Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

16 жовтня 2023 року адвокат Віхерко Н.О. в інтересах [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з позовом до Староостропільської сільської ради Хмельницької області про визнання права власності в порядку спадкування та просив суд визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (по частці) на земельну ділянку кадастровий номер 6824288600:02:004:0064 площею 0.2500 га та в рівних частках (по частці) на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що вищезазначене домоволодіння було побудоване у 1978 року [PERSON] . Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок виданого виконавчим комітетом Старокостянтинівської районної ради від 28.12.1988 року житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON] .. Станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були [PERSON] та його дружина [PERSON] , тому спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів та кожен з яких має рівну частку у цьому будинку (по 1/2 частці). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №965761 виданого від 09 червня 2009 року право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6824288600:02:004:0064 площею 0.2500 га належить [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частку домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] , та на 1/2 частку земельну ділянку кадастровий номер 6824288600:02:004:0064 площею 0.2500 га. 22 вересня 2023 року [PERSON] на підставі довіреності від 28.06.2023 року в інтересах [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав за заповітом. Однак, відповіддю на звернення від 22.09.2023 року №1645/02-14 державним нотаріусом було відмовлено в оформлені його спадкових прав за заповітом на спадкове майно. У зв`язку з чим позивачі змушені звернутись до суду для захисту свої законний прав та інтересів. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2023 року по даній справі відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено дату підготовчого засідання та вирішено питання щодо витребування доказів у справі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 листопада 2023 року у даній справі було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивачі в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомили. Представник позивачів, в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, однак подав до суду заяву згідно якої просить розгляд справи здійснити без її участі, позов підтримує та просить задовольнити. Староостропільська сільська рада Хмельницької області в судове засідання свого представника не направив, про день та час слухання справи повідомлена належним чином у порядку, передбаченому ч.7 ст.128 ЦПК України, однак в матеріалах справи міститься заява згідно якої просить розгляд справи здійснити без участі представника сільської ради. Відповідно до задоволення позовних вимог заперечень немає. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Староостропільської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області від 16 лютого 2015 року. За своє життя, а саме 1978 року, [PERSON] побудував домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] , у зв`язку з чим 28.12.1988 року було видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок. Земельна ділянка на якій розташоване вищезазначене домоволодіння належить також [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №965761 виданого від 09.06.2009 року. Згідно довідки №362 виданої Староостропільською сільською радою Старокостянтинівського районну Хмельницької області від 28.07.2023 року, судом встановлено, що головою колгоспного двору, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на 15.04.1991 року являвся [PERSON] , який помер [INFO] , разом з ним була зареєстрована та проживала [PERSON] , [INFO] - дружина голови двору. Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Колгоспний двір - це родинно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У відповідності до ст.125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу. В силу вимог ст.126 ЦК УPCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Відповідно до роз`ясень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. Оскільки житловий будинок [ADDRESS] належить до суспільної групи - колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були [PERSON] , який помер [INFO] та з ним була зареєстрована та проживала дружина голови двору - [PERSON] , [INFO] , тому спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у цьому будинку - по 1/2 частці. Судом встановлено, що 06 жовтня 2003 року [PERSON] склав заповіт посвідчений виконавчим комітетом Староостропільської сілької Ради народних депутатів Старокостянтинівського районну Хмельницької області, згідно якого на випадок своєї смерті заповів: житловий будинок та майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що належало йому на день його смерті своїй дочкам [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України). В свою чергу [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька у встановленому законом порядку, однак як зазначає вона не може її оформити, оскільки згідно відповіді на звернення [PERSON] , державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. №1645/02-14 від 22.09.2023 року їй було відмовлено в оформлені її спадкових прав за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] та на земельну ділянку яка знаходиться по [ADDRESS] , кадастровий номер 6824288600:02:004:0064 загальною площею 0.2500 га, після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з наявними розбіжностями в написанні по батькові спадкодавця в правовстановлюючих документах на спадкове майно, а також дане спадкове майно відноситься до колгоспного двору та належить його членам на праві спільної сумісної власності, а тому неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на її ім`я згідно ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат». Після смерті [PERSON] спадщина відкрилась на 1/2 частку домоволодіння, на яку має право в порядку спадкування першої черги за законом дружина [PERSON] - [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала разом із померлим [PERSON] на день його смерті, та за заповітом дочки померлого - [PERSON] та [PERSON] .. Згідно наявної в матеріалах справи копії спадкової справи №217/2015 від 27.03.2015 року після смерті [PERSON] , судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] своїми заявами від 23.03.2015 року відмовились від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] , а [PERSON] в свою чергу заявою від 23.03.2015 року прийняла спадщину за заповітом. Таким чином [PERSON] має право на 1/2 частку на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] та на частку земельної ділянки кадастровий номер 6824288600:02:004:0064 площею 0.2500 га, за заповітом а [PERSON] в свою чергу має право на частку на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] та на частку земельної ділянки кадастровий номер 6824288600:02:004:0064 площею 0.2500 га, як члену колгоспного двору. Зазначенні обставини підтверджуються відповіддю нотаріуса №1645/02-14 від 22.09.2023 року, технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами виготовлено ПП «Нерухомість-інформ» від 17.07.2023 року, копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №965761, копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14.09.1989 року, копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 30.11.1968 року, копією довідки Староостропільської сільської ради Хмельницької області №361 від 22.08.2023 року, №407 від 25.09.2023 року, копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 06.02.1962 року, копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.02.2015 року, копією заповіту №297 від 06.10.2003 року, копією довідки №362 від 28.07.2023 року, копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 28.12.1988 року, копією спадкової справи №217/2015 від 27.03.2015 року. Відповідно до п.23 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права. При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 р., коли був введений в дію ЗУ «Про власність», а тому станом на 15.04.1991 р. [PERSON] належало право власності на 1/2 частку майна у колгоспному дворі, як його члену, що не втратила право на частку в його майні. Відповідно до ч.2 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. Крім того, як вбачається з наявних матеріалів справи [PERSON] має право на 1/2 частку на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] та на частку земельної ділянки кадастровий номер 6824288600:02:004:0064 площею 0.2500 га, за заповітом після смерті батька. Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки, позивачами не заявлено вимоги про стягнення судових витрат, тому судові витрати слід залишити за позивачами. На підставі наведеного,

Outcome: approved