Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що 14 червня 2019 року приблизно о 19:30 год. відповідач [PERSON] , перебуваючи на проїзній частині дороги в [ADDRESS] , будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, кинув декілька разів каменем в [PERSON] , спричинивши тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці лівої гомілки, синця правого стегна та синця лівої гомілки, що згідно висновку судово- медичної експертизи № 53 від 16.07.2019 відносяться до легких тілесних ушкоджень. В момент заподіяння прилюдних тілесних ушкоджень [PERSON] перенесла значний моральний дискомфорт, який супроводжувався болісним відчуттям у тілі, пережила емоційний стрес, що посилювався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за її життя та здоров`я. Наслідки пережитої травми призвели до появи негативних психоматичних психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього. Внаслідок неправомірних насильницьких дій зі сторони [PERSON] потерпіла досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою винуватця, переживає щодо своєї репутації, відношення родини та близьких родичів до події. Кримінальне провадження\~(справа №348/1809/19) відносно відповідача було закрито за нереабілітуючими підставами, а закриття справи на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь 30000, 00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення та вирішити питання судових витрат. Ухвалою Надвірнянського районного суду від 23.01.2023 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено справу в підготовче судове засідання. Не погоджуючись із поданим позовом відповідач [PERSON] скористався правом на подання\~відзиву, в якому заперечував позовні вимоги, просив відмовити у їх задоволенні у зв`язку з тим, що позивач не надала доказів спричинення моральної шкоди, їх розмірів та те що саме він спричинив їй тілесні ушкодження. Також зауважив, що з ухвали Надвірнянського районного суду від 19.08.2022 року вбачається, що суд в процесі розгляду кримінального провадження не досліджував докази та не встановлював наявність його вини у вчиненні кримінального правопорушення. 11 травня\~2023 року судом постановлено задовольнити клопотання\~позивача [PERSON] про виклик та допит в судове засідання свідка [PERSON] та клопотання про витребування з архіву Надвірнянського суду для огляду матеріалів кримінального провадження № 1-кп/348/54/22, справа № 348/1809/19 за обвинуваченням [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала вимоги позову та просила позов задовольнити, з підстав наведених у позові, стягнути з відповідача 30 000,00 грн. моральної шкоди, заподіяної злочином. Зауважила, що задовго до подій червня 2019 року між родиною її чоловіка та сусідом-відповідачем [PERSON] склалися неприязні відносини. 14 червня 2019 року відповідач [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, кинув у її бік каміння, спричинивши при цьому тілесні ушкодження, сусід був дуже агресивний. Після цих подій в неї погіршився сон, голова боліла, вона приймала заспокійливе, стала знервована, відчувала страх, тривогу, образу, зверталася до лікаря, який призначав їй лікування. Під час розгляду кримінального провадження відповідач не ходив до суду, 10 судових засідань були відкладені у зв`язку з неявкою відповідача та його захисника, тому справа була закрита, її цивільний позов залишено без розгляду. Відповідач навіть після тих подій постійно ображає та всіляко принижує, погрожує, що вб`є. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Суд зазначає, що справа перебуває в проваджені суду протягом майже року. Судом неодноразово відкладався розгляд справи та суд сприяв тому, щоб сторона відповідача мала можливість прийняти участь у розгляді справи, однак жодного разу відповідач до суду не з`явився. За змістом статей 43, 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Отже, враховуючи, що відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, на підставі ч.1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи без участі відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком позивачки, з відповідачем, який є їх сусідом, склалися неприязні стосунки. 14 червня 2019 року близько 19 години дружина саджала квіти, сусід [PERSON] йшов по вулиці, був напідпитку, почав кидати камінням по дружині. Він викликав поліцію, відповідача повезли в лікарню на освідчення. У дружини були тілесні ушкодження, синці на гомілці, стегні. Після цих подій вона скаржилася на поганий сон, плакала, скаржилася на головний біль, тривожність. Дотепер приймає снодійне. Сусід постійно погрожує та ображає і його і дружину. Відповідач має конфлікти і з іншими мешканцями села, залякує та ображає їх, однак, [PERSON] має родичів у правоохоронних органах, тому відчуває підтримку. Сусід спеціально тягнув два роки, не приходив до суду, тому кримінальну справу закрили за строками. Суд, заслухавши позивача, покази свідка, дослідивши матеріали даної цивільної справи та матеріали кримінального провадження № 1-кп/348/54/22, № 348/1809/19 за обвинуваченням [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.08.2023 в справі №348/1809/19відносно відповідача [PERSON] за ч.1 ст. 125 КК України було закрито на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України. Разом з тим, зі змісту ухвали вбачається, що кримінальне провадження щодо відповідача було закрито з нереабілітуючих підстав, а заявлений цивільний позов залишено судом без розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 44 КК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акту помилування особа, яка вчинила злочин. Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність (ст. ст. 285, 288 КПК України). Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 23.12.2005 звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд, у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України, та за наявності визначених правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК України, а також на підставі закону України про амністію чи акту помилування. З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 184/1631/18. Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності. З ухвали суду від 19.08.2023 в справі №348/1809/19 чітко вбачається, що суд під час вирішення питання про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] роз`яснив йому, що таке закриття відбувається з нереабілітуючих підстав. При цьому, обвинувачений ствердно відповів, що розуміє наслідки такого звернення, а саме з нереабілітуючих підстав. Дана ухвала сторонами не оскаржувалася та набрала законної сили 29.08.2022. Викладене дає підстави стверджувати про встановлення судом вини відповідача у інкримінованому йому злочині, і як наслідок - про доведеність самих фактів вказаних кримінально-караних діянь, внаслідок яких заподіяно шкоду. Враховуючи те, що предметом вказаного спору є відшкодування шкоди, заподіяної відповідачем внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, кримінальне провадження по яких знайшло своє процесуальне завершення у вказаній вище ухвалі суду від 19.08.2022, факт неправомірності його дій є встановленим, та додаткового доведення у ході розгляду цивільної справи не потребує. Частиною 6 ст.128 КПК України передбачено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно із п.9 ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.1ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Частиною 1ст.1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до постанови Пленуму ВС України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд погоджується з доводами позивача щодо спричинення їй моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача, однак вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено,\~що неправомірними\~діями відповідача\~ [PERSON] \~позивачу [PERSON] \~було завдано\~легкі тілесні\~ушкодження,\~що свідчить\~про перенесення\~нею фізичного\~болю та\~страждань,\~що безумовно\~негативно позначилося\~на її\~психологічному та\~фізичному стані\~та призвело\~до моральних\~страждань та\~ стресу. Під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачці, яка полягала у моральних стражданнях у зв`язку із отриманням легких тілесних ушкоджень внаслідок протиправних дій відповідача, які супроводжувались перенесенням фізичного болю, та емоційним стресом, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, а тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу заданої діями відповідача моральної шкоди. Що ж стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань підлягає встановленню та доказуванню в судовому порядку на загальних засадах змагальності сторін та доказування в цивільному процесі, виходячи із їх характеру та тривалості, стану здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, наслідків, що наступили, оскільки сума компенсації за спричинення моральної шкоди не встановлена законом. Виходячи з принципу справедливості та розумності, факту завдання позивачу легких тілесних ушкоджень, та часткового обґрунтування в ході розгляду справи обсягу перенесених нею моральних страждань, суд вважає, що заявлений розмір моральної шкоди в сумі 30 000 грн. є значно завищений, а тому дана шкода підлягає до часткового відшкодування, в розмірі, який суд за своїм внутрішнім переконання вважає достатнім, а саме в сумі 5000,00 грн. та детальніше про який буде наведено нижче. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України). Підстави та умови для компенсації моральної шкоди наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року в справі № 455/1076/16-ц (провадження № 61-48155св18), де вказано, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом\~моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Як свідчить тлумачення статті 23 ЦК України при визначені розміру компенсації моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості. Правові висновки та правові позиції суду касаційної інстанції є обов`язковими до застосування та покликані забезпечити сталість та єдність судової практики, а наведені судові прецеденти є релевантними та корелюються зі спірними правовідносинами. Відтак, оцінюючи заявлений розмір моральної шкоди в сумі 30000,00 грн., суд зазначає, що позивачем не обґрунтовано в повній мірі та не підтверджено такий розрахунок, однак\~безумовно враховуючи характер отриманих пошкоджень і їх наслідки в результаті події, яка сталася поза волею і повністю\~незалежно від бажання позивача та однозначно спричинила їй моральні страждання, з даного приводу, які суд опираючись на засади справедливості, розумності та співмірності оцінює в розмірі 5 000,00 грн., та які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Визначаючи величину відшкодування завданої злочином моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача, суб`єктивне відношення до вчиненого відповідача, а також вищевказані обставини, що досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, і вважає встановлену суму в розмірі 5000,00 грн. цілком виправданою при даних обставинах справи. Даний розмір відшкодування завданої злочином моральної шкоди, на переконання суду, враховує всі обставини, досліджені в судовому засіданні та відповідає вимогам розумності і справедливості та є співмірним і доцільним у даному провадженні. Отож вимоги позову є частково підставними та підлягають до часткового задоволення. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. 23, 1167,1177\~ЦК України,

Outcome: partial