Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

У березні 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди, у якій позивач прохав суд стягнути з відповідача грошову компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 80 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на те, що з відповідачем він перебував у трудових відносинах в періоди з 15.04.2020 року по 23.02.2023 року, працюючи гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем на підземних роботах по строковому договору. Під час виконання трудових обов`язків [PERSON] отримав професійне захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна проглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та нижньодольовий пневмофіброз. ЛН ІІ ст. (другого ст. (J41.0). Хронічна попереково-крижова радикулопатія в стадії неповної ремісії з легкими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст.3, СН І ст.Ризик 3. На підставі цього, [PERSON] вперше встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням безстроково, 50% втрати професійної працездатності, встановлено потребу в медикаментозному лікуванні. Зважаючи на вищевикладені обставини, позивач вважає, що діями відповідача, йому завдано моральної шкоди, що виразилася в наступному: змінився нормальний образ життя, позбавлений можливості повноцінно спілкуватися зі своєю сімє`ю, друзями, з цього приводу став дуже дратівливим, постійно турбують сильні болі, не може вести повноцінний спосіб життя, так як протягом тривалого часу відчуває фізичне страждання, обумовленні важкістю професійних захворювань, психологічний дискомфорт і значне порушення спокою. В зв`язку з одержанням інвалідності і втрати працездатності змінилися умови життя, що потягло за собою зниження життєвої активності, відчуває систематичне послаблення організму, що позбавляє нормального образу життя, активного спілкування з оточуючими, реалізації своїх здібностей, бажань. Визначаючи розмір моральної шкоди, позивач врахував ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я та те, що професійна працездатність в зв`язку з професійним захворюванням втрачена на 50%, визначення інвалідом третьої групи безстроково, та заподіяну йому моральну шкоду оцінює в розмірі 80 000 грн. Ухвалою суду від 24.08.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 24.08.2023 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Представник відповідача ТОВ «Шахтобудівельна компанія» - адвокат Савельєва Т.Д. надала відзив, просила відмовити в задоволенні позову, обґрунтовуючи це тим, що у трудових відносинах з відповідачем перебував з 15.04.2020 року по 23.02.2023 року. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16.01.2023 року, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, а саме: 22 роки 9 місяців 7 днів, із яких тільки 2 роки 6 місяців 28 днів на підприємстві відповідача. Згідно трудової книжки позивача праця в шкідливих умовах майже впродовж 20 років була на шахті ім. О.Г. Стаханова в/о Красноармійськвугіль, на шахті «Красноармійська Західна №1», на ДП ВК Краснолиманська, в ТОВ «Краснолиманське» і 2 рок 6 місяців 28 днів на ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Останнім місцем роботи, за яким складено даний акт, є ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Позивач ще до працевлаштування на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» мав значний стаж роботи (майже 20 років) у шкідливих умовах праці на інших підприємствах, що неодмінно позначилося на виникненні у нього професійного захворювання, що підтверджується Актом розслідування від 16 січня 2023 року та записами в трудовій книжці позивача. ТОВ «Шахтобудівельна компанія» не повинно нести відповідальність за дії, які не вчиняло та не доведено, що були будь-які незаконні дії чи бездіяльність відповідача, що могли бути причиною профзахворювання та моральних страждань позивача. ТОВ «Шахтобудівельна компанія» не може відповідати за шкоду, заподіяну іншими підприємствами, на яких працював позивач. Відповідно до виписок з медичної (амбулаторної карти) позивача, з розділу АНАМНЕЗ ЗАХВОРЮВАННЯ, вбачається, що позивач вважає себе хворим на протязі 5-6 років, періодично лікується амбулаторно. Проте, хронічна хвороба має довготривалий повільний процес. У розвитку хвороба розрізняють чотири стадії: латентний період, період продромальних явищ, гострий період, який переходить в хронічну стадію. Отже, розвиток хвороби має відбуватися щонайменше протягом п`яти - семи років. Проте, за весь період роботи на підприємстві відповідача працівник жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив та за результатами яких його було визнано здоровим та придатним для роботи. І тільки після звільнення з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» у зв`язку з виходом на пенсію позивач «раптово» виявив у себе цілу низку професійний захворювань. Також відповідач зазначив, що права на працю позивач не позбавлений, оскільки йому встановлено ІІІ групу інвалідності, яка дозволяє провадити різні види трудової діяльності за певних умов. Крім того позивачу Фондом професійних захворювань були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток, а тому підстав відшкодування моральної шкоди позивачеві немає. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] в періоди з 15.04.2020 року по 23.02.2023 року, перебував у трудових відносинах працюючи гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем на підземних роботах на підприємстві ТОВ «Шахтобудівельна компанія» (а.с. 43-47). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 13 січня 2023 року, затвердженого 16 січня 2023 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, [PERSON] встановлено діагноз: хронічна двобічна сенсоневральна проглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.) за класифікацією [PERSON] та Пономарьової Н.І. Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та нижньодольовий пневмофіброз. ЛН ІІ ст. (другого ст. (J41.0). Хронічна попереково-крижова радикулопатія в стадії неповної ремісії з легкими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст.3, СН І ст.Ризик 3 (а.с. 28-31). Як вбачається з п. 18 зазначеного Акту, причинами виникнення хронічного професійного захворювання є пил переважно фібро генної дії - фактична величина - 19,8 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 90,3%. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 85 дБА, при нормативному значенні 80 дБА.(а.с. 30). Згідно довідки серії 12 ААА №120239 від 16.02.2023 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, при первинному огляді [PERSON] встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково, встановлено потребу у медикаментозному лікуванні ( а.с. 4-5). Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 1154 від 27.11.2020 року, № 437 від 23.04.2021 року, КНП «Покровська міська лікарня» Покровської міської ради Донецької області», встановлено, що [PERSON] проходив лікування, а саме: з 17.11.2020 року по 27.11.2020 року Дз: хронічний бронхіт 2 ст. фаза загострення, дифузний пневмосклероз ДН -2 ст. Пневмоконіоз. Супутний: хронічний попереково-крижовий радикуліт. (а.с. 20-22). з 13.04.2021 року по 23.04.2021 року Дз: хронічний вертеброгений (остеохондроз поперекового відділу хребта, за даними Ро графії 2020 року) попереково-крижовий радикуліт з вираженим больовим, м`язово тонічним та лівобічним корінцевим синдромами, вираженим порушенням статико-динамічної функції хребта, ст.загострення). Супутний: Хронічний бронхіт 2 ст. дифузний пневмосклероз, ЛН 1-2 ст.(а.с. 23-24). Згідно медичного висновку Лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 21.12.2022 року №1170 ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва академії медичних наук України», [PERSON] було встановлено діагноз: хронічна двобічна сенсоневральна проглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.) за класифікацією [PERSON] та Пономарьової Н.І. Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та нижньодольовий пневмофіброз. ЛН ІІ ст. (другого ст. (а.с. 11). Приписами статті 153 Кодексу законів про працю України та статті 13 Закону України від «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України ооральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до положень статей 153, 171 Кодексу законів про працю України та статті 22 Закону України «Про охорону праці» забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган. Роботодавець повинен організувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок. Отже, порядок установлення факту трудового каліцтва на виробництві визначено законом. Рішенням Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 визнано, що зазначеними законодавчими змінами право цієї категорії громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач у позові зазначає, що в результаті отримання ним професійних захворювань він частково (50 %) втратив професійну працездатність та потребує додаткових зусиль до застосування. Крім того, моральну шкоду він пов`язує, з тим, що позивач протягом тривалого часу перебуває у хворобливому стані, постійно відчуває фізичний біль. У позивача змінився звичайний уклад його життя. Компенсація моральної шкоди оцінюється позивачем у розмірі 80 000 грн. Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Однак, як зазначено у акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16.01.2023 року, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, а саме: 22 року 9 місяців 7 днів. Як вбачається з матеріалів справи позивач працював на підприємстві відповідача лише 2 року 6 місяців 28 днів. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання [PERSON] професійного захворювання, пов`язаного із виробництвом як на підприємстві відповідача так і на інших підприємствах з шкідливими умовами, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності в загальному розмірі 50% (встановлено при первинному огляді), необхідність лікування, суд визнає, що професійне захворювання зумовило порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусило змінити спосіб життя, і таким чином, [PERSON] завдано моральну шкоду. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги конкретні обставини професійних захворювань, ступінь їх тяжкості, характер та глибину пов`язаних з ними моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя. Однак, виходячи з тривалості строку знаходження у трудових відносинах з відповідачем, роботи більшої кількості часу на інших підприємствах з шкідливими умовами, виходячи з засад розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок професійних захворювань суму у розмірі 7 000 грн. Суд не погоджується із запереченнями представника відповідача про відсутність у відповідача підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю їх вини, відсутністю причинного зв`язку між отриманим позивачем професійним захворюванням та протиправними діяннями підприємства, оскільки із пунктів 17, 18 вказаного Акту розслідування хронічного професійного захворювання видно, що професійні захворювання позивача виникли внаслідок важкості праці та впливу шкідливих факторів у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, а саме: 22 року 9 місяців 7 днів, з яких праця на підприємстві відповідача становить 2 року 6 місяців 28 днів. Жодних доказів на спростування наявності шкідливих факторів робочого місця позивача та його шкідливого впливу на його здоров`я - відповідачем не надано. Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом ІV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподаткованого доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логістичних неузгодженостей у податковому законодавстві» внесено зміни до п. 164.2.14а ст. 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року), згідно якої до загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України). Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. У зв`язку з вищевикладеним, оскільки станом на 1 січня 2023 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6700 грн., а сума визначена до стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. не перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6700 х 4 = 26 800), а тому суд вважає за необхідне зазначити, що розмір моральної шкоди необхідно стягнути без урахування утримання з нього обов`язкових податків і зборів. За таких обставин моральна шкода у розмірі 7 000 грн. підлягає стягненню без утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а позов задоволено частково, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий забір за подачу позову у розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial