Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Вишковську В.І. звернувся до суду з даним позовом до Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області, в якому просить продовжити йому строк терміном на шість місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили для відчуження земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,2299 га, кадастровий номер 5625889000:04:010:0139, яка розташована на території Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є особою без громадянства, успадкував вказану земельну ділянку після смерті свого батька, [PERSON] , померлого [INFO] , але протягом визначеного ч.4 ст.81 ЗК України одного року не встиг її відчужити. Право власності на дану земельну ділянку, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 24.09.2021 року. Також дана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі 30.07.2021 року. Тобто з моменту реєстрації права власності позивач повинен був протягом року відчужити земельну ділянку, однак не зміг цього зробити оскільки був COVID-19; з лютого 2022 року в країні почалася війна; у квітні 2023 року позивач мав намір відчужити успадковану земельну ділянку, однак, нотаріус відмовив у посвідченні договору купівлі продажу, отриманої спадщини, у зв`язку з пропуском строку на її відчуження, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Дубенського районного нотаріального округу Гордійчука Вадима Івановича від 04.04.2023 року № 57-02/31. Посилається на те, що чинним законодавством не встановлено заборони щодо продовження строку для відчуження земельної ділянки іноземцем. Позивач у судове засідання не з`явився, був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, свої інтереси в суді довірив представляти адвокату Вишковській В.І. Представник позивача, адвокат Вишковська В.І. у судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Представник відповідача Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечують щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом ст.13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу; аналогічне положення передбачено щодо таких стратегічно важливих об`єктів, як надра, атмосферне повітря, води та ін. Відповідно до ст.14 Конституції України, ст.373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з ч.1 ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Іноземці (особи без громадянства) підпадають під дію національного права, що регулює правовідносини з приводу набуття права власності, з окремими винятками (ст.374 ЦК України). Зокрема, це обмеження права іноземців на отримання у власність земель сільськогосподарського призначення, передбачені ст.22, 81 ЗК України. Землі сільськогосподарського призначення, до яких належать, зокрема,\~сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги),\~не можуть передаватися у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Згідно з ч.4 ст.81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Дана норма також кореспондується з ч.1 ст.145 ЗК України, відповідно до якої, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Разом з тим, невиконання іноземними особами та особами без громадянства вказаного обов`язку у відповідності до п.«в» ч.1 ст.143, ч.2 ст.145 ЗК України є підставою для примусового припинення прав на земельну ділянку в судовому порядку й така земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , уродженцю с. Хотин, Радивилівського району Рівненської області, згідно Державного акту на право на земельну частку (пай) серії РВ №0109335 від 02 грудня 1996 року на підставі рішення Радивилівської районної державної адміністрації від 25 листопада 1996 року № 386, належить право на земельну частку (пай) розміром 2,60 га. (а.с. 8). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.08.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Радивилівської районної нотаріальної контори, на підставі заповіту №49 від 07.10.1998 року, спадкоємцем [PERSON] , котрий помер [INFO] є його син [PERSON] . Спадкове майно складається з Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0109335 від 02 грудня 1996 року (а.с. 7) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності позивача на дану земельну ділянку зареєстроване 24.09.2021 року. (а.с. 13). З витягу з Державного земельного кадастру вбачається що, [PERSON] належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 2,2299 га, кадастровий номер 5625889000:04:010:0139, яка розташована на території Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області (9-11) Відтак, особа без громадянства, [PERSON] в порядку спадкування 24.09.2021 року набув у власність вищезазначену земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства й протягом року, тобто до 24.09.2022 року, повинен був її відчужити, однак цей свій обов`язок не виконав. Зазначені обставини підтверджуються копіями документів наявними у матеріалах справи. Даючи оцінку вимогам позивача та причинам неможливості своєчасного виконання обов`язку по відчуженню успадкованої земельної ділянки сільськогосподарського призначення, суд виходить з наступного. Зокрема, нормами земельного законодавства не передбачено можливості та порядку поновлення строку для відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка в порядку спадкування отримана у власність іноземним громадянином чи особою без громадянства. Підстави ж для застосування аналогії закону - ст.8, ч.3 ст.1272 ЦК України, на які вказує позивач, відсутні, оскільки виниклі правовідносини унормовані ст.4, 22, 81, 84, 140, 143, 145 ЗК України, вони регламентують порядок і строк відчуження земельної ділянки іноземним громадянином (особою без громадянства), що відраховується з моменту переходу такого права і даний строк є преклюзивним та змінюватися не може. \~ \~ \~ \~Посилання [PERSON] та його адвоката Вишковської В.І. на ст.127 ЦПК України є безпідставним, оскільки дана норма регулює питання поновлення та продовження саме процесуальних строків, тоді як встановлений ч.4 ст.81, ч.1 ст.145 ЗК України строк належить до матеріальних. Одночасно суд констатує, що визначений вищевказаними нормами ЗК України однорічний строк для відчуження земельної ділянки відповідає засаді розумності та є цілком достатнім для виконання іноземним громадянином чи особою без громадянства свого обов`язку. Крім того, свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] отримав 15.08.2008 року, право власності на земельну ділянку він зареєстрував 24.09.2021 року, тобто через тринадцять років. Тому посилання позивача на те, що він пропустив строк у зв`язку з тим, що тривалий час не проживає в Україні, не володіє спеціальними знаннями в сфері земельних правовідносин, суд вважає безпідставними. Наведені ж позивачем причини пропуску вказаного строку не є поважними, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними чи істотними труднощами для виконання покладеного на нього ЗК України обов`язку по відчуженню успадкованої земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Згідно ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей \~; незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Власність наділяє особу не лише відповідними правами на володіння, користування, розпорядженням своїм майном, а й зобов`язує (ч.1, 4 ст.319 ЦК України). Карантинні ж обмеження в Україні, пов`язані з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19, були введені з 12 березня 2020 року, тривали до 01.07.2023р. і не являлись тим вирішальним фактором, який для вчинення нотаріальної дії унеможливлював [PERSON] доступ до компетентних органів, які не припиняли свою роботу. Початок повномасштабної агресії РФ проти України стався 24 лютого 2022 року, у позивача було достатньо часу з 24.09.2021 року (5 місяців) до цього для того, щоб реалізувати свої права. Посилання ж позивача на рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ільхан проти Туреччини» від 27.06.2000р. не заслуговують на увагу, оскільки дане рішення не є релевантним до спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов [PERSON] є необґрунтованим і не підлягає задоволенню в повному обсязі з вищенаведених підстав. Оскільки в задоволенні позову суд відмовляє повністю, то у відповідності до ст.141 ЦПК України понесені [PERSON] по справі судові витрати залишаються за позивачем й стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed