Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики, що 01 вересня 2016 року між нею та відповідачем укладено договір позики грошових коштів у розмірі 20\~000 доларів США. На підтвердження укладення договору позики відповідачем власноруч складено, підписано та передано позивачу розписку від 01.09.2016 року. Згідно з даною розпискою відповідач позичила (взяла у борг) у позивача грошову суму в розмірі 20\~000,00 доларів США терміном на 24 місяці з дня написання розписки. Зміст зазначеної і власноручно складеної розписки посвідчує та підтверджує реальну передачу [PERSON] 20\~000,00 доларів США. 12 жовтня 2016 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів у розмірі 5\~000,00 доларів США. На підтвердження укладення договору позики відповідачем власноруч складено, підписано та передано позивачу розписку від 12.10.2016 року. Згідно з даною розпискою відповідач позичила (взяла у борг) у позивача грошову суму в розмірі 5\~000,00 доларів США терміном на 24 місяці з дня написання розписки. Зміст зазначеної і власноручно складеної розписки посвідчує та підтверджує реальну передачу [PERSON] 5\~000,00 доларів США. Таким чином, [PERSON] , згідно з вищевказаними розписками позичила (взяла у борг) у позивача 25\~000,00 доларів США. Оскільки, станом на 01 червня 2021 року, із загальної суми боргу в розмірі 25\~000,00 доларів США відповідачем було повернуто 14\~800,00 доларів США, і залишок боргу становив 10\~200,00 доларів США, між позивачем та відповідачем було укладено і підписано додаток №1 до претензії від 01.06.2021 року, згідно з яким встановлено графік погашення відповідачем залишку боргу гривнями в розмірі 285\~600,00 гривень. Відповідач, згідно із встановленими у додатку №1 від 01.06.2021 року графіку погашення свого боргу мала повернути позивачу в 2021 році наступну грошову суму: у липні 7500,00 грн., у серпні 7500,00 грн., у вересні 15\~000,00 грн., у жовтні 15\~000,00 грн., у листопаді 15\~000,00 грн., у грудні 15\~000,00 грн., а всього 75\~000,00 гривень. Разом із тим відповідачем зобов`язання належним чином виконані не були. Втім, на даний час відповідач грошові кошти в розмірі 75\~000,00 гривень як частину боргу в рахунок погашення позики в розмірі 285\~600,00 гривень позивачу не повернула. Позивач зазначив, що ним понесено судові витрати в сумі судового збору та просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 75\~000,00 гривень як частину боргу в рахунок погашення позики в розмірі 285\~600,00 гривень, та понесені судові витрати. 26.01.2022 року Ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату підготовчого засідання. 07.07.2022 року позивач через канцелярію суду подала клопотання про приєднання до справи письмових доказів, в якому просила долучити до матеріалів справи, як докази наступні документи: виписку від 03.02.2022 р. з АТ КБ „ПриватБанк по її рахунку [NUMBER] ; виписку від 03.02.2022 р. з ПАТ „Креді Агріколь Банк по її рахунку [NUMBER] ; скріншот із фотографіями з її мобільного телефону від 01.09.2016 року. Ухвалою суду від 07.07.2023 року підготовче засідання було закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує. Відповідач судове засідання не з`явилась, повідомлялась про розгляд справи судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Відзив на позов та клопотання від відповідача не надходили. Через відсутність від відповідача клопотань та відзиву на позов, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Судом встановлено, що 01 вересня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики грошових коштів у розмірі 20\~000 доларів США. На підтвердження укладення договору позики відповідачем власноруч складено, підписано та передано позивачу розписку від 01.09.2016 року. Згідно з копією даної розписки відповідач позичила (взяла у борг) у позивача грошову суму в розмірі 20\~000,00 доларів США терміном на 24 місяці з дня написання розписки. Зміст зазначеної і власноручно складеної розписки посвідчує та підтверджує реальну передачу [PERSON] 20\~000,00 доларів США. 12 жовтня 2016 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів у розмірі 5\~000,00 доларів США. На підтвердження укладення договору позики відповідачем власноруч складено, підписано та передано позивачу розписку від 12.10.2016 року. Згідно з копією даної розписки відповідач позичила (взяла у борг) у позивача грошову суму в розмірі 5\~000,00 доларів США терміном на 24 місяці з дня написання розписки. Зміст зазначеної і власноручно складеної розписки посвідчує та підтверджує реальну передачу [PERSON] 5\~000,00 доларів США. Таким чином, [PERSON] , згідно з вищевказаними розписками позичила (взяла у борг) у позивача 25\~000,00 доларів США. Оскільки, станом на 01 червня 2021 року, із загальної суми боргу в розмірі 25\~000,00 доларів США відповідачем було повернуто 14\~800,00 доларів США, і залишок боргу становив 10\~200,00 доларів США, між позивачем та відповідачем було укладено і підписано додаток №1 до претензії від 01.06.2021 року, згідно з яким встановлено графік погашення відповідачем залишку боргу гривнями в розмірі 285\~600,00 гривень. Відповідач, згідно із встановленими у додатку №1 від 01.06.2021 року графіку погашення свого боргу мала повернути позивачу в 2021 році наступну грошову суму: у липні 7500,00 грн., у серпні 7500,00 грн., у вересні 15\~000,00 грн., у жовтні 15\~000,00 грн., у листопаді 15\~000,00 грн., у грудні 15\~000,00 грн., а всього 75\~000,00 гривень. Разом із тим, як вбачається з виписок з карткового рахунку позивача в АТ КБ "ПриватБанк" відповідач належним чином не виконала умови укладеного договору в повному обсязі. Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю або частково кошти саме за цим договором позики. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконав зобов`язання за даним договором, а тому зобов`язаний повернути позивачу борг. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частинами першою та другою ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити всю суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved