Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, Хустська міська рада про усунення перешкод у користуванні власністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] являється власником житлового будинку в [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, який зареєстрований в реєстрі за № 2022 та посвідчений державним нотаріусом Король О.Ю. Даний будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,0251 га, призначеній для будівництва і обслуговування житлового будинку. У листопаді 2020 року відповідачка почала будувати будинок без дотримання будівельних норм та захопила 1 метр земельної ділянки [PERSON] . Наведені обставини призвели до зменшення площі земельної ділянки позивача, що створює їй значні незручності. Стаття 158 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачає, що суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Частиною другою статті 152 ЗК України, передбачено, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.55 Закону України "Про землеустрій" встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до п.4.1 Інструкції про встановлення /відновлення/ меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ та їх закріплення межовими знаками від 16.06.2010 р. відновлення меж земельної ділянки в натурі здійснюється при повній /частковій/ втраті в натурі /на місцевості/ межових знаків, їх пошкодження, а також при розгляді земельних спорів між власниками /користувачами/ суміжних земельних ділянок. Відповідно до положень ст.106 ЗК України обов`язок щодо визначення спільних меж, а саме ч.2 передбачено, що види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики. Окрім того, ч. 1 зазначеної статті, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також: відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились, або стали невиразними. Згідно ст.152 ЗКУ, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушуюсь права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками громадян, але органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж району містах, оскільки в силу статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" та ст.12 ЗК України визначено, що до виключної компетенції міської ради у галузі регулювання земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності. У разі незгоди власників землі або землекористувачів із рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів ; спір вирішується судом. На підставі наведеного позивач просить зобов`язати [PERSON] , усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом відновлення суміжної межі між земельними ділянками позивачки та відповідачки, згідно старих межових знаків. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивачки [PERSON] подала заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позов підтримують, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позову. Представник\~ третьої особи без самостійних вимог - Хустської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення по суті позову, згідно яких просив справу розглядати без участі їх уповноваженого представника. В поясненнях посилається на те, що [PERSON] являється власником житлового будинку в [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, який зареєстрований за №2022 та посвідчений державним нотаріусом Король О.Ю. Даний будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,0251 га, призначеній для будівництва і обслуговування житлового будинку. До матеріалів справи позивачка надала тільки копію договору купівлі - продажу та копію кадастрового плану земельної ділянки, натомість відсутній витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастровий квартал - компактна територія, що визначається з метою раціональної організації кадастрової нумерації та межі якої, як правило, збігаються з природними або штучними межами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, вулицями, шляхами, інженерними спорудами, огорожами, фасадами будівель, лінійними спорудами тощо); кадастровий номер земельної ділянки -індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Згідно матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка позивачки не сформована, їй не присвоєно кадастровий номер, відтак така не є об`єктом цивільних прав. Відповідно до частини 1 статті 175 Цивільного процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки олягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ст. 55 Закону України „Про землеустрій встановлення (відновлення) меж земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою. Оскільки земельній ділянці позивачки не присвоєно кадастрового номера, то Хустська міська рада вважає, що твердження позивачки є передчасним щодо захоплення 1 метра її ділянки відповідачкою та ґрунтується на припущеннях, що суперечить ч. 6 ст. 81 ЦПК, адже доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавство України містить норми, які забороняють здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення. Пленум ВС України у ч. 11 постанови № 14 від 18.12.2009 р. наголошує, що суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визначаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представник Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області в судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення щодо позову. Посилається на те, що при вивченні матеріалів справи встановлено, що гр. [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 21 травня 1976 року за реєстровим номером 2022 купила будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці розміром 458 кв.м. Відомості про зазначену земельну ділянку до Державного земельного кадастру не внесено. Що стосується правовстановлюючих документів на земельну ділянку відповідачки, ПП [PERSON] на підставі рішення 9 сесії 6 скликання Хустської міської ради від 10.12.2013 № 1239 Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, завдання на виконання робіт від 16.06.2014 № 96 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] площею 0,0431 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] . Відомості про зазначену земельну ділянку внесено до Державного земельного кадастру 06.08.2014 року та присвоєно кадастровий номер 2110800000:01:024:0010. У зазначеній документації із землеустрою міститься акт погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами від 11 червня 2014 року, в якому містяться всі підписи суміжних землевласників (землекористувачів), в т.ч. [PERSON] . Отже, з вищенаведеного вбачається, що межі земельних ділянок між, позивачкою та відповідачкою були погоджені у 2014 році, а із позовної заяви є, незрозумілим згідно яких старих межових знаків позивачка хоче встановити межі земельних ділянок. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з поданими письмовими заявами сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці розміром 458 кв.м, згідно договору купівлі-продажу від 21 травня 1976 року за реєстровим номером 2022. З пояснень Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області вбачається, що відомості про зазначену земельну ділянку до Державного земельного кадастру не внесено. Що стосується правовстановлюючих документів на земельну ділянку відповідачки, ПП [PERSON] на підставі рішення 9 сесії 6 скликання Хустської міської ради від 10.12.2013 № 1239 Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, завдання на виконання робіт від 16.06.2014 № 96 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] площею 0,0431 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] . Відомості про зазначену земельну ділянку внесено до Державного земельного кадастру 06.08.2014 року та присвоєно кадастровий номер 2110800000:01:024:0010. У зазначеній документації із землеустрою міститься акт погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами від 11 червня 2014 року, в якому містяться всі підписи суміжних землевласників (землекористувачів), в т.ч. [PERSON] . Отже, з вищенаведеного вбачається, що межі земельних ділянок між, позивачкою та відповідачкою були погоджені у 2014 році, а із позовної заяви є незрозумілим згідно яких старих межових знаків позивачка хоче встановити межі земельних ділянок. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що позивачкою не доведено наявність тих обставин, на підставі яких вона звернулася до суду з позовними вимогами, не надано належних та допустимих доказів порушення її прав відповідачкою, тому в задоволенні позову слід відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed