Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

09.03.2016 р. позивач Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк (правонаступник ПАТ КБ ПриватБанк) через свого представника за довіреністю Сафіра Федора Олеговича звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 11.08.2006 року у загальному розмірі 24 383,05 грн., а також судові витрати. Позов мотивований тим, що 11.08.2006 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір № б/н, шляхом підписанням останньою Анкети-Заяви. На підставі вказаного договору відповідач отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору станом на 30.06.2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 24 383,05 грн., яка складається з: 9 178,25 грн. - заборгованість за кредитом; 12431,88 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1135,63 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 штраф (фіксована частина); 1137,29 грн. - штраф (процентна складова). 11.07.2016 р. Корабельним районним судом м. Миколаєва по даній справі було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк були задоволені повністю. Ухвалою суду від 07.12.2017 р. було задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 11.07.2016 р., вказане заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду. 06.01.2021 р. через канцелярію суду надійшла заява від представника позивача за довіреністю [PERSON] про зменшення розміру позовних вимог. У заяві представник позивача просив зменшити розмір позовних вимог та стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № б/н від 11.08.2006 р. в сумі 32 059,12 грн., яка складається з: 9 178,25 грн. - заборгованості за тілом кредиту, в тоу числі 9 178,25 грн. - простроченим тілом кредиту; 21 856,38 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1024,49 грн заборгованість по пені. Також просив стягнути з відповідача судові витрати. 17.03.2023 р. на підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та рішення зборів суддів Корабельного районного суду м. Миколаєва, був здійснений повторний автоматизований розподіл даної судової справи та на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було передано в провадження судді Чернявської Я.А. Ухвалою судді Чернявської Я.А. від 20.03.2023 р. дана цивільна справа була прийняти до свого провадження та призначено по справі судове засідання. В судове засідання сторони не з`явилися, про дата та час були повідомлені своєчасно та належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, заявлені банком вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач про поважність причин своєї неявки суд не повідомила. Проте, в матеріалах справи містяться відзив на позовну заяву та заперечення, в яких остання позовні вимоги не визнала повністю, заперечувала проти їх задоволення та вважала, що позивачем пропущений строк позовної давності. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Так, судом встановлено, що 11.08.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір у виді Заяви-анкети з [PERSON] . З наявної в матеріалах справи заяви [PERSON] вбачається, що остання як клієнт ідентифікована по рахунку/картці № [NUMBER] (Т.1, а.с. 8). З вказаної заяви від 11.08.2006 р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] , яка діє на підставі особистого волевиявлення, просила ПАТ КБ ПриватБанк відкрити рахунок та надати перелічені послуги, а саме у розділі Банківські картки даної заяви вказано: тип картки: 414960535. Валюта: гривня. Тип кредитного ліміту: фінансовий. Сума кредитного ліміту: 8 000,00 грн. Базова процентна ставка: 36% з розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням банком коштів з дебетної картки № [NUMBER] . У даній заяві відповідач своїм підписом підтвердила, що ознайомлена та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку. Погодилася з тим, що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (Т. 1 а.с. 8; Т. 2 а.с. 19). З листа ПАТ КБ ПриватБанк від 16.05.2018 р. № 30.1.0.0/2-20170728/607 вбачається, що відповідач [PERSON] згідно з кредитним договором № б/н від 11.08.2006 року отримала картки № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] остання з яких мала термін дії до останнього дня 11.2017 року (Т. 1 а.с. 125). У позовній заяві та відповіді на відзив представник позивача вказує, що надав відповідачу кредит у розмірі 10 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, проте вказане спростовано наявними в матеріалах справи доказами. Так, у заяві-анкеті [PERSON] від 11.08.2006 р., розділ Банківські послуги, підрозділ Кредитна картка вказано, що сума наданого [PERSON] кредитного ліміту становить 8 000,00 грн. (Т. 1 а.с. 8, Т. 2 а.с. 19). З наявної в матеріалах справи довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок [NUMBER] від 11.08.06) вбачається, що старт карткового рахунку SAMDN44000008679683, [NUMBER] , [NUMBER] , Універсальна 180+, розпочався 11.08.2006 р. 28.08.2006 р. по вказаній картці встановлений кредитний ліміт в сумі 8 000,00 грн. Згодом, 13.04.2007 р., кредитний ліміт був збільшений до 9 000,00 грн та 03.07.2008 р. до 10 000,00 грн (Т. 1 а.с. 127). Вказане також підтверджується довідкою ПАТ КБ ПриватБанк про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] на а.с. 34 Т.2. У наданих позивачем відповідях на відзив та поясненнях, представник позивача стверджує, що строк дії кредитного ліміту, наданого відповідачу, відповідає строку дії карти термін дії якої закінчився 11.2017 року. Проте, з такими твердженнями позивача суд не погоджується оскільки вони спростовані наявними у справі доказами. Так, з довідки АТ КБ ПриватБанк про видачу на ім`я [PERSON] кредитних карток вбачається, що відповідачу були надані наступні кредитні картки: [NUMBER] дата відкриття 11.08.2006 термін дії 03/2015; [NUMBER] дата відкриття 11.09.2012 термін дії 03/2016; [NUMBER] дата відкриття 21.11.2013 термін дії 11/2017 (Т. 2 а.с. 33, а.с. 137, а.с. 161 зворотній бік). Позивач у відповідях на відзив вказує, що відповідно до правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Судом встановлено, що у договорі, укладеному у виді заяви-анкети від 11.08.2006 р., сторони передбачили, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки № [NUMBER] та який згідно з довідкою АТ КБ ПриватБанк складає 03/2015. З твердженнями позивача про те, що строк дії кредитного договору та кредитного ліміту закінчився 11/2017 суд не може погодитися, оскільки самі сторони у договорі, укладеному у виді заяви-анкети від 11.08.2006 р., чітко передбачили, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки № [NUMBER] та згідно з довідкою наданою позивачем складає термін до 03/2015 р. Крім того, з наданої суду довідки про видані кредитні картки на ім`я відповідача [PERSON] вбачається, що у період дії картки № [NUMBER] з датою відкриття 11.08.2006 та терміном дії до 03/2015, відповідачу у 2012 році була видана картка № [NUMBER] з датою відкриття 11.09.2012 та терміном дії до 03/2016. За такого, у суду відсутні підстави вважати, що строк дії картки № [NUMBER] (обумовленої сторонами у заяві-анкеті) та разом з цим кредитного ліміту був продовжений до листопада 2017 року. Також не знайшли свого підтвердження доводи відповідача [PERSON] про те, що що останнє внесення нею грошових коштів на картковий рахунок відбулося 21.12.2013 р. та врахування цієї дати для початку обрахунку строку позовної давності за зобов`язанням. Так, з наданого суду розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.08.2006 р, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , станом на 30.06.2015 вбачається, що 18.01.2014 р., 27.01.2014 р., 24.02.2014 р., 26.03.2014 р., 31.07.2014 р., 19.08.2014 р., 19.09.2014 р. 16.10.2014 р., 28.04.2015 відповідачем вносилися кошти на погашення за наданим кредитом. Як вже було встановлено судом, строк дії кредитної картки, виданої на ім`я відповідача, № [NUMBER] сплив 03/2015. Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором 09.03.2016 р., а отже, строки пред`явлення позовної вимоги до [PERSON] позивачем не порушені. Під час розгляду судом також було встановлено, що 06.01.2021 р. представником позивача за довіреністю [PERSON] була подана заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач просив зменшити розмір позовних вимог та стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № б/н від 11.08.2006 р. в сумі 32 059,12 грн, з яких: 9 178,25 грн. - заборгованість зха тілом кредиту, в тому числі 9 178,25 грн. - простроченим тілом кредиту; 21 856,38 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1 024,49 грн. - заборгованість по пені (т. 2, а.с. 82). З аналізу вимог позовної заяви від 09.03.2016 р. та вказаної заяви про зменшення розміру позовних вимог від 06.01.2021 р. вбачається, що позивач фактично збільшив суму позовних вимог до відповідача [PERSON] та змінив їх у частині складових самої заборгованості. Так, у першочерговій позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача, окрім тіла кредиту 9 178,25 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 30.06.2015 р. в сумі 12 431,88 грн. У заяві ж про зменшення позовних вимог навпаки просив стягнути з останньої борг за простроченими відсотками в сумі 21 856,38 грн. Також у своїй заяві просив стягнути з відповідача замість 1 135,63 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 1024,49 грн. - заборгованості за пенею, виключивши з вимог борг за штрафами у розмірі 500,00 грн. та 1 137,29 грн. Отже, щодо заявлених вимог позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за простроченими відсотками в сумі 21 856,38 грн. суд зазначає наступне. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на "Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку" як невід`ємні частини спірного договору. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці "Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку" розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до "Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку", а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за прострочення сплати кредитних коштів та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. У заяві-анкеті від 11.08.2006 р. сторони дійсно визначили розмір базової процентної ставки (36%) однак, умови щодо узгодження розміру відсотків за прострочення виконання зобов`язання у даній заяві відсутні, доказів протилежного суду не надано. Поняття та визначення розміру базової процентної ставки за кредитом та розміру процентної ставки за прострочення виконання зобов`язання не є тотожними. За такого, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність заяві-анкеті домовленості сторін про відповідальність у вигляді пені, штрафів та відсотків за (прострочення) несвоєчасне погашення кредиту, у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 21 856,38 грн. та пені в сумі 1024,49 грн. Разом з цим суд зазначає, що згідно з ч.1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд вважає за належне стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за за тілом кредиту в сумі 9 178,25 грн., задовольнивши позов частково. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 324,70 грн. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial