Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

КП «Харківські теплові мережі» звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів на користь підприємства заборгованість за послуги з теплопостачання з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми в розмірі 94228,56 грн. , та суму судового збору в розмірі 2481,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Однак, в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання відповідачі належним чином не здійснюють, внаслідок чого у них перед позивачем утворилась заборгованість за період з 01.04.2015\~року по\~31.12.2021\~року у\~розмірі 87261,16\~грн. В зв`язку з наявністю заборгованості на прострочену суму позивачем також нараховано інфляційні витрати в сумі 4974,91\~грн. та 3% річних в сумі 1992,49 грн. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути виниклу заборгованість солідарно з відповідачів, а також стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 27.01.2022 року, вищевказану справу розподілено судді Комінтернівського районного суду м.Харкова - О.А.Фанда. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.01.2022 року, вказану позовну заяву залишено без руху з причин несплати судового збору. На виконання розпорядження голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» справу 21.04.2022 року передано до Ленінського районного суду м. Полтави. Однак цивільна справа до провадження Ленінського районного суду м. Полтави не приймалась. Розпорядженням голови Верховного Суду від 17.11.2022 року № 65 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» з 23.11.2022 року відновлено територіальну підсудність Комінтернівського районного суду м. Харкова. 07.02.2023 року справу повернуто з Ленінського районного суду м. Полтави до Комінтернівського районного суду м. Харкова. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 07.02.2023 року, вищевказану справу розподілено судді Комінтернівського районного суду м.Харкова - Чайка І.В. Ухвалами суду від 10 лютого 2023 року , 28 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 22 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 13.11.2023 року Представником відповідача [PERSON] адвокатом Саньковим Ю.В. до суду поданий відзив проти позову , в якому останній зазначив, що проти позовних вимог заявлених поза межами строку позовної давності у строку, заперечує просив застосувати такий строк, про що також подав до суду відповідну заяву. Крім цього, представник відповідача у своєму відзиві зазначив про невизнання позову в частині заявлених вимог про стягнення заборгованості з опалення та підігріву гарячої води заявлених до відповідача [PERSON] в межах строку позовної давності , посилаючись на те, що згідно розрахунку заборгованості встановлено , що відповідна заборгованість здійснювалась виходячи з кількості чотирьох осіб, з яких двоє осіб неповнолітні та які нібито користуються даними послугами. Однак , [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , 2012 року народження та [PERSON] , 2007 року народження , з жовтня 2015 року в квартирі де виникла заборгованість не мешкає . Вона орендує житло , що підтверджується відповідними договорами оренди квартир. Таким чином , починаючи з жовтня 2015 року у квартирі де виникла заборгованість мешкає лише одна особа відповідач [PERSON] , у зв`язку з чим на думку представника виникла заборгованість повинна бути стягнена з відповідача [PERSON] . Представником позивача в позовній заяві зазначено про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення рішення по справі в заочному порядку. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку, про причини своєї не явки суду не повідомили. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як визначено ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 \~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 \~ст. 77 ЦПК України\~ суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування. Судом встановлено, що відповідачі по справі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до\~статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»\~передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до пп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі Постанова №630), споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до п. 18 Постанови № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем за період з 01.04.2015 року по 31.12.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 87261,16 грн. Розмір заборгованості підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. Суд може погодитись із запереченнями представника відповідача [PERSON] - адвоката Санькова Ю.В., щодо відсутності підстав стягнення виниклої заборгованості з [PERSON] , оскільки остання не мешкала у квартирі де виникла заборгованість, з наступних підстав. Згідно наданих суду в якості доказів договорів оренди квартири від 27.10.2015 року та від 29.04.2023 року вбачається, що відповідач по справі [PERSON] орендувала квартиру за адресою [ADDRESS] в період часу з 27.10.2015 року по 01.03.2023 року , а також починаючи з 29.04.2023 року до теперішнього часу ( строк дії відповідного договору до 29.04.2024 року) , за адресою : [ADDRESS] . У відповідності зі\~ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ч.1\~ст. 317 Цивільного Кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частина 2\~ст. 317 ЦК України\~зазначає, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно\~ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~Отже, враховуючи вищевказані вимоги чинного законодавства , суд приходить до висновку, що [PERSON] , хоча і не мешкала за місцем своєї реєстрації, повинна була утримувати своє майно, зокрема шляхом оплати комунальних послуг . Крім того ,представник відповідача [PERSON] адвокат Саньков Ю.В. просив застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності, про що зазначено у відповідній заяві. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою\~статті 267 ЦК України\~передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За загальним правилом частини першої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої\~статті 261 ЦК України\~при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.\~\~Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Враховуючи, що з 12.03.2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину, позовні вимоги з 12.03.2017 року заявлені в межах строку позовної давності. При цьому, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за період до квітня 2017 р. задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами строку позовної давності. Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконали, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованості за оплату послуг з опалення та постачання гарячої води за період з 01 квітня 2017 року\~по 31 грудня 2021 рок складає 67 877,31 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України. У зв`язку із простроченням відповідача сплати комунальних послуг, стягненню з відповідачів також підлягає 4974,91 грн. - індексу інфляції за час прострочення та 1992,49 грн. - 3% річних від простроченої суми. Таким чином, позовні вимоги КП "Харківські теплові мережі" підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України .

Outcome: partial