Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

25.07.2023 року до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Недобоївської сільської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовної заяви представник позивача [PERSON] , зазначає, що 30 липня 2015 року позивач зареєструвала свій шлюб із відповідачем. Від шлюбних відносин у сторін народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] . 07 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду із позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що причиною розпаду сім`ї стало те, що у них із [PERSON] зовсім різні характери та погляди на сімейне життя, немає взаєморозуміння щодо багатьох принципових життєвих позицій в результаті чого втрачено кохання та взаємоповага. Рішенням Хотинського районного суду від 21 грудня 2017 року було розірвано шлюб. Так, у мотивувальній частині даного рішення, судом були встановлені наступні обставини, а саме те, що подружні відносини між сторонами припинилися ще 13 липня 2016 року починаючи з того часу вони проживали окремо, спільне господарство не вели, в той час як спільна дитина у них народилася пізніше припинили шлюбні відносин 13 грудня 2016 року. Таким чином, на момент народження спільної дитини - сина [PERSON] . [INFO] , відповідач [PERSON] , який є біологічним батьком дитини проживав окремо та зовсім не цікавився життям сина, його станом здоров`я, матеріальним утриманням не займався, будь-якої участі у вихованні малолітнього сина батьком зовсім не приймав. 20 листопада 2018 року позивачка зареєструвала свій шлюб із [PERSON] та із того часу вони спільно проживають за місцем її реєстрації, а саме в [ADDRESS] . Так, [INFO] у них народилася спільна дитина - [PERSON] . Так, як вбачається із довідки виконкому Недобоївської сільської ради № 617 від 12.07.2023 року до складу сім`ї позивачки входять: чоловік [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] . Малолітній [PERSON] , [INFO] перебуває на диспансернім обліку у групі часто та довго хворіючих. Дитина із раннього віку виховувалася матір`ю [PERSON] та її чоловіком [PERSON] . Таким чином, біологічний батько дитини [PERSON] зовсім не цікавився здоров`ям свого малолітнього сина [PERSON] , не звертався до сімейного лікаря за інформацією щодо стану його здоров`я. Окрім того, малолітній [PERSON] , [INFO] був вихованцем Шировецького дошкільного закладу, однак тільки мати постійно та регулярно цікавилася його життям, спілкувалася із вихователем щодо навчально-виховного процесу. Батько [PERSON] долучався до ремонтних робіт в закладі дошкільної освіти та безпосередньо спілкувався із вихователем та адміністрацією закладу. В той же час, біологічний батько дитини [PERSON] зовсім не знайомий із працівниками садочку не спілкувався із ними, участі в житті садочка не приймав. Окрім того, [INFO] , малолітній [PERSON] має йти до першого класу Шировецького ліцею, й батьки дитини, а саме [PERSON] та її теперішній чоловік, яким є [PERSON] , який фактично замінює дитині батька, якого сама ж дитина називає батьком, приймають активну участь в облаштуванню класу, в якому планує навчатися малолітні син [PERSON] , в той час, як сам же біологічний батько дитини [PERSON] зовсім не цікавиться де та в яких умовах має навчатися його син [PERSON] . Таким чином, малолітній [PERSON] фактично перебуває на утриманні офіційного чоловіка позивачки, називає його батьком, а той в своєю чергу повністю, на рівні із своєю іншою дитиною зі шлюбу із [PERSON] , займається його матеріальним утриманням та належним чином виконує батьківські обов`язки, й планує в майбутньому усиновити малолітнього [PERSON] . При цьому, представник позивача звертає увагу суду, що відповідач [PERSON] навіть жодного разу не цікавившись життям малолітнього сина [PERSON] , біологічним батьком якого він є, навіть не проживавши на момент його народження сім`єю із його матір`ю, утворив іншу сім`ю, та зареєстрований і проживає за іншою адресою вже багато років. Фактично на даний час біологічний батько [PERSON] , яким є відповідач, зайнятий вихованням спільних із співмешканкою трьох дітей, а також пасебник, що фактично перешкоджає йому брати хоча б якусь участь у вихованні рідного сина [PERSON] , починаючи із його народження, а його вихованням займається позивачка та її теперішній чоловік. Позивачка, тобто матір [PERSON] зовсім не чинила перешкод відповідачу у спілкуванні із сином. Відповідач [PERSON] , разом із своєю іншою сім`єю виїхав за межі України, та перебуває закордоном вже близько п`яти місяців. Таким чином, позивач вважає, що така поведінка батька, яким являється відповідач [PERSON] свідчить про фактичну відмову від свого малолітнього сина [PERSON] . Через тривалий час окремого проживання між відповідачем та малолітнім сином втрачено родинні зв`язки та розуміння їх вікових психологічних особливостей. Батько [PERSON] сином не цікавиться, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується із ним, не виявляє інтересу до нього, а також виїхав за межі України із іншою сім`єю, що слід розцінювати як свідоме нехтування своїх батьківських обов`язків та фактичне самоусунення від їх виконання. Враховуючи вище викладене представник позивача просить суд задовольнити позовну заяву та позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Стягнути із відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1073,60 гривень, а також витрат на правову допомогу. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 31.07.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 25.09.2023 року у справі витребувано докази. Позивач [PERSON] , та її представник адвокат Боднарюк В.І., в судове засідання не з`явилися, представник подав до суду заяву в якій просить суд слухати справу у його відсутності та без участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Щодо заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву не подав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява в якій просить суд слухати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ч. 1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведених обставин, та відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що її відомо про те, що [PERSON] ще як була вагітна її [PERSON] залишив. Після народження дитини свідок взагалі ніколи не бачила батька. Зараз у сім`ї позивача все добре, теперішній чоловік позивачки [PERSON] до дитини відноситься добре. На даний час ідеальна сім`я. Дитина звертається до [PERSON] називаючи його «тато». Дитина ніколи не бачила свого рідного батька [PERSON] . Теперішній чоловік позивача [PERSON] ставиться до обох дітей однаково. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що позивач залишив відповідача коли та була вагітною. З того часу [PERSON] свідок не бачила. В пологовий будинок до позивача [PERSON] не приходив та її звідти не забирав. На момент народження [PERSON] сторони разом вже не проживали. У дитини тепер батько [PERSON] , який дуже його любить. [PERSON] напевно зараз за кордоном. З моменту народження дитини свідок не бачила, щоб її рідний батько щось дарував дитині або купував, чи взагалі її провідував. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що минулий батько його внука не приймає участь у вихованні дитини та його слід позбавити батьківських прав. На момент народження дитини [PERSON] вже не було, він не проживав разом з позивачем. В пологовий будинок позивачку відвозив сам свідок, оскільки є її батьком. На теперішній день [PERSON] замінив батька [PERSON] , дитина називає саме його «батьком». [PERSON] в перший клас вів саме теперішній батько [PERSON] , останній також забезпечує дитину матеріально, купує все, що потрібно. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що батько [PERSON] з 2017 року не вчиняє жодних дій щодо дитини, не з`являється, не піклується. Вони розійшлися ще до народження дитини у червні 2016 року. Свідок вказує, що він у шлюбі з позивачкою з 2018 року. Дитина [PERSON] називає свідка татом. [PERSON] за свого біологічного батька не згадує, не питав про нього. [PERSON] , навіть і не намагався зв`язатися з дитиною. До садочку дитину вели матір або сам свідок. [PERSON] , матеріально допомоги на дитину не надає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що за роки її проживання у сім`ї позивача, [PERSON] , ні разу не приходив відвідати дитину, не цікавився його життям. З 2020 року свідок проживає на одному подвір`ї з позивачем, але в різних будинках. Вона спілкується з [PERSON] у ролі бабусі. Батько для [PERSON] є [PERSON] , він називає його татом. За [PERSON] , дитина ніколи не згадувала, останній не бере участі у вихованні дитини. За дитиною піклується [PERSON] . Згідно до ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] , та [PERSON] , 30.07.2015 року уклали шлюб. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 21.12.2017 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області справа 724/1649/17 шлюб між [PERSON] , та [PERSON] , розірвано. Від шлюбних відносин у [PERSON] , та [PERSON] , народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Позивач [PERSON] , 20.11.2018 року уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбних відносин у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Відповідно до довідки від 13.07.2023 року № 54 [PERSON] , [INFO] перебуває на диспансерному обліку у групі частко хворюючих. Дитина з річного віку виховувалася матір`ю [PERSON] , та її чоловіком [PERSON] . Згідно довідки від 12.07.2023 року № 617 [PERSON] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] не працює та здійснює догляд за дитиною трьох років до складу її сім`ї входить чоловік [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] , син проживає з матір`ю та знаходиться на її утримані. Відповідно акту обстеження матеріально побутових умов [PERSON] , від 12.07.2023 року № 616 до складу сім`ї [PERSON] , входить чоловік [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] . Діти виховуються в належних матеріальних умовах та забезпечені всім необхідним для фізичного, морального та духовного розвитку. Як вбачається з характеристики від 12.07.2023 року № 618 [PERSON] , зареєстрована в с.Ширівці, зарекомендувала себе з позитивної сторони. Скарг на неї немає. Відповідно до характеристики від 14.07.2023 року № 605 [PERSON] , проживає без реєстрації в с.Ширівці, зарекомендував себе з позитивної сторони. Скарг на нього немає. Виховує доньку та пасинка. Згідно довідки від 18.07.2023 року № 01-17/1 [PERSON] , відвідував садок востаннє у 2021 році, на даний час садочок не відвідує у зв`язку з частими хворобами та нестабільною ситуацією в країні. Мати постійно та регулярно цікавилась життям та навчання дитини. Батько - вітчим [PERSON] , долучається до ремонтних робіт в закладі. Біологічний батько [PERSON] , взагалі не знайомий вихователям, з ними не спілкується та участі у житті садочка не приймав. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої дитини від 13.07.2023 року комісією встановлено, що для дитини [PERSON] , створені належні умови та його мати і вітчим виконують свої батьківські обов`язки. Як вбачається з довідки від 02.03.2023 року № 328 [PERSON] , проживає в с.Владична до складу його сім`ї входить співмешканка [PERSON] , пасербниця [PERSON] , донька [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] . Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, який затверджено рішенням виконавчого комітету Недобоївської сільської ради від 08.08.2023 року № 105/11-23 комісія встановивши той факт, що [PERSON] створив іншу сім`ю та на даний час проживає закордоном, вважає, що за доцільно позбавити громадянина [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] 2016 року народження. До суду надійшли витребуванні докази з Головного центру спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, згідно яких [PERSON] [INFO] , 08.02.2023 року виїхав за межі країни, відомостей про повернення немає. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ч. 4.ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до позиції Верховного суду від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21) в які суд вказав на те, що: «Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Верховний Суд дійшов переконання, що висновок апеляційного суду про позбавлення батьківських прав відповідачів відповідає інтересам малолітньої дитини, оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, а саме тривалий час не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, а своєю негативною поведінкою показують поганий приклад і створюють небезпеку для її життя і здоров`я, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти». Верховний Суд у своїй постанові від 8 грудня 2021 року у справі № 311/563/20 (провадження № 61-14656св21) вказав, що: «Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав батька чи матері, які, починаючи з моменту народження дитини, фактично самоусунулися (ухилилися) від її виховання, не піклувалися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо, відповідає найкращим інтересам дитини». Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21) вказав, що: «позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Верховний Суд дійшов переконання, що висновок апеляційного суду про позбавлення батьківських прав відповідачів відповідає інтересам малолітньої дитини, оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, а саме тривалий час не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, а своєю негативною поведінкою показують поганий приклад і створюють небезпеку для її життя і здоров`я, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти». Враховуючи вище викладене суд вважає, що ухилення від батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що судом було достовірно встановлено. При цьому, наведені вище обставини переконують суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання виконувати батьківські функції щодо свого сина. Батько ним не цікавиться, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до нього та фактично самоусунувся від виконання свої батьківських обов`язків та переїхав за кордон. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина [PERSON] , ним не займається, не піклувалася про нього, матеріально не утримує його, не проявляє інтересу до стану його здоров`я та навчання, не цікавиться його фізичним, моральним і духовним розвитком, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Недобоївської сільської ради про позбавлення батьківських прав слід задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо вирішення питання судових витрат відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Для цілей розподілу судових витрат суд бере до уваги: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Підтвердженням понесених витрат на правничу допомогу позивача є: -Попередній орієнтований розрахунок суми судових витрат загальна сума 16 800 грн. - Ордер про надання правничої допомоги серія СЕ № 1065711. - Договір про надання правничої допомоги адвокатом від 12.07.2023 року, вартість однієї години роботи адвоката становить 1200 грн. -Квитанція про сплату судового збору за подання позовної заяви від 18.07.2023 року № 32528798800007351648 сума 1073,60 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, суд вважає, що вказані докази є належними, достовірними та достатніми для підтвердження витрат позивача на правничу допомогу в сумі 16 800 грн. та відповідно до ч.1. ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 16800 грн. загальна сума судових витрат 17873,60 грн. У відповідності до ч.6 ст. 137 ЦПК України відповідач не надав до суду клопотань, заяв про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тим самим не довів не співмірність судових витрат. На підставі вище викладеного

Outcome: approved