Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

11 вересня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 136791,59 грн, посилаючись на те, що 23 вересня 2019 року вона надала відповідачці у борг грошові кошти в розмірі 44027,55 грн на строк до 23 жовтня 2019 року, 16 квітня 2021 року сторони уклали додаткову угоду, за умовами якої позивачка надала відповідачці грошові кошти у розмірі 67584,54 грн, а відповідачка зобов`язана була їх повернути до 23 червня 2021 року за таким графіком: 14101, 18 грн до 23 квітня 2021 року; 2865,18 грн до 23 травня 2021 року; 50618,18 грн до 23 червня 2021 року, але відповідачка своєчасно свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 06 вересня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 136791,59 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 1367,92 грн. 13 вересня 2023 року після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Сторони в судове засідання не з`явилися, суд вживав заходи щодо їх повідомлення про час і місце розгляду справи. Представник позивача надав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, в якому не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка про дату, час та місце слухання справи повідомлялася шляхом направлення судової повістки за останньою відомою адресою місця проживання, проте судова повістка повернулася до суду без вручення адресату з довідкою Укрпошти «За закінченням терміну зберігання», отже відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається такою, що повідомлена належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомила, із клопотання не зверталася. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи встановлено, що 23 вересня 2019 року сторони уклали договір позики № 08/05/19-1, за умовами якої [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 44027,55 грн, що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 1802 дол. США, а [PERSON] зобов`язалася повернути не пізніше 23 жовтня 2019 року грошові кошти у сумі, еквівалентній 2802 дол. США за курсом НБУ на дату здійснення платежу (п.п. 1,5). 16 квітня 2021 року сторони уклали додаткову угоду до договору позики № 08/05/19-1 від 08 травня 2019 року, якою внесли зміни у пункти 1, 5, 6 договору позики. За умовами додаткової угоди [PERSON] приймає у власність від [PERSON] грошовій кошти у розмірі 67584,54 грн, що еквівалентно 2406 дол. США, та зобов`язується повернути загальну суму за договором, яка еквівалентна 2406 дол. США на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через три місяці, тобто до 23 червня 2021 року. Повернення позики має здійснюватися відповідно до графіку, зазначеного у п. 5 договору, а саме: 14101, 18 грн, що еквівалентно 502 дол. США - до 23 квітня 2021 року; 2865,18 грн, що еквівалентно 102 дол. США до 23 травня 2021 року; 50618,18 грн, що еквівалентно 1802 дол. США до 23 червня 2021 року. 16 квітня 2021 року на підтвердження факту отримання позики у сумі 67584,54 грн, що еквівалентно 2406 дол. США, на умовах, зазначених додатковою угодою від 16 квітня 2021 року до договору позики № 08/05/19-1 від 08 травня 2019 року, відповідачка власноруч написала розписку. Проте свої зобов`язання щодо повернення боргу у встановлений у договорі строк відповідно до графіку платежів не виконала і на даний час ухиляється від виконання. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.\~1046\~ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). З боку відповідачки суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в частині стягнення суми боргу. За викладених обставин, судом встановлено, що на час розгляду справи грошові кошти за розпискою від 16 квітня 2021 року відповідачкою у повному розмірі не повернуті. У рахунок погашення заборгованості [PERSON] сплатила 391 дол. США, що еквівалентно 14610 грн. Таким чином, залишок заборгованості за основною сумою боргу складає 75965,50 грн, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» (1 дол. США = 37.70 грн) на день укладення договору еквівалентно 2015 дол. США. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Під час укладання договору позики сторони домовилися, що у разі прострочення виконання зобов`язань (несвоєчасне повернення позики) або її чергової частини за графіком) позичальник зобов`язаний сплатити позикодавця неустойку у розмірі 1% ціни позову від загальної суми заборгованості за кожен календарний день існування простроченої заборгованості (п. 10 договору № 08/05/19-1 від 08 травня 2019 року). З 24 червня до 21 вересня 2021 року за 90 календарних днів відповідно до п. 10 договору на суму заборгованості 67584,54 грн позивачкою нарахована неустойка у розмірі 60826,09 грн. Отже, позивачка, пред`являючи вимоги про повернення основного боргу, просила у тому числі, крім суми боргу, стягнути з відповідачки також неустойку у розмірі 1 % від загальної суми заборгованості за кожен день прострочення за період з 24 червня до 21 вересня 2021 року, що складає 60826,09 грн. На підставі викладеного, оцінюючі зібрані у справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання договірного зобов`язання, суд вважає, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України\~ та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачки також підлягає стягненню на користь позивачки сплачений нею і документально підтверджений судовий збір в розмірі 1367,92 грн.

Outcome: approved