Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

[PERSON] (далі позивач, позикодавець) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач, позичальник) про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що 14.09.2021 року між нею та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П., згідно з яким відповідач отримала від позивача позику в розмірі 40\~000 гривень, які зобов`язалася повернути до 14.03.2022 року. Також договором передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання умов договору відповідач зобов`язалася сплатити щоденно пеню в розмірі 1% від фактичної суми заборгованості. Проте станом на дату звернення до суду з даним позовом відповідач кошти не повернула. Тому позивач за захистом своїх прав звернулася до суду з даним позовом та просила: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у загальному розмірі 244\~000,00 грн., з яких: 40\~000,00 грн. основна сума боргу; 204\~000,00 грн. пеня. Також позивач просила стягнути понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2440,00 грн. Ухвалою суду від 18.08.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято\~до розгляду\~та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.\~ Копія ухвали від 18.08.2023 року та копія позовної заяви з додатками відповідачу надсилалися за адресою реєстрації: [ADDRESS] , поштове відправлення № 0800100304259 повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою, 30.08.2023 року», що з урахуванням п. 99.1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ №270 від 05.03.2009 року, та п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням особи про розгляд справи. Відповідно у встановлений судом строк, відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надала, у зв`язку з чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні\~в матеріалах\~справи письмові\~докази у\~їх сукупності,\~суд вважає\~встановленими наступні\~обставини та\~відповідні їм\~правовідносини. Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Судом встановлено, що 14.09.2021 року між сторонами у справі, [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П., згідно з умовами якого [PERSON] отримала позику в розмірі 40\~000 (сорок тисяч) гривень, які зобов`язалася повернути до 14.03.2022 року. Також п. 8 договору передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору щодо перерахунку коштів (в тому числі у разі прострочення проплати більше ніж на 5 (п`ять) днів, він має сплатити щоденно пеню в розмірі 1% від фактичної суми заборгованості (а.с. 9). Як вказала позивач та що не заперечила відповідач, у зазначений в договорі строк відповідач кошти не повернула. Окрім того, позивач 12.05.2023 року зверталася до відповідача з письмовою заявою про повернення коштів (а.с. 10), яка залишилася відповідачем без задоволення. Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача перед позивачем становить 244\~000,00 грн., з яких: 40\~000,00 грн. основна сума боргу; 204\~000,00 грн. пеня. Так, позивачем пеню розраховано за 510 днів за період з 20.03.2022 року по 11.08.2023 року. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується також наступним. Між сторонами склалися договірні відносини за умовами договору позики, які регулюються нормами Цивільного кодексу\~України в частині позики (§1.Позика Глави 71), а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. За правилами ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до абз. 1 ч. 1, ч. 3 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. В силу ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є\~дія особи,\~спрямована на\~набуття,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до\~ч.\~1\~та ч.\~3\~ст.\~1049\~ЦК України,\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу за договором позики у розмірі 40\~000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 204\~000,00 грн. за період з 20.03.2022 до 11.08.2023, слід вказати наступне. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 8 договору позики, в разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору щодо перерахунку коштів (в тому числі у разі прострочення проплати більше ніж на 5 (п`ять) днів, він має сплатити щоденно пеню в розмірі 1% від фактичної суми заборгованості. Окрім того, за загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не обмежується. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Проте,\~нормою частини\~третьої статті\~267\~ЦК України\~встановлено,\~що суд\~застосовує позовну\~давність лише\~за заявою\~сторони у\~спорі,\~зробленою до\~ухвалення судом\~рішення. Суд за власною ініціативою не може застосувати позовну давність. Враховуючи викладене, у зв`язку з відсутністю заяви відповідача, суд не вбачає підстав для застосування позовної давності у даному випадку. Тож, розрахунок пені здійснюється за 510 днів за період з 20.03.2022 року по 11.08.2023 року за формулою: Пеня = С x РП x Д : 100, де С - Сума заборгованості за період, РП - розмір пені, зазначений в договорі (в калькуляторі вказується користувачем в окремому віконці), Д - Кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання 510 днів (з 20.03.2022 до 11.08.2023) 40\~000,00 x 1 x 510 : 100 = 204\~000,00 грн. При цьому, відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічна позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду\~від 20.03.2019 у справі №761/26293/16-ц. Враховуючи викладене, а також те, що розмір неустойки\~перевищує розмір\~збитків в п`ять разів, тому розмір пені підлягає зменшенню з 204\~000,00 грн. до 40\~000,00 грн. (основної суми боргу), а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 204\~000,00 грн. підлягають частковому задоволенню у розмірі 40\~000,00 грн. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню у загальному розмірі 80\~000,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково у розмірі 80\~000,00 грн, підстав для\~звільнення відповідача\~від стягнення\~судового збору\~судом не\~встановлено,\~позивачем при\~подачі позову\~сплачено 2440,00\~грн.\~(а.с.\~1),\~тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 800, 00 грн. (2440,00 х 80\~000,00 : 244\~000,00) - пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial