Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

ТзОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» звернулось із позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат за період з з 20.10.2020 р. по 20.10.2023 р. в сумі 105764,93 грн. та 3% річних за цей же період в сумі 20420,27 грн., а усього -126185,20 грн.. Позовна заява мотивована тим, що позивач на підставі ухвали суду від 22.01.2020 р. є заміненим стягувачем у судовому наказі Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26.02.2010 р. у справі №2н-17/2010 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 226726,14 грн., 850,50 грн. судового збору та 30 грн. судових витрат. Цей наказ відповідачем не виконується, у зв`язку із чим на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути зазначені суми. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів зазначених в позовній заяві, відповіді на відзив. Представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, зазначених у відзиві. Посилається на те, що позивач набув право вимоги не на підставі судового наказу, а на підставі договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11360076000 від 13.06.2008 р., грошове зобов`язання у якому виражене в іноземній валюті. Відтак, сума інфляційних втрат на зобов`язання, виражене в іноземній валюті не підлягає нарахуванню. Щодо 3% річних вважає таким, що 22.02.2013 р. сплинув строк позовної давності для їх стягнення. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. 13.06.2008 р. між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11360076000, за яким відповідач отримав у кредит 26595 доларів США. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за цим договором, був виданий судовий наказ Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26.02.2010 р. у справі №2н-17/2010 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 226726,14 грн., 850,50 грн. судового збору та 30 грн. судових витрат. 08.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «УкрСиббанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення, у зв`язку із чим ухвалою Ярмолинецького районного суду від 28.02.2013 р. у справі №689/3561/13-ц було змінено сторону - стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк». 11.05.2019 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова установа «СФКР» за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-03-26-000011-b від 17.04.2019 р., був укладений договір №1370/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 р. відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «Дельта Банк» на користь ТОВ «Фінансова установа «СФКР» прав вимоги, зокрема за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11360076000 від 13.06.2008 р. укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 22.01.2020 р. ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області у справі №689/2495/19 було змінено сторону - стягувача ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» у судовому наказі Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26.02.2010 р. у справі №2н-17/2010 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 226726,14 грн., 850,50 грн. судового збору та 30 грн. судових витрат, тобто, по стягненню грошової суми, вираженої і присудженої у гривні. Оскільки позивач став стягувачем у зобов`язанні, вираженому у гривнях, посилання представника відповідача на ту обставину, що індекс інфляції не підлягає нарахуванню на суму, виражену в іноземній валюті, не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначене відповідає постанові ВП ВС від 16.05.2018 р. у справі №686/21962/15-ц. Судовий наказ Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26.02.2010 р. у справі № 2н- 17/2010 відповідачем станом на дату звернення до суду не виконано, заборгованість за кредитним договором перед товариством не сплачено. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється лише виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 01.10.2014 р. у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 р. у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 16.05.2018 р. у справі № 686/21962/15-ц ВП ВС відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20.01.2016 р. у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 р. у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 р. у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Відповідно до розрахунку інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання за кредитним договором №11360076000 від 13.06.2008 р., сума інфляційних втрат позивача за останні 3 роки, за період з 20.10.2020 р. по 20.10.2023 р. становить 105764,93 грн.. Три проценти річних (ст. 625 ЦКУ) від простроченої суми боргу за кредитним договором яка визначена судовим наказом Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26.02.2010 р. становить 20420,27 грн. = 226726.14 грн. (сума заборгованості згідно наказу) х 3% х 1096 (кількість днів прострочення, але не більше 3-х років): 365 (кількість днів у році). Отже, загальна сума інфляційних втрат та 3% річних від суми несплаченої заборгованості за Кредитним договором, яка підтверджена судовим наказом Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26.02.2010 р., становить: 105764,93 грн. + 20420,27 грн. = 126185,20 гривень. Відповідач правильність розрахунку не заперечив, розрахунок проведений відповідно до законодавства. Посилання представника відповідача на сплив строку давності по стягненню 3% річних не заслуговує на увагу враховуючи, що постанова ВП ВС від 16.01.2019 р. № 464/3790/16-ц роз`яснено, що у ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення до момента фактичного виконання, а відтак вимога про стягнення 3% річних за останніх три роки, що передують зверненню із позовом, закону відповідає. Таким чином позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, що понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved