Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

03.10.2023 року до суду звернувся [PERSON] з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначає, що народився [INFO] у м. Кривий Ріг. 12.11.1969 року заявника було призвано до армії, що внесено до військового квитка № [NUMBER] . Після чого, останнього 20.11.1971 року, було демобілізовано та він направився до основного місця проживання. Так, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] в графі батько зазначений [PERSON] , у графі мати [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис №026 від 11.05.1982 року та видане свідоцтво [NUMBER] від 11.05.1982 року. Відповідно до військового квитка № [NUMBER] , [PERSON] постійно здійснював перереєстрацію у відповідних районних військових комісаріатах, остання з яких датована 21.07.1989 роком. Крім того, згідно військового квитка № [NUMBER] 23.03.1992 року [PERSON] прийняв присягу на вірність народу України. Так, згідно пояснень свідка [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , є її цивільним чоловіком. Крім того, від спільного цивільного (сімейного) проживання у них є спільний син [PERSON] , [INFO] . Так, пояснює, що [PERSON] починаючи з 1982 року проживав разом з нею та сином за адресою: [ADDRESS] по теперішній час. В період 1991 року, [PERSON] втратив паспорт та більше за видачею не звертався, оскільки працював не офіційно. Крім того, підтверджує той факт, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживав на території України, в період з 01.01.1991 року по 31.12.1991 року та в зазначений період не виїжджав поза межі України. [PERSON] звернувся зі зверненням до Довгинцівсько-Металургійного відділу у м. Кривого Рогу Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, нащо отримав відповідь №1264-3254/000235-23 від 21.07.2023 року, про те що у ДМС та її територіальних органів/підрозділів відсутні законні підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ. На підставі вищевикладеного, встановлено, що в період на 24.08.1991 року, [PERSON] , [INFO] постійно проживав на території України, а саме за адресою: [ADDRESS] . Підтвердження факту постійного проживання на території України необхідно [PERSON] для отримання паспорту громадянина України. Тому, заявник просить суд встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. В судовому засіданні заявник [PERSON] присутнім не був, про час та місц розгляду справи повідомлений належним чином. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні підтримав заяву з підстав, викладених в ній та просив заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи [PERSON] зазначила, що у заяві про встановлення факту постійного місця проживання наявна копія військового квитка серії [NUMBER] , виданого 28.07.1975 року про взяття на облік [PERSON] з 20.07.1989 року по теперішній час, що є доказом, який підтверджує факт постійного проживання заявника на території України. Тому, покладалась на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] 12.11.1969 року було призвано на військову службу та 20.11.1971 року було демобілізовано, що підтверджується військовим квитком [NUMBER] (а.с. 4-6). Від цивільного шлюбу з [PERSON] заявник має сина [PERSON] , [INFO] , який народився в місті Кривий Ріг (а.с. 7). Під час розгляду справи було встановлено, що заявник весь працював не офіційно, а тому і не отримував паспорт громадянина України. З`ясовано, що заявник звертався до Довгинцівсько-Металургійного відділу у м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області із заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України, на що отримав відповідь про відсутність у ДМС та її територіальних органів/підрозділів законних підстав для оформлення та видачі паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ (а.с. 10-11). У відповідності до п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1ст. 3 ЗУ «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.91 року чи 13.11.91 року. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.91 або 13.11.91 р. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає право на отримання паспорта громадянина України. За таких обставин, з урахуванням досліджених доказів, суд вважає за можливе встановити юридичний факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved