Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту самостійного виховання дитини до 18 років. Заяву обґрунтовує тим, що 11грудня 20007 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. У шлюбі народилась донька [PERSON] [INFO] . Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 04.08.2015 року шлюб між заявником та [PERSON] було розірвано. Матері дитини - [PERSON] обрано та у подальшому продовжувався запобіжний захід у виді тримання під вартою за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Донька перебувала у притулку для дітей служби у справах дітей Львівської обласної (військової) державної адміністрації та періодично у родичів, оскільки заявник перебував на службі в ЗС України. У березні-квітні 2023 року відділ «Служба у справах дітей» Залізничного району звернувся до заявника з проханням вжиття заходів для повернення дитини на проживання та виховання в рідній сім`ї, відтак у квітні 2023 згідно з наказом командира в/ч [NUMBER] від 23.06.2023 року заявника було звільнено з військової служби у запас, у зв`язку із необхідністю самостійного виховання дитини віком до 18 років. На даний час заявник разом із дочкою проживають у його сестри, де створено належні умови для їх спільного проживання. Звертає увагу суду, що він повністю утримує дитину та опікується її інтересами та потребами, особисто займається її вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини без участі матері. Встановлення факту самостійного виховання заявником доньки необхідне йому для оформлення документів для соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки одним з батьків, а також для реалізації його прав передбачених законодавством як особи, яка самостійно виховує дитину, зокрема, але не виключно, прав передбачених ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і для можливості перетину кордону. Тому просить заяву задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.10.2023 року відкрито провадження у справі та залучено Галицький відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, Міністерство оборони України до участі в справі в якості заінтересованих осіб. 02.11.2023 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшла заява представника заявника про залучення до розгляду справи Державної прикордонної служби України (Західне регіональне управління Державної прикордонної служби) в якості заінтересованої особи. 03.11.2023 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшли пояснення представника Галицького відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, відповідно до яких просить замінити заінтересовану особу Галицький відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на Службу у справах дітей Львівської міської ради. Протокольною ухвалою суду від 03.11.2023 року задоволено клопотання представника заявника про залучення до розгляду справи Державної прикордонної служби України (Західне регіональне управління Державної прикордонної служби) в якості заінтересованої особи та залучено Західне регіональне управління Державної прикордонної служби в якості заінтересованої особи. Відмовлено у клопотанні представника Галицького відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про заміну заінтересованої особи Галицький відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на Службу у справах дітей Львівської міської ради. 20.11.2023 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшли пояснення представника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби, в яких просить проводити розгляд справи у його відсутності. Заявник в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності та задовольнити заяву. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки на електронну адресу Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)», що підтверджується довідкою про доставку елктронного листа від 21.11.2023 року. Представники заінтересованих осіб Галицького відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, Міністерства оборони України, Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України в судове засідання не з`явилися. Про дату час та місце розгляду справи були належно повідомлені шляхом скерування судових повісток на електронну адресу, що підтверджується довідками про доставку електронного листа від 21.11.2023 року Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності учасників, які належним чином повідомлені про судове засідання, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно та всебічно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено наступне. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 04 серпня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11 грудня 2007 року у міському відділ реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 4471, розірвано. У шлюбі між [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , [INFO] відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Згідно з ухвалою Личаківського районного суду від 23.09.2022 року [PERSON] обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. У 2003 році на час перебування [PERSON] у притулку для дітей служби у справах дітей Львівської обласної (військової) державної адміністрації, за адресою м.Львів, вул.Левандівська,17-В, відділ «Служба у справах дітей» Залізничного району звернувся до заявника з проханням вжиття заходів для повернення дитини на проживання та виховання в рідній сім`ї. Також донькою заявника була написана власноручно заява про її бажання проживати з ним. Згідно з витягом наказу командира в/ч [NUMBER] від 23.06.2023 року № 188 [PERSON] було звільнено з військової служби у запас, у зв`язку із необхідністю самостійного виховання дитини віком до 18 років. На підставі наказу зроблено відповідний запис у військовому квитку № [NUMBER] . Згідно з висновком Відділу «Служба у справах дітей» Залізничного району від 20.07.2023 року № 4-260001-31717 про доцільність повернення неповнолітньої [PERSON] на проживання та виховання до батька [PERSON] відсутня необхідність подальшого перебування дитини на обліку, відділ «Служба у справах дітей» Залізничного району вважає за доцільне повернути неповнолітню [PERSON] , [INFO] , на виховання до батька [PERSON] . Окрім цього, у вказаному висновку зазначено, що батько [PERSON] , разом з дочкою [PERSON] , на разі проживає в сім`ї родичів за адресою: [ADDRESS] , фактично здійснює догляд за дитиною, забезпечує її всім необхідним для проживання, виховання та розвитку. Викладені обставини підтверджують факт самостійного виховання дітей батьком. Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України - окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 р. прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Наведеними у цій заяві обставинами підтверджують, що факт, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника та можливість безперешкодної реалізації його особистих прав. Встановлення факту перебування малолітній дітей на самостійному вихованні і догляді заявника потрібно з метою захисту прав та інтересів дітей та прав заявника як батька. Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе. Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення "MAMCHUR v. UKRAINE"). Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості покладаються на Збройні Сили України. (ст. 17 Конституції України). Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. ( ст. 1 ЗУ «Про Збройні Сили України»). Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. ( ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»). Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні із 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який на даний час продовжений. У відповідності до абзацу 5 частини 1 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років. Таким чином, законодавець визначив у абзаці 5 частини 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», гарантований захист дітей віком до 18 років, яких виховують самостійно військовозобов`язані жінки та чоловіки. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. ( ч. 2 ст. 3 СК України). Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] [INFO] , проживає разом з батьком та батько самостійно виховує, матеріально забезпечує, піклується про освіту та стан здоров`я доньки. Відтак, враховуючи встановлені судом обставини та зважаючи на те, що від встановлення факту самостійного виховання дитини до 18 років заявником [PERSON] залежить виникнення права останнього на соціальну допомогу, як особи яка самостійно виховує дитину до 18 років, прав передбачених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», прав передбачених Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved