Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просив стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 20328,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 30.11.2020 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики №3887848. Договір було підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону позичальника. Згідно договору позики позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити плату (проценти) від суми позики. Підписанням договору відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, а також погодився що до моменту підписання договору вивчив договір та правила надання грошових коштів у позику, в т.ч. і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та наслідки йому зрозумілі. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, згідно якого позивач за плату приймає права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно реєстру боржників №2 від 28.07.2021 право вимоги за договором позики №3887848 від 30.11.2020 в сумі 20328,00грн., з яких: 6000,00грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 14328,00грн. сума заборгованості за відсотками; 0,00грн. - сума заборгованості за пенею, перейшло до позивача. Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання, після відступлення права вимоги не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості. Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем. Відповідач надала відзив на позов, в якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування вказала, що вона заперечує сам факт укладення договору позики, оскільки цифровий підпис вона отримала лише 2023 році, тому в електронному вигляді підписати договір у 2020 році не могла фізично. Крім того позивачем не надано жодних підтверджень того, що для застосування одноразового цифрового ідентифікатору саме на її номер телефону приходило відповідне повідомлення. Також позивачем не надано жодних доказів щодо того, що відповідач реально отримувала грошові кошти за вказаним договором позики, не доведено жодним документом, що кошти перераховувалися на її рахунок або, що вона отримувала їх готівкою. Також відповідач стверджує, що наданий розрахунок є одностороннім і не надано жодних підтверджень, що її з вказаним розрахунком ознайомлювали або що він був з відповідачем погоджений. Представник позивача в позові просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судові засідання 04.10.2023 та 29.11.2023 не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, заяв про розгляд справи в її відсутності не надходило. Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30.11.2020 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3887848 (а.с.6), підписаний сторонами за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на наступних умовах: сума позики 6000,00 гривень, строк позики 30 днів; процентна ставка 1,99 %/день (фіксована). Згідно договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 між позивачем та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», позивач зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за плату, а ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступити позивачу право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с.12-13). Згідно витягу з реєстру боржників №2 від 28.07.2021 до Договору факторингу від 14.06.2021 до позивача перейшло право вимоги за договором позики №3887848 від 30.11.2020 (а.с.24). Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.\~ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1.\~ст.13 ЦПК України). Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України за договором позики\~одна\~сторона\~(позикодавець)\~передає\~у\~власність другій\~стороні\~(позичальникові)\~грошові\~кошти\~або інші\~речі,\~визначені\~родовими\~ознаками,\~а\~позичальник\~зобов`язується\~повернути\~позикодавцеві\~таку ж\~суму\~грошових\~коштів (суму\~позики)\~або\~таку\~ж кількість\~речей\~того\~ж роду\~та\~такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», у чинній на день укладення сторонами Договору редакції (далі\~ Закон), електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1\~Закону\~України\~«Про електронні\~довірчі\~послуги»,\~у\~чинній\~на день\~укладення\~сторонами\~Договору редакції,\~електронний\~підпис,\~\-\~електронні\~дані,\~які\~додаються підписувачем\~до\~інших електронних\~даних\~або\~логічно з\~ними\~пов`язуються\~і використовуються\~ним\~як\~підпис; електронні дані\~\- будь-яка інформація в електронній формі; засіб електронного підпису чи печатки \- апаратно-програмний або апаратний пристрій чи програмне забезпечення, які використовуються для створення та/або перевірки електронного підпису чи печатки. Відповідно до змісту ст. 7 Закону оригінал електронного\~документа\~повинен\~давати змогу\~довести\~його\~цілісність та\~справжність\~у\~порядку,\~визначеному\~законодавством;\~у\~визначених\~законодавством випадках\~може\~бути\~пред`явлений у\~візуальній\~формі\~відображення,\~в\~тому\~числі у\~паперовій\~копії. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством. Згідно зі\~ст.\~14\~Закону електронний\~документообіг здійснюється\~відповідно до\~законодавства України або на\~підставі договорів,\~що\~визначають\~взаємовідносини суб`єктів\~електронного\~документообігу. Використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно з загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», у чинній на день укладення сторонами Договору редакції, у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: електронний договір\~ домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.\~ч. 1-3 ст. 100 ЦПК України електронними доказами\~є інформація\~в електронній\~(цифровій)\~формі,\~що містить\~дані про\~обставини,\~що мають\~значення для\~справи,\~зокрема,\~електронні документи\~(в\~тому числі\~текстові документи,\~графічні зображення,\~плани,\~фотографії,\~відео-\~та звукозаписи\~тощо),\~веб-сайти\~(сторінки),\~текстові,\~мультимедійні та\~голосові повідомлення,\~метадані,\~бази даних\~та інші\~дані в\~електронній формі. Електронні\~докази подаються\~в оригіналі\~або в\~електронній\~копії,\~засвідченій\~електронним\~цифровим підписом,\~прирівняним\~до\~власноручного підпису\~відповідно\~до\~Закону України\~«Про\~електронний\~цифровий підпис».\~Законом\~може\~бути передбачено\~інший\~порядок\~засвідчення електронної\~копії\~електронного\~доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Частиною 13\~статті\~11\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію»,\~у\~чинній\~на день\~укладення\~сторонами\~Договору редакції,\~передбачено,\~що\~електронні\~документи (повідомлення),\~пов`язані\~з\~електронним правочином,\~можуть\~бути\~подані як\~докази\~сторонами\~та іншими\~особами,\~які\~беруть\~участь у\~судовому\~розгляді\~справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~512\~ЦК\~України\~Кредитор у\~зобов`язанні\~може\~бути\~замінений іншою\~особою\~внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.ст. 525, 526\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Згідно розрахунку заборгованості (а.с.18) за кредитним договором №3887848 від 30.11.2020, за період з 28.07.2021 по 30.11.2022 заборгованість складає 20328.00 грн., та складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 6000,00 грн; заборгованості по за відсотками у розмірі 14328,00 грн. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612\~ЦК\~України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК\~України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №\~\~219/1704/17, провадження №\~\~61-1211св19. Тому, наданий розрахунок заборгованості не є належним доказом суми заборгованості, оскільки з нього не можливо встановити формування заборгованості та її складові. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). У частині другій\~статті 78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Крім того, судом встановлено, що розрахунок містить лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Встановивши, що на підтвердження наявності в особи заборгованості за кредитним договором ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача боргу за спірним кредитним договором. Відповідний правовий висновок міститься в Постанові Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 01.02.2023 № 199/7014/20 (61-17825св21). \~Відповідно до договору факторингу одинична ціна - ціна придбання Фактором у Клієнта права грошової вимоги однієї із заборгованостей по конкретному боржнику яка визначається у відсотковому співвідношенні від заборгованості боржника. Відповідно до п. 3.1 договору факторингу - загальна сума прав вимоги, що відступаються за цим договором, ціна продажу та одинична ціна визначаються в день передачі по акту прийому передачі реєстру боржників, який складається та підписується в день укладення даного договору. Однак, позивачем не надано доказів визначення одиничної ціни придбання фактором у Клієнта права грошової вимоги заборгованості [PERSON] так як і не надано доказів сплати цієї ціни, що ставить під сумнів перехід права вимоги за кредитним договором відповідача саме до позивача, а не іншої фінансової установи. Отже, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договором факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір договором факторингу. Пунктом 1.1 договору факторингу визначено, що перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Натомість, такого Додатку матеріли справи не містять. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно пункту 3.3 договору факторингу ціна продажу за даним договором становить певну суму, яка суду невідома. Пунктом 3.6 договору факторингу визначено, що моментом виконання Фактором грошового зобов`язання сторони визначають момент надходження Ціни продажу за цим договором на рахунок Клієнта, зазначений в пункті 3.4. цього Договору. Проте, позивачем не надано доказів сплати ціни продажу, що ставить під сумнів виконання зобов`язань фактором за договором факторингу, а відповідно і набуття права вимоги до відповідача. Відповідно до\~статті 517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Так обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Відповідно до вимог частин 3 та 4\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог\~статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, надав докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Більше того, у своїй позовній заяві до суду ТОВ ФК "ЄАПБ" просив розглянути справу у його відсутність, просив ухвалити заочне рішення, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження № 61-17205ск19. Відповідно до вимог\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Таким чином, з наданих позивачем документів, судом не встановлено розмір заборгованості та наявність у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором №3887848 від 30.11.2020 тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до пункту другого частини другої\~статті 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються\~\~у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed