Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , в якому просить: визнати інформацію, створену та поширену відповідачкою в соціальній мережі Facebооk на сторінці позивача у письмових коментарях наступного змісту: «Кляузи, доноси, дзвінки \~гарна жінка. Нема шо вчитися» та « [PERSON] зроблені, фото підшиті, кляузи написані, доноси підписані, дзвінки зроблені...», недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачки; зобов`язати відповідачку спростувати вказану інформацію у спосіб, в який її було поширено, а саме розмістити інформацію в соціальній мережі\~Facebооk\~протягом 10 календарних днів після набрання законної сили рішенням суду, шляхом розміщення резолютивної частини судового рішення у цій справі із зазначенням, що розповсюджена інформація є недостовірною і такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивачки;\~стягнути з відповідачки\~судові витрати. Обгрунтовуючи поданий позов позивач вказує на те, що працює вчителем біології Городенківської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 з 1992. З колегами по роботі підтримує нормальні стосунки, конфліктів не мала. [INFO] у позаробочий час о 15.24 год. розповсюдила у соціальній мережі Facebook допис користувача [PERSON] притчу про те, як навчитися розбиратися в людях. Публікація завершувалася цитатою з [PERSON] від [PERSON] : «Остерігайтесь фарисейської закваски, тобто лицемірства». Вказує, що прокоментувала статтю словами: «А як того лицемірства багато». На ці, невинні на її думку слова, доволі агресивно та грубо відреагував [PERSON] , написавши їй: «А ви ж самі б`єте клоуну поклони… То хто лицемірством займається ??? (збережено пунктуацію та граматику автора). Вважає, що ця фраза стосувалася її політичних переконань, оскільки не приховує, що підтримує діючого Президента України. Хоча їй було прикро, що особа звернулася до неї у такому тоні, відповіла стримано, зазначивши, що поклони б`є лише перед [PERSON] , а оцінку діям нашого президента дасть історія. На її захист стали колеги, які на той час були в мережі та читали цю переписку. Зокрема вчитель Городенківської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 [PERSON] зауважила, що кожен має право на власну думку і негоже ображати людину за її переконання. У переписку включилася техпрацівниця їхньої школи [PERSON] , яка зауважила: « [PERSON] як учитель і як людина з великої букви вам би повчитися у неї культури і справедливості…» (збережено пунктуацію та граматику автора). На це вчитель молодших класів їхньої школи [PERSON] із незрозумілих для неї причин написала: «Кляузи, доноси, дзвінки гарна жінка. Нема що вчитися» (збережено пунктуацію та граматику автора). Її дуже вразило безпідставне звинувачення відповідачки, оскільки 28 років роботи в школі ніколи не писала кляуз та доносів, не приймала участі у позаплічних обговореннях, свою позицію завжди висловлювала відкрито. Відповіла, що зробила скріншот екрана, який має намір використати як доказ у суді. На це відповідачка повторно безпідставно звинуватила її, написавши: « [PERSON] зроблені, фото підшиті, кляузи написані, доноси підписані, дзвінки зроблені все чікі-чікі». Оскільки вважала, що між нею та відповідачкою немає неприязні, здатні підтримувати нормальні робочі стосунки, зателефонувала їй, щоб з`ясувати причину її ворожості до неї. [PERSON] не відповіла на дзвінок, не відповіла і на повідомлення у Viber, а при особистій зустрічі сказала, що нічого не писала. Вказує, що є вчителем з багаторічним досвідом роботи. Поширена відповідачкою інформація дискредитує її як педагога, кидаючи тінь на її порядність та професійні здібності. Вона принижує її як людину, оскільки за її переконанням доноси пишуть лише ниці люди. Недостовірна інформація поширена відповідачкою [PERSON] в Інтернеті, у соціальній мережі Facebооk близько 21.30 год. Це година пік у соціальних мережах, а тому неправдиву інформацію, розповсюджену відповідачкою стосовно неї, прочитала значна кількість людей. Їй достеменно відомо, що ця інформація прочитана [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . До позовної заяви долучено роздруківку скріншотів сторінок з соціальної мережі Facebооk з публікацією та коментарями, про які йдеться вище. Автор кожного коментаря, в тому числі і [PERSON] , індивідуалізований прізвищем, ім`ям та особистою фотографією. Прізвище, ім`я та фотографія над коментарем відповідачки, що містить недостовірну інформацію стосовно неї, співпадає з прізвищем, ім`ям та фотографією відповідачки на її особистій сторінці у соціальній мережі Facebооk. Вказує, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідачка розмістила у загальнодоступній та популярній в цілому світі соціальній мережі письмову стверджувальну інформацію про те, що вона - [PERSON] пише кляузи та доноси. Із письмової відповіді відділу освіти Городенківської РДА вбачається, що від неї - [PERSON] , не надходило жодних звернень, письмово чи усно ( в т.ч. шляхом телефонних дзвінків) з приводу здійснення нею або іншими вчителями школи професійної діяльності чи щодо адміністративно-господарської діяльності Городенківської ЗОШ №2 та її керівництва ні до відділу освіти, ні до інших установ району чи області. Отже, публікація відповідачки в Інтернеті містить відомості про події, яких взагалі не існувало. Відповідачка повідомила на широкий загал неправдиві фактичні твердження ( а не оціночні судження) про те, що вона - [PERSON] пише доноси та кляузи. Поширена відповідачкою інформація принижує її честь, гідність та ділову репутацію. Законодавчого визначення понять «кляуза» та «донос» немає. Вікіпедія трактує донос як неправомірне з точки зору спільноти повідомлення владі про певні порушення норм, правил, невиконання наказів тощо. Поняття донос та донощик мають в сучасній українській мові яскраво виражені негативні конотації (значення слова). Академічний тлумачний словник української мови визначає донос як таємно подані відомості керівним особам із звинуваченням кого-небудь у чомусь. Кляуза визначена в цьому ж словнику як наклеп, слова синоніми донос, нашепт, інсинуація. Інформацію, яку поширила відповідачка, прочитали працівники першої та другої шкіл м.Городенка, її учні та їхні батьки. Ці відомості принизили її як людину, дискредитували її як педагогічного працівника, очорнили її ділову репутацію. Стверджує, що ніколи не писала доносів та кляуз. Як педагогічний працівник пропагує серед учнів порядність та справедливість. Поширена відповідачкою інформація стала причиною пліток та перешіптувань з цього приводу у колективі та серед школярів. Це негативно відбилося на її моральному стані: відчуває сором та приниження, від пережитого стресу, погіршилося самопочуття, порушився нормальний життєвий устрій, стала дратівливою. Отже, своїми діями відповідачка завдала школи її особистим немайновим правам. Відповідач у справі є власником облікового запису « [PERSON] » на веб-сайті Facebооk, що доводиться її фотографією, прізвищем та ім`ям. Вона самостійно розміщує на ньому інформацію, яку вважає за потрібне, незалежно від волі власника веб-сайту, управляє цією інформацією (створює, поширює, видаляє тощо), а отже саме [PERSON] є належним відповідачем у справі. У зв`язку з вищевикладеним, просить позов задовольнити в повному обсязі. Із повідомлення виконавчого комітету Городенківської міської ради Івано-Франківської області від 22.10.2020 № 322 та інформації № 2616-459/2616.1-20 від 22.10.2020, наданої Городенківським РВ УДМС в Івано-Франківській області станом на 04.04.2016, вбачається, що відповідачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 22\~жовтня 2020\~року прийнято\~до розгляду\~та відкрито\~провадження у\~даній цивільній\~справі.Справу вирішено\~розглядати за\~правилами загального\~позовного провадження.Підготовче засідання в справі було призначено на 19 листопада 2020 р., яке неодноразово було відкладено, як за клопотаннями позивача так і за клопотаннями відповідача, їх представників. 18.11.2020 відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила в задоволенні позову відмовити, покликаючись на те, що поданий позов є безпідставним. Зазначає, що позивачем до позовної заяви долучено різного характеру зображення невідомого походження сумнівного змісту. Використано особисті дані відповідача. Власні емоції щодо такого характеру дій позивача вважає за недоцільне зазначати. Проте, просить суд звернути увагу на те, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції. Інформація, яку намагається спростувати позивач є оціночним судженням. Жодних конкретних даних, які можливо перевірити кожен із дописувачів не зазначав тому не можливо перевірити на предмет їх відповідності дійсності. З якою метою позивач в судовому порядку хоче довести що «не писав кляуз, доносів, дзвінків і що позивач гарна жінка», мені не зрозуміло. Не зрозуміло з якою метою адвокатом направлявся запит від 01.10.2020 №11 до відділу освіти Городенківської райдержадміністрації, якщо жодного слова у наданих позивачем «зображеннях невідомого походження» немає про те, куди могли б адресуватися такі «кляузи, доноси та дзвінки». У відповіді адвокату також конкретизовано що такі «кляузи, доноси та дзвінки» мали б стосуватися «здійснення вчителями школи професійної діяльності; щодо адміністративно-господарської діяльності школи та її керівництва», - хоча така інформація у доданих позивачем «зображеннях невідомого походження» також не міститься. Листом №499/07 від 05.10.2020 також повідомляється, що «не було жодних переадресованих звернень… до інших державних установ району чи області з наведених вище питань». Проте, такий лист не спростовує наявності чи відсутності таких звернень до всіх інших державних установ району чи області, а містить відомості тільки щодо переадресації. Одночасно, позивач зазначає, що між нею та відповідачем немає неприязні, що телефонувала та писала у Viber, що при особистій зустрічі відповідач пояснила, що нічого не писала. Проте, позивач вважає що її «Дискредитовано як педагога, кинуто тінь на її порядність та професійні здібності, що доноси пишуть тільки ниці люди». «Поширена інформація стала причиною пліток та перешіптувань з цього приводу у колективі та серед школярів», «позивач відчуває сором та приниження, порушився нормальний життєвий устрій …». І для цього було достатньо єдиного коментаря під дописом на сторінці позивача. Після того, як на її - відповідача поштову адресу надійшла дана позовна заява, вона спробувала знайти даний коментар, що став причиною звернень до суду. Проте, такого допису нею не виявлено. Його існування мали б підтвердити тільки долучені позивачем «зображення невідомого походження». Вказує, що не являється активним користувачем мережі інтернет. Використовує даний зв`язок здебільшого для спілкування з рідними та близькими, що знаходяться далеко від неї. Логін та пароль від її імені облікового запису не є таємницею, часто реєструється на освітніх та інших ресурсах вказуючи ці дані. Також неодноразового використовувала чужі комп`ютери і вводила дані облікового запису. Давала в користування власні гаджети, на яких вказані дані облікового запису. Тому, щоб використати її сторінку, навіть не потрібно її «зламувати». Проте, позивач зазначає, що інформація поширена в годину пік, близько 21:30. Позивачці «достеменно відомо що ця інформація прочитана [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ». Відповідно до ст. 69 ЦПК Україна свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які відомі будь-які обставини, що стосуються справи. Просить врахувати, що здебільшого цей час вона вже відпочиває у себе вдома і зазначені особи поруч з нею жодного разу не перебували о 21:30. Відповідно, не можуть бути свідками, а підтвердити чи спростувати написання саме нею відповідачем будь-якої інформації у соціальній мережі Facebооk. Тому, просить відмовити у задоволенні клопотання щодо виклику в судове засідання та допиту як свідків зазначених осіб. Крім того, просить суд вилучити з числа доказів додані позивачем «зображення невідомого походження». Одночасно і такі «зображення невідомого походження» не можуть виступати предметом експертного дослідження. Позивачем не доведено факту вчинення відповідачем правопорушення, яке полягало саме в поширенні інформації, яка у відповідності до вимог закону може мати статус «недостовірної», а заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову просить відмовити. 16.12.2020 позивачем подано заяву про призначення у справі комп`ютерно-технічної експертиз. Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2021 року в справі призначено комп`ютерно-технічну експертизу. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 березня 2021 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу Городенківського районного суду від 09 лютого 2021 року без зміни. 13 квітня 2022 року до суду надійшов висновок експертів за результатами проведення комплексної комп`ютерно-технічної та телекомунікаційної експертиз по цивільній справі № 342/1208/20 разом із матеріалами цивільної справи № 342/1208/20 (провадження № 2/342/76/2022). Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2022 року поновлено провадження у справі, підготовче засідання призначено на\~05 травня 2022 року. 05.05.2022 до суду від позивача [PERSON] поступили пояснення по суті справи, в яких зазначено, що поданими у справу доказами доводиться, що відповідач [PERSON] розмістила в соціальній мережі Facebook образливі коментарі на адресу позивача [PERSON] , а потім видалила їх. Як слідує з експертного висновку та додатку А до нього подані позивачем до справи скріншоти є достовірними. Натомість твердження відповідача про те, що хтось начебто зламав її сторінку є голослівними. При спробі «злому» інтернет-сторінки чи навіть входу на сторінку з іншого пристрою без підтвердження користувача, на електронну адресу користувача, яку він вказав при реєстрації, надходить повідомлення служби безпеки про необхідність укріплення захисту свого акаунта. Будь-яких доказів пошкодження чи «злому» сторінки відповідачем не надано. Не виявлено слідів «злому» і експертним дослідженням. На сторінці відповідача (профіль за URL адресою: [INFO] ),\~з якої\~і було\~зроблено коментарі,\~була розміщена\~її фотографія\~та фотографія\~членів її\~сім`ї \~чоловіка [PERSON] та\~доньок.\~Відповідач ствердила,\~що не\~писала коментарі\~про те,\~що позивач\~ніби то\~пише скарги\~та доноси,\~але при\~цьому подала\~до суду\~клопотання про\~виклик до\~суду в\~якості свідків\~директора школи\~та його\~заступника,\~які ніби\~то підтвердять\~написання позивачем\~скарг та\~просить суд\~витребувати з\~Городенківської РДА\~заяву за\~підписом [PERSON] \~від 15.10.2015.\~Зазначено,\~що позивач\~ [PERSON] \~в січні\~2021\~року звернулася\~у відділ\~звернень громадян\~Городенківської РДА\~щодо наявності\~такої заяви. Їй було рекомендовано звернутись в архівний відділ райдержадміністрації, оскільки мова йде про документ 2015 року, які передані в архів. Однак, архівний відділ Городенківської РДА повідомив, що така скарга до архівного відділу не надходила. Доказом написання образливих коментарів на адресу позивача відповідачем є також її процесуальна поведінка під час розгляду справи. Боячись викриття, вона категорично заперечувала щодо призначення експертизи та подала апеляційну скаргу на ухвалу суду про призначення експертизи. 05.05.2022 підготовче засідання було відкладено, у зв`язку з неявкою відповідача та представника відповідача. На адресу суду повернулись конверти без вручення ухвали суду від 14.04.2023 про поновлення провадження у справі відповідачу [PERSON] та представнику відповідача [PERSON] , з відміткою Укрпошти на конверті «адресат відсутній за вищевказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання». 31.05.2022 розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача. Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23.06.2022 закрито підготовче провадження у даній цивільній справі. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 11.00 год. 14.07.2022 року. Приєднано до матеріалів справи, подані позивачем письмові пояснення по справі. В судове засідання викликано: осіб, які беруть участь у справі; експертів\~Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Пителя Олега Богдановича та [PERSON] \~для надання усних пояснень щодо експертного висновку\~за результатами проведення комплексної комп`ютерно-технічної та телекомунікаційної експертиз по цивільній справі № 342/1208/20\~(79024, м.Львів, вул. Липинського, 54). Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання чи відмову від давання показань на вимогу суду, яка встановлена\~ст.384 КК України. Постановлено дослідження доказів в судовому засіданні проводити в наступному порядку: після заслуховування вступного слова учасників справи, дослідити письмові докази, наявні в матеріалах справи, заслухати пояснення експерта. Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2022 року клопотання в.о. директора Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Б.Лозинського задоволено, судове засідання, призначене на 14 липня 2022 року о 11 год. 00 хв., вирішено провести в режимі відеоконференції із Шевченківським районним судом м. Львова. 14.07.2022 судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача. 16.08.2022 судове засідання відкладено, у зв`язку з неявкою відповідача та представника відповідача. На адресу суду повернулись конверти без вручення ухвали суду від 14.04.2023 про поновлення провадження у справі відповідачу [PERSON] та представнику відповідача [PERSON] , з відміткою Укрпошти на конверті «адресат відсутній за вищевказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання». 07.09.2022, 26.09.2022 та 17.10.2022 до суду поступило клопотання [PERSON] , в яких відповідач просила судові засідання: 07.09.2022, 26.09.2022 та 17.10.2022 провести без її участі, в задоволенні позову просила відмовити повністю. 07.09.2022 оголошено перерву для виклику свідків. 26.09.2022 оголошено перерву для виклику свідка [PERSON] 17.10.2022 у зв`язку із закінченням робочого дня в судовому засіданні оголошено перерву. Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2022 року клопотання директора Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз М. Зелінської задоволено, судове засідання, призначене на 07.12.2022 о 13:00 год., провести в режимі відеоконференції із Шевченківським районним судом м. Львова. Представником відповідача - [PERSON] подано письмові пояснення по справі, в яких представник просив суд не брати до уваги свідчення, які були надані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які засвідчили той факт, що всі події про які вони розповідали під час надання показів вони дізналися від самої [PERSON] . Неодноразово звучали словосполучення «вона мені казала», « [PERSON] мені казала», «сказала [PERSON] », «вона сказала». Тобто, свідками не надано жодних нових показів, окрім переказу інформації від самого позивача. Кожен зі свідків використовував записи, попри те що жодні із математичних розрахунків для надання свідчень не були потрібними. Чим допустили порушення статті 181 ЦПК України. Також вказує, що письмові записи свідків містили у собі зміст показань свідка. Жодної інформації, окрім тієї, яка містилась на роздруківках що використовували свідки вони не могли пригадати. Не могли пригадати навіть те, що було опубліковано на сторінці фейсбук [PERSON] навіть за день до судового засідання, за тиждень до. І взагалі, жоден із дописів окрім того, який містився на роздруківках, які вони використовували, свідки пригадати не змогли. Зазначені особи жодного із фактів про які вони свідчили (опираючись на слова [PERSON] ) на власні очі не бачили, що підтвердили особисто. Окрім цього, було допитано [PERSON] , яка надавала свідчення також переказуючи ту інформацію, яку отримала зі слів [PERSON] , проте, на власні очі не бачила. Даний свідок також використовували роздруківку, яку долучено до матеріалів справи. Свідком було сказано що вона надає оцінку «з точки зору дочки». Жодної інформації яка б стосувалася даної справи, окрім тієї, яка містилась на роздруківках які вона використовувала не могла пригадати. Не могла пригадати навіть те, що було опубліковано на сторінці фейсбук [PERSON] навіть за день до судового засідання, за тиждень до. І взагалі, жоден із дописів окрім того, який містився на роздруківках, які вона використовувала, пригадати не змогла. Проте, під час допиту стало відомо, що позивач надаючи пояснення у справі висловлює думки діаметрально протилежні тим, які висвітлює позивач у соцмережах. Зокрема, авторству користувача із іменем [PERSON] належить наступне. У групі Facebook «Закон і Освіта» позивач пише про те, що: Колективні договори не підписані, Галузева Угода-фікція, на яку ніхто не звертає увагу. Закони України переписують на свій лад. Все списують на війну «Дивлячись на те, що роблять начальники в освіті з такими як я. Боротьбу з несправедливістю можна прирівняти з геройством… Саме такі «воїни» є рушіями прогресу у всі часи і народи»; «Шкільні царьки творять беззаконня. А що до правди в суді, то ви праві. Але і на суддів тепер є управа. Я знаю що кажу». Одночасно на своїй інтернет сторінці Facebook «Коли принижують мене, то мені це додає сил» і т.д. Як ми бачимо, позивач публічно пишається тими судовими процесами, в яких наразі приймає участь, прирівнює себе до героїв, а також стверджує що на суддів тепер є управа. На підтвердження зазначених фактів просить долучити до матеріалів справи матеріали з огляду інтернет сторінки та публікації у групі Facebook «Закон і Освіта» до якого додано відповідні скріншоти. Окрім цього, просить суд звернути увагу, що відповідно до висновку експертів, який міститься в матеріалах справи саме вищевказану url-адресу позивач зазначила як свою. 07.12.2022 судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача. 26.12.2022 судове засідання відкладено за клопотання представника відповідача. 25.01.2023 судове засідання не відбулося, у зв`язку з відключення електропостачання в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області з 09 год.00 хв. по 13 год.01 хв. Після відновлення електропостачання учасники справи в судове засідання для розгляду справи не прибули. 13.02.2023 судове засідання відкладено, у зв`язку з неявкою сторін. 28.02.2023 судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача. 15.03.2023 оголошено перерву за клопотанням представника позивача. 04.04.2023 судове засідання не відбулося, у зв`язку з тим, що після відбою повітряної тривоги, яка була оголошена і тривала в Івано-Франківській області з 12 год. 30 хв. по 14 год. 42 хв. учасники справи в судове засідання для розгляду справи не прибули. 26.04.2023 судове засідання відкладено за клопотання представника відповідача. 17.05.2023 судове засідання відкладено за клопотання представника відповідача. 08.06.2023 оголошено перерву за клопотанням сторін. 26.06.2023 судове засідання не відбулося, у зв`язку з тим, що суддя Федів Л.М. з 13:05 по 16:09 год. була зайнята та перебувала у нарадчій кімнаті по справі 342/534/23 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України. 01.08.2023 судове засідання відкладено, у зв`язку з неявкою представника відповідача. 01.08.2023 позивач подала заяву про приєднання до матеріалів справи копії документів, якими підтверджується понесення нею судових витрат: копію договору про надання правової допомоги від 01.10.2020; копію договору про надання правової допомоги від 19.11.2020 з додатком; копію договору про надання правової допомоги від 09.03.2021; копії квитанцій №18 від 01.10.2020 та 37 від 04.04.2023 про оплату витрат на правову допомогу; детальний опис виконаних адвокатом робіт; копію квитанції про оплату вартості судової комп`ютерно технічної експертизи. Та просила стягнути з [PERSON] на її користь понесені нею судові витрати на правову допомогу. 24.08.2023 судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача. 04.09.2023 судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача. 05.10.2023 представник відповідача подала клопотання про доручення доказів щодо понесених судових витрат згідно якої представник просила долучити до матеріалів справи докази на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу. В даній заяві зазначено, що загалом адвокатом Кушнір Іриною Романівною надано [PERSON] послуги на загальну суму 51976,98 грн., що підтверджується Актом приймання-передачі наданих послуг від 05.10.2023. До клопотання додано: копію договору про надання правової допомоги від 19.02.2021; копію акту приймання-передачі наданих послуг від 05 жовтня 2023; копію квитанції ПАТ «УКРНАФТА». 05.10.2023 судове засідання відкладено для надання можливості представнику позивача ознайомитись із поданим клопотанням представником відповідача. 24.10.2023 через систему «Електронний суд» представником відповідача подано клопотання про визнання зловживання процесуальними правами. 25.10.2023 судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача. 22.11.2023 судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Федів Л.М. на лікарняному. Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року\~в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про визнання зловживання процесуальними правами та постановлення окремої ухвали відмовлено. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач зазначила, що публікація відповідачки в Інтернеті містить відомості про події, яких взагалі не існувало. Відповідачка повідомила на широкий загал неправдиві фактичні твердження (а не оціночні судження) про те, що вона - [PERSON] пише доноси та кляузи. Поширена відповідачкою інформація принижує її честь, гідність та ділову репутацію. Просили заявлені вимоги задовольнити та вирішити питання відшкодування судових витрат. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі покликаючись на те, що заявлені вимоги є безпідставними та доведені жодними доказами. Крім того, просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу. Судом вживались заходи щодо належного та об`єктивного розгляду справи, шляхом забезпечення явки учасників справи в судові засідання, вирішення клопотань сторін, що стосуються розгляду справи: призначення у справі експертизи, виклику в судові засідання свідків, експертів, надання можливості ознайомитися із заявленими сторонами клопотаннями та надання сторонами доказів. Вислухавши у судових засіданнях, які були призначені для розгляду справи, пояснення та заперечення учасників справи, пояснення свідків, експертів, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків. За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні». Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] о 15:24 год. у соціальній мережі Facebook [PERSON] розповсюдила допис користувача [PERSON] під назвою: «Як навчитися розбиратися в людях?» Одного разу учень запитав у старця: -Як мені навчитися розбиратися в людях, - кому довіряти, а кого остерігатися? -Спершу скажу тобі, кого треба остерігатися , - мовив старець. -Остерігайся найсмиреннішого на вигляд! Коли побачиш, що хтось перед тобою б`є поклони, обіймає тебе і виявляє неймовірну прихильність, того бійся найбільше! -Як же так старче? здивувався учень Поясни мені! -Бо він перший же зрадить тебе! відповів старець, зітхаючи. -А кому ж мені довіряти? спитав учень. -Довіряй тим, хто простий з тобою і каже тобі правду, хай яка вона буде ці люди перші прийдуть тобі на допомого! *** « [INFO] (Лк.12:1). \~ \~ \~ \~Позивач ствердила, що прокоментувала статтю словами: «А як того лицемірства багато». Особа, яка була підписана як [PERSON] , розмістила коментар « [INFO] казав і кажу, і думку свою не миняю…Артист він не поганий, а президент ніякий … (збережено пунктуацію та граматику автора). Особа, яка була підписана як [PERSON] , розмістила коментар « [PERSON] як учитель і як людина з великої букви вам би повчитися у неї культури і справедливості не гарно ображати жінок виж мужчина» (збережено пунктуацію та граматику автора). \~ \~ \~ \~Також, позивач ствердила, що на це вчитель молодших класів їхньої школи [PERSON] із незрозумілих для неї причин написала: «Кляузи, доноси, дзвінки гарна жінка. Нема що вчитися» (збережено пунктуацію та граматику автора). Відповіла, що зробила скріншот екрана, який має намір використати як доказ у суді. На це відповідачка повторно безпідставно звинуватила її, написавши: « [PERSON] зроблені, фото підшиті, кляузи написані, доноси підписані, дзвінки зроблені все чікі-чікі». \~ \~ \~ \~Звертаючись до суду з позовом позивач вказує на те, що відповідач розмістила у загальнодоступній та популярній в цілому світі соціальній мережі стверджувальну інформацію про те, що вона пише кляузи і доноси. Недостовірну інформацію, поширену відповідачем [PERSON] у соціальній мережі Facebook, прочитала значна кількість людей, працівники першої та другої шкіл м.Городенка, учні та батьки. Вказує, що поширена відповідачем недостовірна інформація принижує її честь, гідність та ділову репутацію. Діями відповідача завдано шкоду її особистим немайновим правам. Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. \~ \~ \~ \~З позиції правової природи право на захист честі, гідності та ділової репутації є частиною права на повагу до приватного життя, а підстави захисту такого права виникають, як правило, на стику взаємодії права (свободи) на вираження (думки) та права на повагу до приватного життя. В той же час,\~ст. 34 Конституції України\~передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до\~ст. 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Суд наголошує на важливості права кожної людини на приватність і права на свободу вираження поглядів як основи демократичного суспільства. Ці права не є абсолютними і не мають ієрархічного характеру, оскільки мають однакову цінність. Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин, як: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації потрібно розуміти опублікування її у пресі, передання з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є демонстрація в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, а так само поширення за допомогою електронних засобів, що за своїм змістом або формою ганьблять гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. У постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 536/911/21 зазначено, що тлумачення статті 277 ЦК України дає підстави для висновку про те, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, №30582/04, 32152/04, §188, ЄСПЛ, 06.10.2015 року). У рішенні від 08 липня 1986 року у справі Lingens v. Austria (заява № 12/1984/84/131) ЄСПЛ розрізнив факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У цій справі ЄСПЛ зазначив, що: «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе». У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 757/22307/17-ц (провадження № 61-48302св18) зазначено, що: «Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом це передумова плюралізму поглядів». Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. У пункті 6.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) викладено висновок про те, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Згідно з усталеною практикою у сфері реєстрації і користування доменними іменами у мережі Інтернет, власником веб-сайту може бути інша особа, ніж реєстрант доменного імені, яким адресується такий веб-сайт. У таких випадках, власник веб-сайту визначається у договорі, укладеному з реєстрантом доменного імені. Інформація щодо власника веб сайту може бути отримана у хостинг-провайдера веб-сайту. Таким чином, пред`являючи вимоги до певної особи та визначаючи її відповідачем у цій категорії прав, позивач має надати докази ідентифікації особи, яка буде відповідати за порушення його права та довести приналежність акаунту у соціальній мережі тій чи іншій фізичній особі. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01 грудня 2021 року (справа № 310/6999/19-ц, провадження № 61-14120св21) та від 01 червня 2022 року (справа № 607/19370/20, провадження № 61-21309св21). У даній справі позивач [PERSON] визначила підставою позову, спрямованого на захист її честі та гідності, опублікований коментар до поширеного нею допису користувача [PERSON] під назвою: «Як навчитися розбиратися в людях?» особою, яка була підписана як [PERSON] « [PERSON] , доноси, дзвінки гарна жінка. Нема що вчитися» та « [PERSON] зроблені, фото підшиті, кляузи написані, доноси підписані, дзвінки зроблені все чікі-чікі». Позивач, в підтвердження заявлених позовних вимог, як доказ розповсюдження відповідачем недостовірної спірної інформації про неї, долучили до позовної заяви скріншоти з текстом , яка, за її твердженням, поширена в соціальній мережі Facebook, відповідачем [PERSON] та роздруківки двох сторінок в мережі Facebook під ім`ям [PERSON] . У статті 1 Закону України «Про телекомунікації» зазначено: домен - частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється; доменне ім`я - позначення (словесне, цифрове, словесно-цифрове), яке використовується для ідентифікації діяльності юридичних і фізичних осіб в мережі Інтернет, з будь-якою метою. Поняття «веб-сайт» міститься у наказі Державного комітету інформаційної політики, телебачення і радіомовлення України, Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 25 листопада 2002 року № 327/225 «Про затвердження Порядку інформаційного наповнення та технічного забезпечення Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади та Порядку функціонування веб-сайтів органів виконавчої влади», згідно з яким веб-сайт - це сукупність програмних та апаратних засобів з унікальною адресою у мережі Інтернет разом з інформаційними ресурсами, що перебувають у розпорядженні певного суб`єкта і забезпечують доступ юридичних та фізичних осіб до цих інформаційних ресурсів та інші інформаційні послуги через мережу Інтернет. Власником сайту є особа, на яку зареєстроване відповідне доменне ім`я. Доменне ім`я, зареєстроване у відповідному домені, використовується для позначення відповідного сайту. Для того щоб сайт був позначений конкретним доменним ім`ям, спочатку необхідно зареєструвати доменне ім`я у відповідному домені. Відповідно до ст.1 Закону України «Про авторське і суміжні права`власник веб-сторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею. Фейсбук є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь - яку кількість сторінок, під будь-яким (в тому числі вигаданим) іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок. Оскільки, інтернет-мережа при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює певну інформацію, неможливо за винятком сторінок, які створені і інформацію про які поширюють офіційно державні органи, офіційні особи. Надані позивачем фото (скріншоти) тексту поширеної інформації в соціальній мережі, зокрема, коментарі «Кляузи, доноси, дзвінки гарна жінка. Нема що вчитися» та « [PERSON] зроблені, фото підшиті, кляузи написані, доноси підписані, дзвінки зроблені все чікі-чікі», які поширені особою під ім`ям\~ [PERSON] \~та долучені\~роздруківки сторінок\~веб-сайту\~під ім`ям\~ [PERSON] ,\~що є\~у вільному\~доступі не\~доводять факт\~її поширення\~саме відповідачем,\~оскільки будь-хто\~може зареєструватися\~у «Фейсбук»\~під будь-яким\~іменем і\~створити сторінку,\~на яку\~завантажити будь-які\~фотографії та\~інформацію будь-якого\~змісту.Публікація тексту сама по собі не є доказом причетності безпосередньо відповідача до її висвітлення. Знімки екрану\~не містять посилання на веб-адресу розміщення інформації, що виключає можливість встановити його походження, джерела, автора, вебсайт. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 568/879/17 (провадження № 61-45041св18), «місцевим судом, на виконання вимог частини п`ятої статті 100 ЦПК України, обґрунтовано не було взято до уваги надані відповідачем паперові копії електронного доказу - знімків вмісту екрана монітора, у зв`язку із неподанням їх оригіналів та поставлення позивачем під сумнів відповідність таких копій оригіналу». Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 у справі № 711/9146/16-ц (провадження № 61-20453св18) зазначив про таке: «Посилаючись у спростування доводів апеляційних скарги на те, що факт здійснення публікації відповідного змісту підтверджується роздруківкою із веб-сайту, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що згідно з положеннями глави 5 «Докази» розділу І «Загальні положення» ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, роздруківки Інтернет-сторінок (веб-сторінок), які є паперовим відображенням електронного документа, самі по собі не можуть бути доказом у справі. Такі роздруківки визнаються доказом у разі, якщо вони виготовлені, видані і засвідчені власником відповідного Інтернет-ресурсу або провайдером, тобто набувають статусу письмового доказу. Веб-сторінки є електронними документами, які фізично не можуть надаватися суду, однак вони можуть містити відомості про обставини, які мають значення для справи, тому суд може провести огляд і дослідження таких документів у місці їх знаходження (на відповідному Інтернет-ресурсі за вказаним стороною справи посиланням) з фіксацією таких процесуальних дій у протоколі.» Висновком експертів Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ за результатами проведення комплексної комп`ютерно-технічної та телекомунікаційної експертизи по цивільній справі № 342/1208/20, яка була призначена за клопотанням позивача стверджується, що в соціальній мережі Facebook міститься публікація з назвою «Як навчитися розбиратися в людях?», яку розміщено [INFO] о 15:24 годин користувачем [PERSON] (профіль за URL-адресою [INFO] ). Публікація з назвою «Як навчитися розбиратися в людях?» яка розміщена [INFO] о 15:24 годин користувачем [PERSON] , на момент дослідження містить 18 коментарів та два поширення. Коментарів користувача соціальної мережі [PERSON] , [PERSON] профіль за ( [PERSON] -адресою [INFO] не виявлено. Наявні коментарі авторства [PERSON] з текстом наведеним на [PERSON] .6 Додатку А, є відповідями до коментарів користувача, соціальної мережі Facebook, зазначеного як [PERSON] профіль за (URL-адресою [INFO] [PERSON] (URL-адресою [INFO] були розміщені 21 та 22 вересня 2020 року, а видалені 22 вересня 2020 року, що підтверджує збережена історія редагувань. Сторінка користувача « [PERSON] » соціальної мережі Facebook та публікація «Як навчитися розбиратися в людях?» відсутні у веб-архіві Wayback Machine. Встановити, з якого пристрою здійснювався вхід та написання коментарів [PERSON] наступного змісту « [PERSON] , доноси, дзвінки гарна жінка. Нема що вчитися» та « [PERSON] зроблені, фото підшиті, кляузи написані, доноси підписані, дзвінки зроблені все чік-чік», не виявилось можливим, у зв`язку з відсутністю відповідної інформації на досліджуваних веб-сторінках соціальної мережі Facebook. Допитані у судовому засіданні експерти [PERSON] та [PERSON] ствердили, що на момент дослідження, до публікації з назвою « [INFO] » яка розміщена [INFO] о 15:24 годин користувачем [PERSON] коментарів користувача соціальної мережі [PERSON] , [PERSON] профіль за ( [PERSON] -адресою:[INFO] не виявлено. А коментарі [PERSON] (URL-адресою: [INFO] були розміщені 21 та 22 вересня 2020 року, а видалені 22 вересня 2020 року, що підтверджує збережена історія редагувань. Також пояснили, що редагувати коментар може лише власник поста, тобто хто написав коментар, той його і видалив. Також, експерти ствердили, що питання злому сторінки під ім`ям [PERSON] на експертизу не ставилось, тому таке не досліджувалось і не вирішувалось експертами під час проведення вищевказаної експертизи. Оскільки, на момент розгляду справи, відсутній спірний допис, а саме, коментарі «Кляузи, доноси, дзвінки гарна жінка. Нема що вчитися» та « [PERSON] зроблені, фото підшиті, кляузи написані, доноси підписані, дзвінки зроблені все чікі-чікі», що підтверджено висновком експертизи та наданими в судовому засіданні поясненнями експертів, то суд позбавлений можливості провести огляд і дослідження інформації у місці її знаходження на Інтернет-ресурсах з фіксацією таких процесуальних дій у протоколі. Також, суд звертає увагу на те, що експертизою не встановлено, які саме, коментарі [PERSON] ( [PERSON] -адресою [INFO] були розміщені 21 та 22 вересня 2020 року, а видалені 22 вересня 2020 року. З викладеного слідує, що висновком проведення комплексної комп`ютерно-технічної та телекомунікаційної експертизи по даній цивільній справі не доведено факту поширення спірної інформації, саме відповідачем [PERSON] , оскільки, у висновку експертизи вказано, що встановити, з якого пристрою здійснювався вхід та написання коментарів [PERSON] наступного змісту « [PERSON] , доноси, дзвінки гарна жінка. Нема що вчитися» та « [PERSON] зроблені, фото підшиті, кляузи написані, доноси підписані, дзвінки зроблені все чік-чік», не виявилось можливим, у зв`язку з відсутністю відповідної інформації на досліджуваних веб-сторінках соціальної мережі Facebook. Також, слід зазначити, що коментар (інформація) - « [PERSON] , доноси, дзвінки гарна жінка. Нема що вчитися» (збережено пунктуацію та граматику автора), « [PERSON] зроблені, фото підшиті, кляузи написані, доноси підписані, дзвінки зроблені все чікі-чікі», яку позивач просить визнати недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, не містить чіткої ідентифікації особи, якої він стосується, не містить висловлювань саме відносно позивача [PERSON] . За клопотанням позивача в судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] ствердила, що 21.09.2020 близько 21 години вечора, перебуваючи вдома, у своєму телефоні, прочитала у соціальній мережі Фейсбук до поширеного допису [PERSON] , коментар від [PERSON] такого змісту: « [PERSON] , доноси, дзвінки гарна жінка. Нема що вчитися». На що у відповідь [PERSON] вимагала у переписці доказів. За [PERSON] заступилась у переписці мама учениці [PERSON] [PERSON] , яка зазначила, що [PERSON] порядна людина. Більше коментарів не бачила. Де в той час перебували позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] їй не відомо. Пояснила, що коментар їй висвітлився, оскільки [PERSON] у соціальній мережі Фейсбук є у неї в друзях. На наступний день вони зустрілись і [PERSON] повідомила, що для врегулювання конфлікту буде звертатись до директора школи. Пізніше [PERSON] повідомила їй, що [PERSON] видалила коментар, однак вона зробила скріншот. Свідок [PERSON] пояснив, що він працює вчителем Городенківського ліцею №2, голова профспілки. Ствердив, що 21.09.2020, близько 20-21 год. у соціальній мережі Фейсбук прочитав звинувачувальні слова у адрес [PERSON] від [PERSON] такого змісту « [PERSON] , доноси, дзвінки гарна жінка. Нема що вчитися». На наступний день [PERSON] підійшла до нього і повідомила про такий факт і показали скріншот коментарів. На що він повідомив, що бачив дані коментарі і переписку. Також, [PERSON] повідомила, що буде звертатись до директора школи для врегулювання конфлікту. В той же день, 22.09.2020 уже після обіду, знову побачив коментар від [PERSON] в сторону [PERSON] «Скріншоти зроблені, фото підшиті, кляузи написані, доноси підписані, дзвінки зроблені». На його думку це образливі слова. Зазначив, що [PERSON] є порядною людиною, скарги не пише. Також ствердив, що вказані коментарі бачив, оскільки [PERSON] є у нього в друзях у соціальній мережі Фейсбук. Також були інші коментарі, зокрема від [PERSON] , зміст якого він не пам`ятає і коментар від [PERSON] , в якому вона писала тільки позитив стосовно [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] є її мамою. Ствердила, що 21.09.2020, вечором близько 20-21 години, особисто побачила переписку у соціальній мережі Фейсбук до поширеного допису [PERSON] , коментар від [PERSON] такого змісту: « [PERSON] , доноси, дзвінки гарна жінка. Нема що вчитися». Також, вона читала інші коментарі, які були написані [PERSON] , який писав образливі слова, та [PERSON] мама учениці [PERSON] , яка у переписці захищала [PERSON] , вказуючи, що [PERSON] є порядною людиною. Того вечора, вона підійшла до мами для того з`ясувати вказані обставини. Коли прийшла до мами то побачила, що у мами погіршилось самопочуття, піднявся тиск, який з часом вдалось стабілізувати. Також зазначила, що в той же вечір мама телефонувала до [PERSON] , однак остання не брала трубку телефона. Зі слів мами їй стало відомо, що остання зверталась до директора школи для врегулювання конфлікту, однак директор школи ніяким чином не відреагував на вказаний конфлікт. Крім того ствердила, що на наступний день, після обіду побачила знову коментар від [PERSON] « [PERSON] зроблені, фото підшиті, кляузи написані, доноси підписані, дзвінки зроблені все чікі-чікі». Зазначила, що сторінка у соціальній мережу [PERSON] була досить активною. Зазначила, що на її думку, коментарі [PERSON] є дуже образливі, принизливі і такі, що принижують честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] . Ствердила, що особисто не бачила як [PERSON] писала коментарі, вона не є у неї в друзях. Аналізуючи надані покази свідків, суд приходить до висновку, що наданими показами свідків: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтверджено факт поширення 19 вересня 2020 року о 15:24 год. у соціальній мережі [PERSON] допис користувача [PERSON] під назвою: «Як навчитися розбиратися в людях?». А також, факт коментування [PERSON] статті словами: «А як того лицемірства багато». Також вказані свідки підтвердили, що під даним дописом [PERSON] , читали та бачили розміщені коментарі: [PERSON] та [PERSON] а також [PERSON] - « [PERSON] , доноси, дзвінки гарна жінка. Нема що вчитися» (збережено пунктуацію та граматику автора), « [PERSON] зроблені, фото підшиті, кляузи написані, доноси підписані, дзвінки зроблені все чікі-чікі». Однак, із пояснень вказаних свідків не встановлено, що коментарі, які були написані, особою, яка була підписана [PERSON] , були написані (поширені), особисто, саме відповідачем [PERSON] , жителькою [ADDRESS] . Свідки у своїх поясненнях зазначали, що бачили та читали дописи та коментарі, однак, хто особисто писав коментарі не бачили. Крім того, в судовому засіданні, для підтвердження чи спростування інформації, яку позивач просила визнати недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , а також досліджені наступні докази. Свідок [PERSON] суду показала, що з 1991 року працює на посаді заступника директора по виховній роботі Городенківської ЗОШ І-ІІІ ст. №2. Ствердила, що їй відомо про коментарі, які були написані у соціальній мережі у вересні 2020 року до допису [PERSON] , де було написано: «гарна жінка, кляузи, доноси». Але хто писав їй не відомо. Зазначила, що ще були інші коментарі але вона не пам`ятає, якого змісту. Зазначила, у школі триває конфлікт між вчителем [PERSON] та директором школи, уже близько 10 років. Пишуться звернення до вищестоячих органів, щодо незадоволення роботи дирекцією школи. У 2015 році була заява до відділу освіти Городенківської РДА щодо незадоволення роботи дирекцією школи. Особисто заяву не бачила, але така реєстрація заяви була. Свідок [PERSON] суду показав, що працював у школі директором Городенківської ЗОШ №2 з 2011 по 2018 роки. За вказаний період, у нього з вчителем [PERSON] були часті конфлікти, що стосувалися розподілу навантаження між вчителями. Ствердив, що були скарги, де на одній із скарг був допис вчинений [PERSON] . Триваючі конфлікти і подання скарг призвело до негативних наслідків, психологічної напруги в колективі школи. Однак, жодна скарга не мала для нього юридичних наслідків. Проте, через триваючі конфлікти та психологічний тиск зі сторони [PERSON] та [PERSON] він був змушений звільнитись із займаної посади. Згідно листа Відділу освіти Городенківської РДА №494/07 від 05.10.2020 на адвокатський запит від 01.10.2020 №11 відділ освіти Городенківської РДА повідомляє, що жодних звернень від [PERSON] письмово чи усно ( в т.ч шляхом телефонних дзвінків) до відділу освіти Городенківськоїї РДА з приводу здійснення нею або іншими вчителями школи професійної діяльності; щодо адміністративно господарської діяльності Городенківської ЗОШ І-ІІІ ст. №2 та її керівництва не здійснювалося. А також не було жодних переадресованих звернень відділом освіти Городенківської РДА щодо [PERSON] до інших державних установ району чи області з наведених вище питань. Листом Відділу освіти Городенківської міської ради від 19.10.2022 №479/07 стверджується, що жодних скарг на колишнього директора Городенківської ЗОШ №2 [PERSON] зі сторони вчителя «Захисту Вітчизна» [PERSON] не було. Копією інформації Архівного відділу №1 Коломийської РДА від 23.01.2023 №07-11/К-9 на запит від 16.01.2023 стверджується, що надання журналу реєстрації звернень до Городенківської РДА за 2015 рік для огляду в судовому засіданні; надання інформації (копію інформаційної картки) з централізованої комп`ютерної системи діловодства Городенківської РДА (при якій всі операції, пов`язані з проходження та облік даного звернення, яку зафіксовано в обліковій контрольній картотеці, яка зберігалася у відділі роботи зі звернення громадян Городенківської РДА» архівний відділ немає можливості надати таку інформацію, оскільки вищезазначені документи постійному зберіганню в архівному відділі не підлягають, так як не внесені до Національного архівного фонду України. Листом Відділу освіти Городенківської міської ради №253/01-13 від 13.03.2023 стверджується, що начальником відділу освіти Городенківської міської ради Світланою Івасюк не було здійснено жодних відправлень (повідомлень) вчителю [PERSON] та її представнику [PERSON] щодо захисту трудових прав вчителя [PERSON] як в друкованому так і в електронному форматі, а саме через додаток «Viber» Суд звертає увагу на те, що у позовній заяві позивач просила вирішити питання щодо призначення у справі лінгвістичної експертизи. Однак, в подальшому таке клопотання не заявляла та не підтримувала, а подала клопотання про призначення у справі судової комп`ютерно-технічної експертизи. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду\~від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доводити так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не доведено порушення її прав саме відповідачем [PERSON] , з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які у сукупності дають можливість встановити, що відповідна інформація: «Кляузи, доноси, дзвінки гарна жінка. Нема що вчитися» (збережено пунктуацію та граматику автора), « [PERSON] зроблені, фото підшиті, кляузи написані, доноси підписані, дзвінки зроблені все чікі-чікі», яку позивач просить визнати недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, поширена саме відповідачем [PERSON] і, що вказана інформація стосується саме позивача [PERSON] . Наведений позивачем коментар не містить фактичних тверджень відносно особи позивача, а саме [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім того, суд, враховуючи висновок Верховного суду від 21 червня\~2023 року у справі № 201/9683/18 (провадження № 61-3011св23) не дає оцінку, оспорюваній інформації, оскільки за недоведеності особи розповсюджувача такої інформації висновок суду про її характер є передчасним. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, інформацію створену та поширену в соціальній мережі Facebook, а саме: « [PERSON] , доноси, дзвінки гарна жінка. Нема що вчитися» (збережено пунктуацію та граматику автора), « [PERSON] зроблені, фото підшиті, кляузи написані, доноси підписані, дзвінки зроблені все чікі-чікі» не підлягають задоволенню, оскільки: позивачем не доведено порушення її прав, саме відповідачем [PERSON] , що відповідна інформація, яку позивач просить визнати недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, поширена саме відповідачем [PERSON] і, що вказана інформація стосується саме позивача [PERSON] . Щодо судових витрат, суд приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2\~згаданої статті\~визначено,\~що інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved