023 року відкрито провадження по справі визначенням її розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.11.2023 року на 10.00 годину. Ухвалою суду від 01.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.11.2023 року. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Антоненко І.Є. підтримали позовні вимоги і просили задовольнити їх із вказаних в позовній заяві підстав. Зазначили, що проживання [PERSON] в належній позивачці літній кухні та використання земельних ділянок порушує права останньої, як власника, так як вона позбавлена можливості зайти до приміщення літньої кухні, прибрати прилеглу територію та зробити ремонт, а також обробляти земельні ділянки. [PERSON] без дозволу використовує приміщенння літньої кухні та земельні ділянки, на яких вирощує городину з метою продажу. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог. Погоджуєтся звільнити приміщення літньої кухні, але після закінчення зими. Пояснила, що мала власне житло, а саме квартиру, а потім будинок, які продала та переїхала проживати до господарства, яке належало її матері. В приміщенні літньої кухні зробила ремонт і близько 10 років проживає в ній, користується земельною ділянкою. Між нею та сестрою іноді виникають сварки. Допитана за клопотанням сторони позивача свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] мала у власності квартиру в м. Бахмачі, яку продала. В подальшому купила будинок в с. Тиниця, який також продала. Мати [PERSON] - [PERSON] категорично заперечувала проти продажу відповідачкою житла та забороняла вселятися до її будинку. Однак [PERSON] , всупереч матері, вселилася в літню кухню та почала проживати в ній, за матір`ю догляду не здійснювала. [PERSON] подарувала будинок своїй доньці [PERSON] , яка здійснює за нею належний догляд. Між [PERSON] та [PERSON] постійно виникають сварки, які провокує саме [PERSON] . Також остання самовільно зайняла земельні ділянки та користується ними. [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у користуванні приміщенням літньої кухні та земельними ділянками та не бажає добровільно звільняти їх. Вислухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні власником будинку за [ADDRESS] на підставі договору дарування (надалі Договір), укладеного 22.04.2010 року між [PERSON] , як дарувальником, та [PERSON] , як обдарованою, являється [PERSON] (а.с. 15-17). Відповідно до пункту 1.2 даного Договору будинок з надвірними будівлями, що відчужується за даним договором, має наступні характеристики: будинок дерев`яний загальною площею 37.30 кв.м , огорожа залізна, літня кухня дерев`яна, погріб цегляний, колодязь бетонний, розташовані на земельній ділянці 0.10 га, наданій у приватну власність. Згідно з п. 3.1 Договору вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків договору, що укладається сторонами, роз`яснено нотаріусом. Сторони підтверджуть, що цей договір не носить характеру уявного та удаваного правочину. «Дарувальник» стверджує, що дарування здійснего за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального, а також про те, що укладення договору не порушує права малолітніх чи неповнолітніх дітей щодо користування житловою площею відчужуваного будинку. Власником земельних ділянок площею, відповідно, 0.10 га та 0.07 га, з кадастровими номерами 7420310100:00:003:0379, 7420310100:00:003:0380, розташованих за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення яких, відповідно, для обслуговування жилого будинку та господарських споруд та для ведення особистого селянського господарства, являється [PERSON] на підсставі договору дарування, укладеного 22.04.2010 року між [PERSON] , як дарувальником, та [PERSON] , як обдарованою (а.с. 18,19). [PERSON] доводиться матір`ю позивачці та відповідачці (а.с. 10-11) і зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 27.07.1981 року (а.с. 12-14). За зверненням [PERSON] відносно [PERSON] було складено протоколи за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в змісті яких зазначено про вчинення 21.08.2022 року [PERSON] відносно [PERSON] за адрсесою [ADDRESS] умисних дій психологічного та економічного характеру, а саме: вигнала потерпілу з будинку та ображала нецензурною лайкою і образливими словами. Постановою Бахмацького районного суду Чернігвської області від 04.10.2023 року провадження у справі відносно [PERSON] за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення(а.с. 20). Постановою Бахмацького районного суду Чернігвської області від 02.10.2019 року [PERSON] визано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства). Судом встановлено, що 09.09.2019 року о 13 год 00 хв. [PERSON] за місцем свого проживання в [ADDRESS] , вчинила сімейну сварку зі своєю сестрою [PERSON] , в ході якої висловлювалася на її адресу нецензурню лайкою та погрожувала фізичною розправою, чим вчинили психологічне насильство в сім`ї (а.с. 34). Постановою Бахмацького районного суду Чернігвської області від 08.06.2023 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Судом встановлено, що 20.04.2023 року о 14 год 00 хв. [PERSON] за місцем свого проживання в [ADDRESS] , вчинила умисні дії психологічного характеру відносно своєї сестри [PERSON] , а саме висловлювалася на адресу потерпілої образливими словами та погрожувала підпалом господарства, чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру та могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю [PERSON] (а.с. 35). 24.07.2023 року позивачка [PERSON] зверталася до ВП № 1 (м. Бахмач) Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області із письмовою заявою з приводу незаконного вторгнення у її домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , проживання в літній кухні та самовільного зайняття земельних ділянок [PERSON] . Їй було запропоновано звернутися до суду з даного приводу (а.с. 22-23). Згідно з повідомленням Бахмацької міської ради від 18.09.2023 року [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 16.09.2016 року по 14.08.2019 року. На даний час знята з місця реєстрації (а.с. 29). Технічними характеристиками будівель і споруд згідно з технічним паспортом на об`єкт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , зазначено наявність наступних будівель: будинок, побудований у 1953 році, літня кухня, побудована у 1983 році, а також веранда, погріб, колодязь, огорожа, побудовані в період з 1976 року по 2000 рік. (а.с. 41-45). При цьому, літня кухня та веранда збудовані самочинно. Актом від 2009 року підтверджено готовність об`єктів: літня кухня, погріб, колодязь, огорожа, розташованих по [ADDRESS] , до експлуатації (а.с. 43-44). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною третьою статті 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, що визначено ст. 317 ЦК України Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди, що визначено ст. 150 ЖК України. Згідно з ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що договору на користування літньою кухнею та земельними ділянками між сторонами укладено не було. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено ч.ч.1,2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що [PERSON] вселилася у приміщення літньої кухні за адресою [ADDRESS] без згоди власника, проживає в ній та чинить перешкоди [PERSON] , внаслідок чого остання, як власник, позбавлена можливості користуватися літньою кухнею та земельними ділянками за їх цільовим призначенням, вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. 05.09.2023 року між адвокатом Антоненком І.Є. та [PERSON] укладено договір про надання правничої допомоги (а.с. 4). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера за № 53 від 05.09.2023 року [PERSON] сплатила адвокату 6000 грн. 00 коп. за надання правничої допомоги (а.с. 6). Актом приймання-передачі наданих послуг на виконання умов Договору від 05.09.2023 року, який складено 08.09.2023 року, визначені види робіт правової допомоги та вказана їх вартість на загальну суму 6000 грн 00 коп (а.с. 5). Позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 1073 грн 60 коп, що підтверджується квитанцією (а.с. 3). Згідно з ч.ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Виходячи з положень ч.1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, а також категорію справи, об`єм роботи представника позивачки, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки 4000 гривень за надання правничої допомоги та 1073 грн 60 коп в рахунок повернення судового збору, які підтверджені документально. При цьому суд враховує, що обсяг наданих послуг адвоката не відповідає критерію реальності таких витрат, в зв`язку з чим підлягає зменшенню. Відповідно до правової позиції, сформульованої у додатковій ухвалі КГС Верховного Суду від 21.07.2020 року у справі № 915/1654/19, яка, відповідно до положень ч. 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права, наявність договору між адвокатом і клієнтом, розрахунку послуг та підписаних актів виконаних робіт не має вирішального значення.

Outcome: approved