Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Адвокат Кузьменко А.В. від імені позивача, [PERSON] , звернулася до суду із вказаним позовом, вказуючи, що 21.09.1999 позивач з відповідачем зареєстрували шлюб, від шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем в Чеській Республіці, спорів щодо місця проживання та утримання дитини немає. Подружнє життя з відповідачем не склалось через відмінність характерів, відсутність порозуміння, різні точки зору на життя та шлюб. Шлюб між сторонами фактично припинено з 2021 року та має формальний характер. Сторони проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому вона наполягає на розірванні шлюбу. Також адвокат просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору 1073.60 грн., та 6000 грн. на правову допомогу. Ухвалою суду від 20.11.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов, у позивача витребувано оригінал свідоцтва про одруження. 16.11.2023 до суду надійшла заява відповідача про визнання позову про розірвання шлюбу. 06.12.2023 представником позивача до суду надано оригінал свідоцтва про одруження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») та [PERSON] був зареєстрований 21.09.1999 Ленінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, свідоцтво [NUMBER] , актовий запис №397. Спір щодо місця проживання та утримання дитини наразі відсутній. Спір щодо спільного майна подружжя наразі відсутній. Також встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин з 2021 року, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, шлюб має формальний характер, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За таких обставин, враховуючи обопільну згоду сторін на розірвання шлюбу, подальше спільне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе, шлюб необхідно розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 536.80 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені нею витрати на сплату судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, тобто 536.80 грн. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3ст.133 ЦПК України). Статтею 59 Конституції Українигарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133та ч.ч. 1, 3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Із матеріалів справи встановлено, що 22.10.2023 позивачка уклала з адвокатом Кузьменко А.В. договір про надання професійної правничої допомоги №2-10/23 та Завдання (Доручення) №1 до цього Договору від 22.10.2023 із детальним описом наданих послуг та їх вартість, на підставі яких позивач [PERSON] сплатила адвокату вартість правових послуг у розмірі 6000,00 грн., що підтверджено квитанцією № @2PL721491 від 28.10.2023. Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За таких обставин, враховуючи подання відповідачем заяви про визнання позову та відсутність заперечень проти розміру витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 6000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

Outcome: approved