Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] , третя особа: Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить визнати право власності на транспортний засіб Renault Premium 220.18, державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, білого кольору, VIN № кузова (шасі, рами) [NUMBER] , свідоцтво [NUMBER] за [PERSON] та зняти арешт та заборону на відчуження транспортного засобу Renault Premium 220.18, державний номерний знак [NUMBER] у виконавчому провадженні №59737879 з майна боржника [PERSON] , відкритому 09.08.2019 року на підставі втрати права власності на транспортний засіб відповідно до договору купівлі-продажу від 19.11.2022 року №352/22/018536. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09.07.2019 року судовим наказом Печенізького районного суду Харківської областіу справі №633/243/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення з останнього аліментів на утримання неповнолітньої дитини було встановлено обов`язок зі сплати аліментів та судового збору. 09.08.2019 року державним виконавцем Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито ВП №59737879. 18.11.2022 року між [PERSON] та Торгівельною фірмою «Автолюбитель» в особі Скавронського Михайла Олександровича, який діє на підставі Статуту було укладено договір комісії №352/22/018540, за яким комісіонер ТФ «Автолюбитель» зобов`язується за дорученням комітента [PERSON] за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу, зокрема і автомобіля, що виступає предметом спору. Того ж дня був складений Акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини №352/22/018536. 19.11.2022 року за договором купівлі-продажу транспортного засобу №352/22/018536 між суб`єктом господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії та [PERSON] був проданий автомобіль Renault Premium 220.18, державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, білого кольору, VIN № кузова (шасі, рами) [NUMBER] , свідоцтво [NUMBER] . Того ж дня складений Акт огляду реалізованого транспортного засобу №352/22/018536. 20.12.2022 року надано висновок №30483 про результати звернення [PERSON] , в якому зазначено, що інформацію про власника та транспортний засіб перевірено за наявними базами даних, тобто підтверджено його право власності. 28.02.2023 року державним виконавцем Чугуївського району Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в рамках ВП №59737879 було накладено арешт на вищевказаний транспортний засіб, який як наголошує позивач, знаходиться з 19.11.2022 року у його власності а н [PERSON] . Зазначені дії виконавця обмежили право власності позивача на користування, розпорядження та вільне володіння належним йому транспортним засобом, на підставі чого було подано позов до суду. Ухвалою суду від 05.07.2023 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. 27.07.2023 року до суду надійшов відзив Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, згідно якого проти позову категорично заперечив, та наголосив, що такі дії були вчинені державним виконавцем в рамках ВП №59737879 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини на підставі судового рішення та відповідного пакету документів, тобто у передбаченій законом процедурі виконання рішень суду. 14.08.2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив згідно якої останній підкреслив, що [PERSON] не має жодного відношення до відкритого відносно [PERSON] виконавчого провадження та не має обов`язку з виконання судового рішення про сплату аліментів, тож арешт накладений на автомобіль, що перебуває у його власності підлягає скасуванню. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, від представника позивача в матеріалах справи міститься заява про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України\~про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Від третьої особи - Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції міститься заява про слухання справи за її відсутністю. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України\~у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у їхню відсутність за наявними матеріалами справи. Суд, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до ч.ч. 2, 3\~ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~\~Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судом встановлено, що 18.11.2022 року між [PERSON] та Торгівельною фірмою «Автолюбитель» в особі Скавронського Михайла Олександровича, який діє на підставі Статуту було укладено договір комісії про продаж транспортного засобу Renault Premium 220.18, державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, білого кольору, VIN № кузова (шасі, рами) [NUMBER] , свідоцтво [NUMBER] за 20000,00 грн. Договір підписано сторонами та скріплено печаткою ТФ «Автолюбитель». Того ж дня був складений Акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини №352/22/018536. Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №352/22/018538 від 19.11.2022 року Торгівельна фірма «Автолюбитель» передала у власність [PERSON] автомобіль Renault Premium 220.18, державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, білого кольору, VIN № кузова (шасі, рами) [NUMBER] , свідоцтво [NUMBER] за 20000,00 грн. Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою продавця. На підставі вищевказаного складено Акт огляду реалізованого транспортного засобу №352/22/000341 від 19.11.2022 року. Відповідно до висновку №30483 провідного спеціаліста відділу організації реєстраційно-екзаменаційної роботи та взаємодії із суб`єктами господарювання, управління та організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами ГСЦ МВС Свинарчук Н. від 20.12.2022 року [PERSON] дозволено дублювання ідентифікаційного номера автомобіля Renault Premium 220.18, державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, білого кольору, VIN № кузова (шасі, рами) [NUMBER] . Вказаний висновок було надіслано до Науково-дослідного Бюро судових експертиз «Сантадор» для здійснення дублювання ідентифікаційного номеру. Згідно висновку експертного дослідження Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №21/6343/870 від 11.04.2023 року транспортний засіб Renault Premium 220.18номерні знаки розташовані у встановленому заводом виробником місці. Зовнішній вигляд, номерні позначення та номери документів, що його супроводжують відповідають переліку наведеному у заяві про проведення експертного дослідження. Номер двигуна [NUMBER] транспортного засобу Renault Premium 220.18 продубльовано НДБСЕ «Сантадор» висновок №304483 номерний знак [NUMBER] . ТСЦ №6343 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області повідомлено [PERSON] на його запит, що згідно Єдиного державного реєстру МВС станом на 11.04.2023 року на вантажний автомобіль Renault Premium 220.18, номерний знак [NUMBER] шасі, рами) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 27.12.2016 року Державною виконавчою службою накладено арешт, або заборона відчуження згідно виконавчого провадження №59737879 від 28.02.2023 року. Чугуївським відділом державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не заперечується вищевказаний факт, однак зазначено, що арешт накладено як на майно боржника у виконавчому провадженні, а саме [PERSON] . Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України визначено, що\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 15 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.\~\~ Згідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року по справі №658/715/16-ц, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.\~\~Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства (пункт 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»\~, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналізуючи відповідність обставин справи та дій державних органів відповідно до Конвенції, ЄСПЛ у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) рішенні підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні будь-які підстави для накладення арешту на зазначене нерухоме майно позивача, а тому накладені арешти підлягають скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на автомобіль створює перешкоди позивачу в реалізації права власності, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такої заборони та задоволення даного позову. При цьому\~суд наголошує,\~що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності\~до частини\~1\~статті 76\~ЦПК України,\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інші\~обставини,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надала належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Питання розподілу судових витрати суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved