Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Адвокат Мариничев Ю.П. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про спростування недостовірних відомостей, захист честі, гідності та ділової репутації, в якій просить суд визнати відомості, зазначену у відео-ролику, розміщеному в соціальній мережі TikTok за електронною адресою: [INFO], недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію власника торговельної марки « [INFO] »; зобов`язати [PERSON] видалити відео-ролик, розміщений в соціальній мережі TikTok за електронною адресою: [INFO] , спростувати недостовірну інформацію, яка порочить ділову репутацію власника торговельної марки « [INFO] », зазначену у відео-ролику, розміщеному в соціальній мережі TikTok за електронною адресою: [INFO] шляхом опублікування в профілі в соціальній мережі TikTok за електронною адресою: [INFO] відповідного відео-ролику з поміткою «Спростування», а також стягнути з відповідача упущену вигоду в розмірі 203091,75 грн., понесені витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження за договором № 09/06 від 20.06.2023 р. в розмірі 20074,32 грн., понесені витрати, пов`язані з проведенням оцінки упущеної вигоди за договором № 21/06 від 21.06.2023 р. в розмірі 40000,00 грн., понесені витрати за договором № 82/2023 від 05.05.2023 р. в розмірі 7200 грн., понесені витрати, пов`язані з проведенням маркетингових послуг за договором № 25052023/2 від 25.05.2023 р. в розмірі 137000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що започатківцем і власницею торговельної марки «[INFO]» за свідоцтвом України на знак № [NUMBER] є [PERSON] , яка у 2004 році відкрила перший магазин елітного одягу, хутра, взуття, аксесуарів під торговельною маркою « [INFO] ». Це відбулося у [ADDRESS] . Надалі позивачу стало відомо про розміщення в березні 2023 року в соціальній мережі TikTok за електронною адресою: [INFO] відео-ролику, що містить недостовірну інформацію відносно магазину в Івано-Франківську, який реалізує продукцію під торговельною маркою « [INFO] ». У відповідності до довідки ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів та адрес» № 98/2023-Д від 12.05.2023 р. профіль в соціальній мережі TikTok за електронною адресою: [INFO] належить [PERSON] (відповідачу). Представник позивача зазначає, що у відповідності до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно з опитуванням споживачів щодо визначення репутаційного впливу на торговельну марку « [INFO] » в Україні ПП «Міжнародна маркетингова група» від 11.07.2023 року результати проведеного опитування споживачів вказують на високий рівень впливу на репутацію торговельної марки «[INFO]» відео-ролику, розміщеного [PERSON] на особистій сторінці у соцмережі TikTok на початку березня 2023 року, а саме: ролик вплинув на 73% опитаних респондентів; 63% респондентів вважають надану в ролику інформацію правдивою; 68% респондентів після перегляду ролику не стали б купувати речі у мережі мультибрендових магазинів « [INFO] ». У відповідності до висновку експерта № 233/23 за результатами проведення лінгвістичного семантико-текстуального експертного дослідження мовлення від 07.07.2023 року у мовленнєвому повідомленні з наданого на дослідження відеоролика міститься негативна інформація щодо торговельної марки «[INFO]» і торговельної мережі брендового одягу, взуття, наголовних уборів, аксесуарів під торговельною маркою «[INFO]»; у мовленнєвому повідомленні з наданого на дослідження відеоролика інформація, яка має образливий характер, - відсутня; встановлена у мовленнєвому повідомленні з наданого на дослідження відеоролика негативна інформація виражена у формі фактичного твердження застереження; у мовленнєвому повідомленні з наданого на дослідження відеоролика містяться лінгвістичні ознаки того, що встановлена негативна інформація порочить ділову репутацію торговельної марки «[INFO]». Ухвалою суду від 17 серпня 2023 року по цивільній справі відкрито провадження, сторонам роз`яснено про розгляд у порядку загального позовного провадження. 12 жовтня 2023 року з використанням електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» представник позивача подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив: з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати відомості, зазначену у відео-ролику, розміщеному в соціальній мережі TikTok за електронною адресою: [INFO], недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію власника торговельної марки "[INFO]", а саме: «- Х… Но у нас конкретно, в нашем городе Харькове ЭЭ… частенько там попадались вещи из секонд хэнда и были конечно же в хорошем состоянии и попадали туда практически новыми, их там закупали и отвозили в магазин [INFO] и ставили уже другие ценники. А некоторые вещи - это полная подделка, потому что шились они в Харькове и я знаю это не понаслышке потому что у меня там работала моя сотрудница.»; зобов`язати [PERSON] видалити відео-ролик, розміщений в соціальній мережі TikTok за електронною адресою за електронним посиланням: [INFO] ; зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, яка порочить ділову репутацію власника торговельної марки « [INFO] », зазначену у відео-ролику, розміщеному в соціальній мережі TikTok за електронною адресою за посиланням на файлове джерело: [INFO] , а саме: «- Х… Но у нас конкретно, в нашем городе Харькове ЭЭ… частенько там попадались вещи из секонд хэнда и были конечно же в хорошем состоянии и попадали туда практически новыми, их там закупали и отвозили в магазин [INFO] и ставили уже другие ценники. А некоторые вещи - это полная подделка, потому что шились они в Харькове и я знаю это не понаслышке потому что у меня там работала моя сотрудница.», шляхом опублікування в профілі в соціальній мережі TikTok за електронною адресою: [INFO] відповідного відео-ролику з поміткою «Спростування», а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] упущену вигоду в розмірі 203091,75 грн., понесені витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження за договором № 09/06 від 20.06.2023 р. в розмірі 20074,32 грн., понесені витрати, пов`язані з проведенням оцінки упущеної вигоди за договором № 21/06 від 21.06.2023 р. в розмірі 40000 грн., понесені витрати за договором № 82/2023 від 05.05.2023 р. в розмірі 7200 грн., понесені витрати, пов`язані з проведенням маркетингових послуг за договором № 25052023/2 від 25.05.2023 р. в розмірі 137000 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов з уточненими вимогами та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач до суду не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась своєчасно та належним чином, правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України на подання відзиву, не скористалась, будь-яких заяв, заперечень, документів по суті спору або на спростування позовних вимог суду не надала. У відповідності до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що учасник судової справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи, що у справі наявні достатньо даних про права і взаємовідносини сторін, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності за наявними матеріалами справи. Питання про заочний розгляд справи вирішено ухвалою суду від 11 грудня 2023 року. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов наступних висновків. Власницею торговельної марки «[INFO]» за свідоцтвом України на знак № [NUMBER] є [PERSON] , якою у 2004 році відкрито перший магазин елітного одягу, хутра, взуття, аксесуарів під торговельною маркою « [INFO] », у [ADDRESS] . У березні 2023 року в соціальній мережі TikTok за електронною адресою: [INFO] розміщено відео-ролик, що містить інформацію відносно магазину в Івано-Франківську, який реалізує продукцію під торговельною маркою « [INFO] ». У відповідності до довідки ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів та адрес» № 98/2023-Д від 12.05.2023 р. профіль в соціальній мережі TikTok за електронною адресою: [INFO] належить [PERSON] (відповідачу). Предметом судового розгляду є встановлення факту або відсутність порушення ділової репутації торговельної марки «[INFO]» у розумінні положень статті299 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Розміщений відповідачем відеоролик в особистому акаунті соціальної мережі TikTok має наступний зміст: ««- Х… Но у нас конкретно, в нашем городе Харькове ЭЭ… частенько там попадались вещи из секонд хэнда и были конечно же в хорошем состоянии и попадали туда практически новыми, их там закупали и отвозили в магазин [INFO] и ставили уже другие ценники. А некоторые вещи - это полная подделка, потому что шились они в Харькове и я знаю это не понаслышке потому что у меня там работала моя сотрудница.». Представник позивача вбачає ознаки порушення ділової репутації, враховуючи опитування споживачів щодо визначення репутаційного впливу на торговельну марку « [INFO] » в Україні ПП «Міжнародна маркетингова група» від 11.07.2023 року, оскільки результати проведеного опитування споживачів вказують на високий рівень впливу на репутацію торговельної марки «[INFO]» відео-ролику, розміщеного [PERSON] на особистій сторінці у соцмережі TikTok на початку березня 2023 року, а саме: ролик вплинув на 73% опитаних респондентів; 63% респондентів вважають надану в ролику інформацію правдивою; 68% респондентів після перегляду ролику не стали б купувати речі у мережі мультибрендових магазинів « [INFO] ». На замовлення позивача, у відповідності до висновку експерта № 233/23 за результатами проведення лінгвістичного семантико-текстуального експертного дослідження мовлення від 07.07.2023 року судовий експерт дійшов до наступних висновків: у мовленнєвому повідомленні з наданого на дослідження відеоролика міститься негативна інформація щодо торговельної марки «[INFO]» і торговельної мережі брендового одягу, взуття, наголовних уборів, аксесуарів під торговельною маркою «[INFO]»; у мовленнєвому повідомленні з наданого на дослідження відеоролика інформація, яка має образливий характер, - відсутня; встановлена у мовленнєвому повідомленні з наданого на дослідження відеоролика негативна інформація виражена у формі фактичного твердження застереження; у мовленнєвому повідомленні з наданого на дослідження відеоролика містяться лінгвістичні ознаки того, що встановлена негативна інформація порочить ділову репутацію торговельної марки «[INFO]». Крім того, суд вбачає, що використання торговельної марки «[INFO]» здійснюється відповідними суб`єктами господарювання (ліцензіатами) на підставі відповідного ліцензійного договору з правовласником торговельної марки «[INFO]». Використання торговельної марки «[INFO]» за період з 15.02.2023 р. по 15.06.2023 р. здійснювалося наступними ліцензіатами: ФОП [PERSON] ; ФОП [PERSON] ; ФОП [PERSON] ; ФОП [PERSON] ; ФОП [PERSON] ; ФОП [PERSON] ; ФОП [PERSON] ; ФОП [PERSON] ; ФОП [PERSON] ; ФОП [PERSON] ; ФОП [PERSON] ; ФОП [PERSON] ; ФОП [PERSON] ; ФОП [PERSON] ; ФОП [PERSON] ; ФОП [PERSON] ; ФОП [PERSON] ; ФОП [PERSON] ; ФОП [PERSON] ; ФОП [PERSON] ; ФОП [PERSON] ; ФОП [PERSON] . Представник позивача проводить пряму кореляцію між розміщенням відповідачем зазначеного вище відеоролику та збитку торговельної марки відповідача у формі упущеної вигоди. Суд ставить під сумнів зазначену вище тезу, та доводить до відома сторін межу між порушенням ділової репутації, здійсненим навмисно або випадково (без прямого умислу на таке порушення), та у свободі окремого індивідууму на особисту думку з конкретного (окремого) питання. Положеннями статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. У частині першій статті 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі № 461/9631/15-ц (провадження № 61-14857св18) зазначено: «тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо її застосування». Згідно зі статтею 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Пункт 2 статті 10 Конвенції дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв`язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань. Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 42, 46, ЄСПЛ, від 08 липня 1986 року). ЄСПЛ вказує, що «у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (UKRAINIAN MEDIA GROUP v. UKRAINE, № 72713/01, § 41, 42, ЄСПЛ, 29 березня 2005 року). Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судженняне підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина перша та друга статті 30 Закону України «Про інформацію»). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 200/20351/18 (провадження № 61-21258св19) вказано, що «вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи». Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно з п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, с висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно зі статтею 275 ЦК України кожній фізичній особі надано право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. За приписами частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право вимагати спростування цієї інформації. Згідно статті 200 ЦК України та статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, у якій стверджується про порушення особою норм чинного законодавства, учинення будь-яких інших протиправних дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до ділової репутації. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною другою статті 47-1 Закону України «Про інформацію» передбачено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної особистості, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Суд враховує положення частини першої статті 34 Конституції України та частини першої статті 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якими закріплено право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пункту 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статі 19 (Lingens v. Austria, рішення від 08 липня 1986). Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalemv.Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11). Рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». Рішенням Європейського суду від 23 червня 2009 року у справі «Бодрожич та Вуїїн проти Сербії» вказано, що свобода вираження поглядів, яка захищена ч. 1 ст. 10 Конвенції утворює одну із фундаментальних цінностей у демократичному суспільстві. Причому, це стосується не лише тієї «інформації» чи «ідей», які «приємно» отримувати та які не є образливими, а також тих, які є шокуючими чи такими, що викликають занепокоєння. Згідно з пунктами 19, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі Чинне національне законодавство не містить легального визначення понять «гідності», «честі» чи «ділової репутації», оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. При цьому, поширена інформація, яку позивач вважає відносно себе недостовірною, носить виключно оціночний суб`єктивний критичний характер, а така критика дій та поведінки особи зроблена в допустимих межах. Крім того позивач просить спростувати всю публікацію, яка також містить інформацію відносно інших осіб. На підставі належним чином оцінених наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині захисту честі, гідності та ділової репутації оскільки поширені висловлювання не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, що виключає можливість визнання їх недостовірними. При цьому чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). Поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Конвенції захищає погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Зазначене вказує на те, що ця інформація є оцінкою дій, висловлювання не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, оскільки вони лише дають можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями. Щодо позовних вимог в частині стягнення шкоди у формі упущеної вигоди та стягнення процесуальних витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Положеннями статті 509 ЦК України закріплено зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Суд акцентує увагу, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Враховуючи зазачене вище, вбачаючи, що позовні вимоги про стягнення шкоди за своєю правовою природою є похідними від вимог про захист ділової репутації позивача, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди у формі упущеної вигоди шкоди не підлягають задоволенню, оскільки не встановлено порушень прав, які б підлягали захисту та були б підставою для виникнення грошових (майнових) зобов`язань. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку з відмовою в позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed