Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

10.05.2022 позивач [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] вказує, що 02.09.2021 невідома особа, скористувавшись її мобільним номером телефону за допомогою шахрайських дій, з використанням мережі «Інтернет», оформила віртуальну кредитну картку в АТ «Альфа-Банк», з якої було знято грошові кошти в сумі 38500 грн., спричинивши таким чином позивачу майнову шкоду на загальну суму, яка станом на 26.01.2022 становить 44275,87 грн. За даним фактом внесені відомості до ЄРДР, триває досудове розслідування. Позивач особисто не вчиняв будь-яких дій, направлених на укладення кредитного договору та оформлення віртуальної кредитної картки. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.05.2023 АТ «Сенс Банк» залучено як правонаступника АТ «Альфа-Банк». На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить суд: визнати правочин, а саме її фінансове зобов`язання перед відповідачем, віртуальну кредитну картку № [NUMBER] , рахунок № [NUMBER] , таким, що був вчинений у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій; визнати правочин, а саме її фінансове зобов`язання перед відповідачем, віртуальну кредитну картку № [NUMBER] , рахунок № [NUMBER] , таким, що порушує публічний порядок і був спрямований на порушення її конституційних прав і свобод; визнати правочин, а саме її фінансове зобов`язання перед відповідачем, віртуальну кредитну картку № [NUMBER] , рахунок № [NUMBER] , недійсним з моменту його вчинення, тобто з 09.09.2021; зобов`язати АТ «Сенс Банк» припинити дію її фінансового зобов`язання за віртуальною кредитною карткою № [NUMBER] , рахунок № [NUMBER] та скасувати будь-які фінансові та інші зобов`язання з моменту вчинення правочину, тобто з 02.09.2021; зобов`язати АТ «Сенс Банк» відшкодувати їй моральну шкоду в сумі 50000 грн., спричинену в результаті недійсного правочину. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Представник АТ «Сенс Банк» Ременюк Т.О. надала письмові пояснення, в яких зазначила, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що СМС верифікація була проведена не позивачем, а іншими особами. Наявність відкритого кримінального провадження при відсутності вироку суду не може бути беззаперечним доказом вчинених шахрайських дій. Крім того, позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (а.с.134-138). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернулась до ВП №8 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою, що невідома особа, скористувавшись її мобільним номером телефону за допомогою шахрайських дій, з використанням мережі «Інтернет», оформила віртуальну кредитну картку в АТ «Альфа-Банк», з якої було знято грошові кошти в сумі 38500 грн. (а.с.14). На підставі\~заяви позивача\~внесені відомості\~до ЄРДР,\~триває досудове\~розслідування (а.с.13).\~\~ \~ \~ \~ \~ За змістом\~статті 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Відповідно до частини третьої\~статті 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі\~статтею 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій\~статті 215 ЦК України, визначає різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, оскільки є невчиненими. Так, згідно з частиною першою\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої\~статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій\~статті 215 ЦК України, так і у\~статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України\~встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис (в тому числі електронний) є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою\~статті 627 ЦК України\~і відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша\~статті 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) та постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі №405/223/17 (провадження №61-18434св20). Позивачем обрано спосіб відновлення порушеного права, який не підлягає захисту шляхом задоволення позовних вимог у цій справі. Судом встановлено, що позивач не укладав оспорюваний договір, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що позовна вимога про визнання недійсним цього правочину є неналежним способом захисту порушеного права і задоволенню не підлягає, оскільки правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним і наслідки недійсності правочину до нього не застосовуються. Правочини, які не вчинено, не тягнуть ніяких правових наслідків для сторін. Особа, яка вважає, що її права порушено у зв`язку із встановленням неукладеності угоди\~має можливість захистити свої права шляхом\~подання позову про повернення виконаного за неукладеним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи; повернення в натурі безпідставно набутого майна; відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі №405/223/17 (провадження №61-18434св20). При цьому суд виходить з конкретних обставин справи та фактично - доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності, зокрема на підставі оцінки доказів встановлено факт відсутності, встановлено, що цей правочин є неукладеним, а отже визнання його недійсним є неналежним способом захисту, за встановлених у цій справі обставин. З урахуванням установлених у цій справі конкретних обставин, висновок щодо відсутності правових підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, за тих умов, з якими позивач пов`язує його недійсність, не суперечать висновкам, наведеним у вищевказаних постановах Верховного Суду. Щодо стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди. Оскільки, з матеріалів справи вбачається, що вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимог про визнання правочину\~недійсним та, оскільки, відповідні вимоги задоволенню не підлягають, то відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди, за відсутності належних та допустимих доказів завдання відповідної шкоди. Згідно частини 1\~статті 141 ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~вимог.

Outcome: dismissed