Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ «Ідея Банк», в якому просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти у сумі 82 837, 16 грн., сплачений судовий збір, та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що в провадженні Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало на виконанні ВП [NUMBER] від 06.112019 року, сторонами якого є - [PERSON] та АТ «Ідея Банк» 19.06.2019 року Васильківським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника за ВП [NUMBER], яка була направлена за місцем роботи позивача. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10.03.2022 року позов [PERSON] до АТ «Ідея Банк», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічев О.М., Васильківський міськрайонний відділ ДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції задоволено, визнано виконавчий напис нотаріуса, вчинений 21.09.2018 року за реєстровим номером 1935, таким, що не підлягає виконанню. Кошти стягнуті на користь стягувача за виконавчим написом №1935 від 21.09.2018 року виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» становить 66 958,82 грн. основного боргу, виконавчий збір 15 447,34 грн., витрати на проведення виконавчих дій 431, 00 грн. Позивач вказує, що нею було отримано звіт про здійснення відрахування та виплати з ТОВ "Епіцентр К" щодо стягнення з позивача на користь АТ «Ідея Банк» за виконавчим документом від 19.06.2019 року [NUMBER] виданим за виконавчим документом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за період з 01.07.2019 року по 28.02.2019 року 91 095,80 грн. Відповідно до листа - відповіді Васильківського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» становить: борг на користь АТ «Ідея Банк» - 66958,82 грн., виконавчий збір - 15 447, 34 грн., витрати на проведення виконавчий дій -431,00 грн., повернення коштів на рахунок боржнику [PERSON] після скасування рішення суду -90385,00 грн. Відтак позивач просить стягнути безпідставно набуті кошти в розмірі 82 837,16 грн., які було стягнуто з позивача та перераховано відповідачу в рахунок стягнення заборгованості. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.05.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 23.06.2023 року представник АТ «Ідея Банк» скерував на адресу суду відзив на позовну заяву. Відзив вмотивований тим, що у зв`язку з порушенням позивачем договірних зобов`язань по кредитному договору, з метою захисту свого порушеного права, АТ «Ідея Банк» було ініційовано вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічевим О.М. виконавчого напису №1935 від 21.09.2018 року, який згодом було пред`явлено до примусового виконання. Таким чином, із боржника на користь кредитора було стягнено кредитну заборгованість на підставі виконавчого напису, та в межах виконавчого провадження 57604291. Проте, рішенням Галицького районного суду м. Львова у справі №461/9648/21 від 10.03.2022, вищевказаний виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню. Вважає, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Отримані в межах виконавчого провадження [NUMBER] кошти були направленні для погашення заборгованості за вказаним кредитним договором (зменшено заборгованість позивача за кредитним договором перед відповідачем), і зобов`язання за яким залишаються не припиненими. Позивачем зворотного не доведено, а тому, підстави на яких були отриманні такі кошти не відпали. Зазначив, що у даному випадку виконавчий напис виступає лише механізмом реалізації права на захист порушеного права в позасудовому порядку (відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України). Відтак, факт визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не може бути підставою для повернення стягнених за ним коштів в порядку статті 1212 ЦК України, так як в даному випадку спірні правовідносини мають договірний характер. Відтак просить відмовити у задоволенні позову. 28.07.2023 року АТ «Ідея Банк» звернулось до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову Васильківський міськрайонний відділ ДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 40 828,35 грн., та сплачений судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 28.07.2017 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z03.190.74156 Згідно кредитного договору відповідач отримала кредит на поточні потреби у сумі 97297,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язувалась повернути його разом з процентними платежами. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується випискою по поточному рахунку. Проте, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані інші платежі за кредитним договором. Останній платіж відповідачем здійснено 05.05.2022 року. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 14.06.2023 року становить 40 828,35 грн. Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги Банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.10.2023 року зустрічну позовну заяву Акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) стягнення заборгованості за кредитним договором - прийнято до розгляду. Об`єднати в одне провадження первісний позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення безпідставно набутих коштів та зустрічний позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) стягнення заборгованості за кредитним договором, присвоївши справі номер - 461/4267/23, провадження №2/461/1867/23. 20.11.2023 року на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якій представник [PERSON] - [PERSON] зазначила, що зустрічний позов є підставним та підлягає до задоволення. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.11.2023 року підготовче провадження у справі за первісним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення безпідставно набутих коштів та зустрічним позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) стягнення заборгованості за кредитним договором закрито та призначено справу до судового розгляду Позивач та представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, повідомили що первісний позов підтримує, просить його задоволити, проти задоволення зустрічного позову не заперечують. Представник відповідача АТ «Ідея Банк» за первісним позовом в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Скерувала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності Представник відповідача Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи і мотиви викладені у первісному та зустрічному позовах, докази надані сторонами в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що між 28.07.2017 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z03.190.74156. Згідно кредитного договору відповідач отримала кредит на поточні потреби у сумі 97297,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язувалась повернути його разом з процентними платежами. 21.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1935, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №Z03.190.74156 від 28.02.2017 на користь АТ «Ідея Банк» у сумі 154473,43 грн. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10.03.2022 року позов [PERSON] до АТ «Ідея Банк», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічев О.М., Васильківський міськрайонний відділ ДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції задоволено, визнано виконавчий напис нотаріуса, вчинений 21.09.2018 року за реєстровим номером 1935, таким, що не підлягає виконанню. У ч. 5 ст. 82 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З відповіді Васильківського відділу ДВС Обухівського району Київської області Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) [NUMBER] від 25.04.2023 року вбачається, що кошти, стягнуті на користь стягувача за виконавчим написом №1935 від 21.09.2018 року, виданий приватним нотаріусом КМНО про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» становить 66 958,82 грн. Згідно звіту ТОВ «Епіцентр К» №183 від 05.04.2023 року про здійснені відрахування та виплати з [PERSON] за виконавчим документом №1935 від 21.092018 року, за період з липня 2019 року по 21.09.2018 року становить 91 095,80 грн. З відповіді Васильківського відділу ДВС Обухівського району Київської області Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) [NUMBER] від 12.05.2023 року вбачається, що кошти стягнуті на користь стягувача за виконавчим написом №1935 від 21.09.2018 року, виданий приватним нотаріусом КМНО Остапенком ЄМ. з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» становлятьть: борг на користь АТ «Ідея Банк» - 66958,82 грн., виконавчий збір - 15 447, 34 грн., витрати на проведення виконавчий дій -431,00 грн., повернення коштів на рахунок боржнику [PERSON] після скасування рішення суду -90385,00 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню,виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20. Враховуючи вищевикладене, те, що правові підстави набуття відповідачем АТ «Ідея Банк» грошових коштів у сумі 66958,82 гривень, що стягнуті з [PERSON] в погашення боргу за виконавчим документом на підставі виконавчого напису нотаріуса, який рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2022 року у справі №461/9648/21, що набрало законної сили, визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, то суд дійшов висновку, що отримані відповідачем кошти в сумі 66958,82 гривень підлягають поверненню позивачу відповідно до вимог статті 1212 ЦК України. Щодо позовних вимог про стягнення 15447,34 грн. виконавчого збору та 431,00 грн. витрат на проведення виконавчих дій слід зазначити таке. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За змістом статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. З матеріалів справи видно, що під час вказаного виконавчого провадження з [PERSON] було стягнуто, зокрема, 15 447,34 гривень виконавчого збору та 431,00 витрати на проведення виконавчих дій. Відповідно до частин другої, третьої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1)у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (стаття 45 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до частини сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Кошти, які позивач просить стягнути з відповідача АТ «Ідея Банк», а саме: 15 447,34 гривень виконавчого збору та 431,00 витрати на проведення виконавчих дій, це кошти, що отримані державним виконавцем в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не відповідачем, у зв`язку з чим не можуть бути стягнуті з останнього. Відповідно до статті 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі позивачі відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно з частинами першою та другою статті 51ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження,а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Заявляючи вимогу про стягнення, зокрема: 15 447,34 гривень виконавчого збору та 431,00 витрати на проведення виконавчих дій, позивач визначив державного виконавця третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, натомість заявив такі вимоги до АТ «Ідея Банк». З огляду на вказане, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 15 447,34 гривень виконавчого збору та 431,00 витрати на проведення виконавчих дій до задоволення не підлягають. За таких обставин справи, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом правових підстав для часткового задоволення позову і стягнення з відповідача АТ «Ідея Банк» на користь позивача [PERSON] коштів у сумі 66 958,82 гривень відповідно до вимог статті 1212 ЦК України, оскільки підстава, на якій вони були отримані відповідачем, відпала. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Стягненню підлягає 867,32 грн. судового збору, що становить частку у 80,8% від задоволених позовних вимог. Відповідно до статті 141ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Стосовно вимоги Позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У статті 137ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частини восьмої статті 141ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21), Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 161/8104/21-ц. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1144797 від 119.05.2023 року, договір про надання правничої допомоги №582/24-04-2023 року, акт приймання - передачі наданої правничої допомоги №1 до Договору №582/24-04-2023 про надання правничої допомоги від 24.04.21023 року, та квитанцію №582 від 13 травня 2023 року про сплату 6000,00 грн. на підставі Договору №582/24-04-2023 про надання правничої допомоги від 24.04.21023 року. Проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, суд приходить до висновку, що вимога позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню на суму 4000,00 грн. Щодо зустрічних позовних вимог суд, дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем за зустрічним позовом, приходить до висновку про наявність підстав щодо задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного. За змістом статей 626,628ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина першастатті 1056-1 ЦК України). 28.07.2017 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z03.190.74156 Згідно кредитного договору відповідач отримала кредит на поточні потреби у сумі 97297,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язувалась повернути його разом з процентними платежами. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується випискою по поточному рахунку. Проте, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані інші платежі за кредитним договором. Останній платіж відповідачем здійснено 05.05.2022 року. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 14.06.2023 року становить 40 828,35 грн. Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості станом на 14.06.2023 року заборгованість становить: 34626,46 гривень, 728,13 гривень прострочена плата за користування кредитом, 5 473,63 гривень, а всього 40828,35 гривень. Крім того позивач за зустрічним позовом просив стягнути кошти в сумі 66968,82 гривень у разі задоволення первісного позову. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено,що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог частини першої статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). АТ «Ідея Банк» взяті на себе зобов`язання виконано в повній мірі не було. Крім того, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягають і 66 968,82 гривні, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки зазначені кошти, що були стягнуті державним виконавцем присуджено до стягнення з АТ «Ідея Банк». Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення також з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» та сплаченого судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп., що підтверджені належними доказами у справі.

Outcome: approved