Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

У серпні 2023 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява першого заступника керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області, який діє в інтересах держави в особі Кирилівської селищної ради до [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним, повернення земельної ділянки. В обґрунтування позову зазначено, що Кирилівською селищною радою прийнято рішення № 20 від 22.07.2021 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок в оренду», згідно з яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для городництва та передано останньому в оренду для городництва земельну ділянку за межами населеного пункту із земель сільськогосподарського призначення, площею 8,0000 га кадастровий номер 2320382900:01:001:0352 строком на 10 років. У подальшому, 04.08.2021 року на підставі рішення Кирилівської селищної ради № 20 від 22.07.2021 між Кирилівською селищною радою та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки площею 8,0000 га кадастровий номер 2320382900:01:001:0352 строком на 10 років. Відповідні відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право 44104157). Мелітопольською окружною прокуратурою встановлено, що Кирилівська селищна рада при прийнятті рішення про передачу у користування земельної ділянки [PERSON] діяла всупереч ст. 36 ЗК України, адже вона не мала законної підстави для затвердження відповідного проекту землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки за кадастровим номером 2320382900:01:001:0352 загальною площею 8,0000 га для городництва, оскільки розмір земельної ділянки перевищує встановлений граничний розмір земельної ділянки для городництва, встановлений на рівні 0,6 га, що може передаватися в оренду фізичним особам. У зв`язку з цим зазначений договір оренди підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка поверненню на користь Кирилівської селищної ради. Прокурор Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області Лисенко І.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Від представника Кирилівської селищної ради надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно всі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, виходячи з вимог діючого законодавства, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до пункту 5, п.п. 5.1 рішення сесії Кирилівської селищної ради № 20 від 22.07.2021 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок в оренду» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для городництва та передано останньому в оренду для городництва земельну ділянку за межами населеного пункту із земель сільськогосподарського призначення, площею 8,0000 га кадастровий номер 2320382900:01:001.0352 строком на 10 років. 04.08.2021 на підставі рішення сесії Кирилівської селищної ради від 22.07.2021 №20 між Кирилівською селищною радою (орендодавець) та [PERSON] (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки площею 8,0000 га кадастровий номер 2320382900:01:001:0352 строком на 10 років для городництва. Інформацію про укладення зазначеного договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 2320382900:01:001:0352 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, запис про інше речове право №44104157. Тобто проведено державну реєстрацію договору оренди у якості іншого речового права щодо об`єкту нерухомого майна реєстраційний номер 2462242123203 (земельної ділянки кадастровий номер 2320382900:01:001:0352). Мелітопольською окружною прокуратурою 26.07.2023 року на адресу Кирилівської селищної ради скеровано лист за № 55/2-2067 ВИХ-23, яким повідомлено про порушення положень ч. 1 ст. 36, ст.ст. 123, 186 ЗК України, а саме незаконність передачі у користування земельної ділянки для городництва понад встановлену Земельним кодексом України норму та укладення відповідного договору оренди, що порушує інтереси територіальної громади. З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді органом прокуратури поставлено питання щодо обізнаності сільської ради про порушене право, вжиття заходів, спрямованих на поновлення порушених інтересів, звернення до суду з позовом про визнання договору оренди землі недійсним, та повернення земельної ділянки територіальній громаді. Згідно з наданою у відповідь інформацією Кирилівської селищної ради від 02.08.2023 року Вих. №58 заходи щодо захисту інтересів територіальної громади шляхом звернення до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки не вживалися, при цьому сільська рада звертатися до суду не планує. На підставі ч. 2 ст. 4 ЦПК України, 1311 Конституції України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», обґрунтованим та законним є представництво в суді прокурором інтересів держави в особі Кирилівської селищної ради. Відповідно до ч. 1 ст. 6 та ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч. 1 ст. 12 ЗК України, первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради, до повноважень яких належить, зокрема, розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ст. 80 ЗК України, ст.ст. 2, 172, 327, 374 ЦК України, право власності на землі комунальної власності належать територіальній громаді, яка реалізує це право через відповідні органи місцевого самоврядування. Обставиною, що підлягає доказуванню у даній справі, є факт передачі позивачем в оренду відповідачеві земельної ділянки для городництва з порушенням норм земельного законодавства України. Конституцією України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу право власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону (ст. 13). Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ст. 14). Відповідно до статей 317, 319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Частиною 1 ст. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Таким чином, до повноважень Кирилівської селищної ради належить розпорядження землями комунальної власності, у тому числі передача таких земельних ділянок у власність або користування у порядку, передбаченому ст. ст. 118, 123 ЗК України. Згідно з ч. 1 ст. 123 ЗК України, рішення про надання земель комунальної власності у користування приймається органом місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЗК України, громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-ІХ, що набрав чинності 27.05.2021 року, ч. 1 ст. 36 ЗК України доповнено абзацом 2 такого змісту: «Площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 гектара». Таким чином, орган місцевого самоврядування має повноваження щодо передачі земельної ділянки в оренду для городництва, площа якої не перевищує встановлену чинним законодавством площу, а саме не більше 0,6 гектара. Відповідно до ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу в оренду [PERSON] земельної ділянки для городництва з кадастровим номером 2320382900:01:001:0352, розташованої за межами населених пунктів на території Кирилівської селищної об`єднаної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області, площею 8,0000 га, прийнято Кирилівської селищної ради 22.07.2021 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-ІХ. Таким чином, з урахуванням положень ст. 36 ЗК України, земельна ділянка фактично не могла передаватися позивачем в оренду відповідачеві для городництва, оскільки її площа перевищує гранично допустиму норму. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Правовідносини оренди виникають лише в момент укладення договору оренди. До цього моменту, починаючи з моменту звернення особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тривають переддоговірні відносини (щодо можливості укладення договору оренди в майбутньому та визначення конкретної земельної ділянки на масиві земель державної власності у встановленому законом порядку). Дозвіл на розробку проекту землеустрою означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц. При цьому орган місцевого самоврядування при реалізації владних управлінських функцій зобов`язаний застосовувати норму права, яка є чинною на момент прийняття рішення, що не було ним дотримано в межах цих правовідносин. Так, Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 року у справі № 803/1541/16 сформулював позицію, відповідно до якої, якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками. На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018). Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 28.05.2021 року у справі № 1940/1505/18, від 15.05.2019 у справі № 825/1496/17. Отже, Кирилівська селищна рада мала відмовити [PERSON] у затвердженні проекту землеустрою та передачі земельної ділянки з кадастровим номером 2320382900:01:001:0352 загальною площею 8,0000 га для городництва, у зв`язку з невідповідністю чинному на момент прийняття рішення законодавству України. Відповідно до ст.ст. 152, 155 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку. Статтею 203 ЦК України встановлено, що: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. З огляду на викладені обставини, з урахуванням того, що рішення селищної ради № 20 від 22.07.2021 року прийнято всупереч вимогам ЗК України, укладений на його підставі договір оренди землі між позивачем та відповідачем є укладеним з порушенням вимог чинного законодавства, належним та ефективним способом захисту є визнання його недійсним, оскільки саме такий спосіб захисту, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та практики Верховного Суду, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме запису про припинення права оренди відповідача. Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив, зокрема у постановах від 27.06.2018 року у справі № 921/403/17-г/6, від 08.08.2019 року у справі № 909/472/18, від 29.04.2020 року у справі № 911/1455/19. Наведене є втіленням запровадженого в Україні у сфері обігу нерухомості «принципу внесення», в силу якого право, яке підлягає реєстрації, виникає в момент такої реєстрації. Відповідний правовстановлюючий документ (правочин (договір), акт тощо) є підставою для переходу до особи прав на нерухомість, тобто породжує відповідні зобов`язання з передачі майна, а безпосередньо набуття особою усіх повноважень власника (володіння, користування, розпорядження) відбувається в момент внесення до реєстру відповідного запису про державну реєстрацію отриманого речового права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2021 року № 686/25728/19). У свою чергу, згідно з абз. 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення державної реєстрації документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. У розумінні п.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. Підлягають виконанню виключно такі судові рішення. Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином (п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України). У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги прокурора про визнання договору оренди землі від 04.08.2021 року, укладеного між Кирилівською селищною радою та [PERSON] , недійсним та зобов`язання відповідача повернути Кирилівській селищній об`єднаній територіальній громаді Мелітопольського району Запорізької області в особі Кирилівської селищної ради земельну ділянку загальною площею 8,0000 га з кадастровим номером 2320382900:01:001:0352, розташованої за межами населених пунктів на території Кирилівській селищній об`єднаній територіальній громаді Мелітопольського району Запорізької області, є законними, обґрунтованими та такими, що призведуть до належного та ефективного захисту прав та інтересів позивача. Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відтак, з урахуванням досліджених матеріалів справи та викладених вище норм, суд дійшов висновку, що прокурором поза розумним сумнівом доведено факт порушення вимог земельного законодавства України при передачі Кирилівською селищною радою в оренду [PERSON] земельної ділянки для городництва площею 8,0000 га з кадастровим номером 2320382900:01:001:0352, розташовану за межами населених пунктів на території Кирилівської селищної об`єднаної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області. Відтак, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України на користь Запорізької обласної прокуратури слід стягнути з відповідача понесені нею кошти, витрачені на сплату судового збору у 2023 році при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 5368,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved