Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1.1.28\~червня 2023\~року до\~Черкаського районного\~суду надійшла\~позовна заява\~від [PERSON] \~до [PERSON] про визнання права власності та поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя. В обґрунтування своїх позивних вимог зазначає, що 21 серпня 2003 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції за актовим записом № 1215. Від шлюбу мають двох дітей, одна із яких, а саме: [PERSON] , [INFO] , є неповнолітньою. Протягом тривалого часу, відносини в сімейному житті між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] поступово погіршувалися, що в кінцевому випадку призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Спільне проживання та ведення спільного побуту та господарства між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] припинено з 2017 року. Наслідком цього став позов [PERSON] до Черкаського районного суду Черкаської області про розірвання шлюбу. Проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] фактично припинено. Під час спільно проживання [PERSON] та [PERSON] отримали у власність 29/100 частин будинку [ADDRESS] та земельну ділянку під ним, кадастровий № 7110136700:05:004:0095, загальною площею 0,0294 га. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано на ім`я [PERSON] . Посилаючись на ст. 60, 69, 70 та 71 СК України, а також ст. 372 ЦК України, просить ?визнати 29/100 будинковолодіння [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий № 7110136700:05:004:0095, загальною площею 0,0294 га - спільно набутим майном подружжя [PERSON] та [PERSON] ; ?визнати за [PERSON] право власності на 1/2 від 29/100 будинковолодіння [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий № 7110136700:05:004:0095, загальною площею 0,0294 га. ?витрати із сплати судового збору, понесені позивачем [PERSON] покласти на відповідача [PERSON] . 1.2. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась шляхом надіслання повістки та шляхом повідомлення через свого представника адвоката Потапенко А.С., в порядку ч. 5 ст. 130 ЦП України, тому суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності. \~ \~ \~ \~1.3. Представник позивача\~ [PERSON] \~ адвокат\~Потапенко А.С. що діє на підставі ордеру про надання правничої допомоги серія СА № 1060808 від 23.08.2023 та договору № 10 від 27.06.2023 (а.с. 40-43) до суду не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності. 1.4. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явився по невідомим причинам, хоча належно сповіщався про час і місце розгляду справи шляхом направлення поштою позовних матеріалів з ухвалою про відкриття провадження по справі за адресою вказаного місця проживання. Поштова кореспонденція повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 50, 72, 76, 84). \~ \~ \~ \~ 1.5. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 2.1. Заяв та клопотань, крім зазначеної заяви в п. 1.3. даного рішення до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 3.1. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області від 03 липня 2023 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності та поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, передано для розгляду за територіальною підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси. 3.2. Ухвалою судді Соснівського районного суду від 21 липня 2023 року провадження по справі відкрито та призначено до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження (а.с. 35). 3.3. Ухвалою судді Соснівського районного суду від 11 вересня 2023 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 53-54). Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~4.1. По матеріалам справи встановлено, що 21 серпня 2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції за актовим записом № 1215, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] (а.с. 24). 4.2. 12 лютого 2015 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , укладено договір довічного утримання (догляду) зареєстрованого в реєстрі за № 309. З договору вбачається, що [PERSON] , передає власність [PERSON] , належні їй на праві власності 29/100 частин будинку під [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий № 7110136700:05:004:0095, загальною площею 0,0294 га, а набувач [PERSON] зобов`язується забезпечувати відчужувача - [PERSON] утриманням та доглядом довічно на умовах цього Договору (а.с. 7-9). 4.3. 22 квітня 2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серія СР № 446740, зроблено актовий запис № 1242 та видано свідоцтво про смерті [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). 4.4. 25 липня 2023 року рішенням Черкаського районного суду м. Черкаси шлюб між [PERSON] та [PERSON] V. Оцінка Суду. 5.1. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 5.2. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 5.3. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 5.4. Судом встановлено, що з 21 серпня 2003 року по 25 липня 2023 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 5.5. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку. 5.6. Згідно ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. 5.7. За правилами ст. 746 ЦК України сторонами договору довічного утримання є відчужувач та набувач. 5.8. В період шлюбу з позивачкою, а саме 12.02.2015 року відповідач уклав договір довічного утримання з [PERSON] , який встановлював права та обов`язки сторін договору (а.с. 7-9). 5.9. Згідно зі ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до ст. 334 цього Кодексу (з моменту державної реєстрації договору). 5.10. Право власності на 29/100 частин будинку під [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий № 7110136700:05:004:0095, загальною площею 0,0294 га, відповідач зареєстрував на підставі договору довічного утримання 12.02.2015, про що свідчать витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 18-20). 5.11. Згідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. 5.12. Як вбачається із свідоцтва про смерть виданого 22 квітня 2023 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 10). 5.13. Норми СК України у ст. 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. 5.14. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. 5.15. Згідно з роз`ясненнями у п. 22 Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. 5.16. Відповідно до положень, викладених у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі N 6-612цс15, від 1 липня 2015 року: "Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить з такого. Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя". 5.17. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 5.18. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. 5.19. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. 5.20. Таким чином, цивільне законодавство визначає, що виникнення спільної сумісної власності кількох осіб на майно, передане за договором довічного утримання, зумовлює солідарне виконання ними обов`язків за цим договором на користь відчужувача. 5.21. За результатами розгляду справи № 6-2891цс15 Верховний Суд України прийняв постанову від 13 квітня 2016 року, згідно з якою зробив наступний правовий висновок: визначаючи правовий режим майна за договором довічного утримання (догляду), укладеним під час перебування набувача за цим договором у шлюбі, суди мають установити, чи був даний договір укладено саме в інтересах сім`ї; чи інший з подружжя, не визначений у договорі довічного утримання (догляду) як набувач, виконував обов`язки за таким договором солідарно з набувачем. При цьому згідно ст.ст. 2 та 8 СК України саме Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини, зокрема, між подружжям. Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. 5.22. З огляду на зазначене, Верховний Суд України в своїй постанові від 24 травня 2017 № 6-843цс17 розвив та доповнив правовий висновок, викладений у постанові від 13 квітня 2016 року, наступною правовою позицією про застосування ст.ст. 60, 61 СК України з огляду на положення ст.ст. 744, 746 ЦК України із урахуванням положень ст.ст. 2, 8 СК України при вирішенні спорів між подружжям, у тому числі колишнім, про поділ їх спільного майна. Так, для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми Сімейного кодексу України. За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором довічного утримання, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зокрема, за ч. 3 ст. 61 СК України - довести, що хоча майно придбавалося в період шлюбу, в тому числі з використанням коштів сімейного бюджету, проте справжньою метою укладення договору довічного утримання були не інтереси сім`ї, а власні, особисті інтереси одного з подружжя, не пов`язані із сімейними. 5.23. Аналогічний висновок зроблений також і в Постанові Верховного Суду від 01 квітня 2021 року (справа № 185/3086/18, провадження № 61-6060св19). 5.24. Враховуючи, що відповідач своїм правом на подання\~суду будь-яких\~заяв,\~клопотань чи\~пояснень,\~а так\~само можливого\~відзиву проти\~позову відповідач не скористався,\~тим самим\~зайнявши пасивну\~позицію,будь-яких доказів суду не надав, суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та задовольнити позовні вимоги позивачки [PERSON] VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею за подання даного позову судовий збір в сумі 2 684 гривень судового збору за пред`явлення позову ( а.с.25).

Outcome: approved