Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

У квітні 2023 року позивач звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Вказує про те, що вона вступила в зареєстрований шлюб з [PERSON] 07 серпня 2018 року. Шлюб зареєстрований Подільським районним у місті Києві Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що було складено актовий запис № 595 від 07 серпня 2018 року. Від даного шлюбу мають дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про народження № 4145, та довідкою про реєстрацію особи громадянином України за № 61215-536-341 від 11.12.2019 року. Зазначила, що відносини подружжя погіршились, знаходяться в стадії розлучення. Позивачка утримує дитину самостійно на соціальні пільги які їм надає держава Франція. На підставі викладеного, просить суд розірвати шлюб укладений між нею, [PERSON] та [PERSON] , стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 10\~000,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання заяви до суду. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08.05.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання. 18.08.2023 року через канцелярію суду позивач подала заяву, в якій просила залишити без розгляду частину позовних вимог в частині про розірвання шлюбу. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25.09.2023 року заяву позивача [PERSON] , було задоволено, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без розгляду, продовжено розгляд справи в частині позовних вимог щодо стягнення аліментів. Підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. 30.05.2023 року через канцелярію суду надійшла заява від позивача, в якій просила розгляд справи проводити за відсутності позивача, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні просив долучити до матеріалів справи довідку щодо його доходів, та зазначив, що наразі він не працевлаштований, заробітку чи будь-яких доходів не має, фінансовий стан дуже поганий, проте дружина знаходиться у Франції та отримує соціальні виплати від [PERSON] посольства. Згідно ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вирішуючи справу на основі наявних доказів, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 07 серпня 2018 року Подільським районним у місті Києві Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві був зареєстрований шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , актовий запис № 595, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією актового запису про народження № 4145, та копією довідки про реєстрацію особи громадянином України за № 61215-536-341 від 11.12.2019 року. Станом на сьогодні сімейне життя між подружжям фактично припинене, спільне господарство не ведуть, діти перебувають на утриманні матері. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до частини 1 - 3 статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів). При визначенні способу стягнення аліментів суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у частці від заробітку платника аліментів за вибором позивача. При цьому суд враховує те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дітей і відповідач має обов`язок брати участь в утриманні своєї дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи з 04.04.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави також підлягає судовий збір. На підставі ст.\~180-182, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial