Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулися [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з посиланням на те, що [INFO] помер їх племінник та двоюрідний брат [PERSON] 16 червня 2022 року Ставищенською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №160/2022. Спадкоємці першої та другої черги відсутні, тому право на спадкування одержує третя черга спадкоємців по праву представлення. За даними Спадкового реєстру заповіт від імені спадкодавця відсутній. Інформація щодо наявності спадкоємців, які в силу ч. ч. 3, 4 статті 1268 ЦК України вважаються такими, що спадщину прийняли, відсутня. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року на території України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб, введено воєнний стан, який триває до цього часу, оскільки неодноразово продовжувався. З червня 2022 року і до зими [PERSON] відновлював та облаштовував зруйнований при окупації та внаслідок бойових дій належний її дружині житловий будинок в с. Світильня Великодимерської територіальної громади Броварського району та допомагав у відбудові іншим. Враховуючи, що закінчення строку подання заяви про прийняття спадщини припало на діючий в країні воєнний стан, систематичні обстріли всієї території країни, постійні відключення електроенергії в Україні (блекаути) з дестабілізацією роботи органів нотаріату, порушенням роботи банківських відділень, утрудненням логістики, вчинення вищевказаних дій для нього, спадкоємця, було пов`язане з об`єктивними, істотними, непереборними труднощами. З офіційного сайту Верховної Ради України, де була опублікована постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 164 вони дізналися про зупинення перебігу строку на прийняття спадщини. Нотаріальні дії в умовах воєнного стану вчиняються з урахуванням положень вказаної постанови, де зазначено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. 1 лютого 2023 року, тобто в межах передбаченого вказаною постановою 10 місячного строку, [PERSON] та [PERSON] подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] 20 червня 2023 року від нотаріуса вони усно отримали інформацію щодо пропуску ними 6 місячного строку на звернення із заявою про прийняття спадщини, а у подальшому листом - письмове повідомлення від 22.06.2023 року, з посиланням на те, що строки для прийняття спадщини або відмови від прийняття спадщини встановлені ст. ст. 1270, 1273 ЦК України та не можуть бути змінені або визначені інакше, як законами України, прийнятими Верховною Радою України. Вважають, що існування суперечності в законодавчих актах є не залежною від них, спадкоємців, об`єктивною обставиною, яка унеможливила реалізацію їх легітимних очікувань і створила об`єктивні труднощі для них, спадкоємців, щодо вчинення дій по прийняттю спадщини. З урахуванням веденого в Україні воєнного стану, у них виникли об`єктивні та істотні труднощі для своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини. Пропущений ними строк, тобто часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею заяви про прийняття спадщини є незначним, більш того, вони вважали, що діяли у відповідності до вимог п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», розуміючи для себе, що строк для прийняття спадщини продовжений на 4 місяці. Однак Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 у справі № 676/47/21 дійшов висновку,що законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу стоку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначити інші правила щодо строку на прийняття спадщини, а п. 3 постанови КМ України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Таким чином, зазначені події в сукупності є поважними причинами пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього, спадкоємця, на вчинення цих дій. Спадкоємець [PERSON] надав згоду на подання ними заяви про прийняття спадщини, а [PERSON] - заперечив проти подання ними заяви про прийняття спадщини. Позивачі просять суд визначити їм додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася [INFO] після смерті [PERSON] тривалістю в два місяці після набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою судді Ставищенського районного суду від 19 липня 2023 року відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] , постановлено розгляд справи проводити в порядку загального провадження з призначенням підготовчого судового засідання (т. 1 а. с. 27-28). Ухвалою судді Ставищенського районного суду від 19 липня 2023 року відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] , постановлено розгляд справи проводити в порядку загального провадження з призначенням підготовчого судового засідання (т. 1 а. с. 194-195). Ухвалою судді Ставищенського районного суду від 19 липня 2023 року відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] , постановлено розгляд справи проводити в порядку загального провадження з призначенням підготовчого судового засідання (т. 2 а. с. 107-108). Ухвалою Ставищенського районного суду від 25 серпня 2023 року по справі за позовом [PERSON] залучено третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 123). Ухвалою Ставищенського районного суду від 25 серпня 2023 року по справі за позовом [PERSON] залучено третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т. 2 а.с. 41). Ухвалою Ставищенського районного суду від 23 серпня 2023 року по справі за позовом [PERSON] залучено третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т. 2 а.с. 229). Ухвалою Ставищенського районного суду від 25 вересня 2023 року (т. 1 а.с. 158) по справі за позовом [PERSON] закрито підготовче провадження справу призначено до розгляду. Ухвалою Ставищенського районного суду від 25 вересня 2023 року (т. 2 а.с. 75) по справі за позовом [PERSON] закрито підготовче провадження справу призначено до розгляду. Ухвалою Ставищенського районного суду від 7 вересня 2023 року (т. 2 а.с. 248) по справі за позовом [PERSON] закрито підготовче провадження справу призначено до розгляду. Ухвалою Ставищенського районного суду від 28 вересня 2023 року (т. 1 а. с. 169-170) справу ЄУН 378/497/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , про визначення додаткового строку на прийняття спадщини; справу ЄУН 378/506/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , про визначення додаткового строку на прийняття спадщини та справу ЄУН 378/508/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , про визначення додаткового строку на прийняття спадщини - об`єднано в одне провадження. Об`єднаній справі присвоїти ЄУН 378/497/23. Припинено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] статус третіх осіб, оскільки вони є позивачами в даній справі. Ухвалою Ставищенського районного суду від 14 листопада 2023 року (т. 3 а.с. 121) позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Юхименко І.М. позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, викладенні в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Гайдуков Б.Б. позовні вимоги не визнав. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] (т. 1 а.с. 99-109), на позовну заяву [PERSON] (т. 2 а.с. 196-205) в яких просив відмовити в задоволенні позову в зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю позовних вимог, посилаючись на те, що позивач [PERSON] , як дядько спадкодавця, померлого [PERSON] , та [PERSON] , як його двоюрідна сестра, є спадкоємцями, які звернулися до Ставищенської державної нотаріальної контори після закінчення встановленого законом строку для прийняття спадщини. Позивачі в позовній заяві зазначають, що перебіг строку для прийняття спадщини в умовах військового стану зупиняється відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану». Проте, вказаний пункт постанови КМ України суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Зазначені висновки узгоджуються із правовими висновками, яких дійшов Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі 676/47/21, провадження № 61-8014св22. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини. Вважає, що позивачі пропустили строк для прийняття спадщини, не довели існування обставин, що створювали об`єктивні та непереборні труднощі для них щодо подання такої заяви, тому позови є необґрунтованими та безпідставними, такими що не ґрунтується на фактичних обставинах справи та нормах закону і в їх задоволенні слід відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 113), про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши вступне слово представника позивачів, представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т. 1 а.с. 9). З копії спадкової справи (т.1 а. с. 35-95) судом встановлено, що після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини у передбачений законом шестимісячний строк звернулися до Ставищенської районної державної нотаріальної контори дядько померлого [PERSON] та двоюрідний брат померлого [PERSON] . Дядько померлого [PERSON] - [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] [PERSON] та [PERSON] звернулися до Ставищенської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , пропустивши шестимісячний строк, передбачений для подання таких заяв. Постановою державного нотаріуса Ставищенської нотаріальної контори від 6 липня 2023 року за № 353/02-31 (т. 1 а.с. 91-92) відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частку спадкового майна, що належить померлому [INFO] [PERSON] .. Родинні зв`язки між позивачем [PERSON] і померлим [PERSON] підтверджуються копією свідоцтва про народження [PERSON] (т. 1 а.с. 45), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 52-53), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а. с. 46-47), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 50-51, 66-67), з яких вбачається, що померлий був племінником позивача [PERSON] . Родинні зв`язки між позивачем [PERSON] і померлим [PERSON] підтверджуються копією свідоцтва про народження [PERSON] (т. 1 а.с. 45), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 52-53), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 46-47), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] (т. 1 а.с. 64-65), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] (т. 1 а.с. 72-73), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 68-69), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть [PERSON] (т. 1 а.с. 70-71), з яких вбачається, що померлий був двоюрідним братом позивача [PERSON] . На момент смерті [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , інших спадкоємців, які б проживали постійно разом із спадкодавцем до дня його смерті немає (т. 2 а. с. 125). Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання такої заяви. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18) [PERSON] та [PERSON] у шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подали, оскільки вважали, що строк на звернення з заявою про прийняття спадщини ними не пропущено з огляду на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 164 на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці за законом третьої черги, звернулися до Ставищенської нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 01.02.2023, однак, постановою державного нотаріуса вказаної нотаріальної контори Цимбалюк В. М. від 06.07.2023 [PERSON] було відмовлено на підставі пропуску строку для прийняття спадщини (т. 1 а.с. 91-92), а [PERSON] було роз`яснено його право звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини (т.1 а.с. 78). Тобто, шестимісячний строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] сплив [INFO]. Разом з тим, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», відповідно до Указу Президента України, затвердженого Законом № 2102-IX від 24.02.2022 року ( зі змінами) в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. У період дії правового режиму воєнного стану встановлено обмеження руху транспортних засобів, введено комендантську годину. Впровадження воєнного стану є надзвичайними невідворотними обставинами - форс-мажором, що підтверджується висновком Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, яким ТПП України засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного Наведене узгоджується з позицією позивачів про те, що вони, в установлений законом строк, не подали заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки вважали, що діють норми Постанови КМУ від 28.02.2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в частині зупинення перебігу строку на прийняття спадщини на час воєнного стану. Крім того, суд враховує, що пропущений позивачами строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним. Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Згідно зі стандартом, розробленим у практиці ЄСПЛ на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення, відповідності, певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним, законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСГІЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року справі «Спорронг і Льоинрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»). Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним. Наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть не пропорційним, оскільки позивач втрачає право на успадкування майна, яке залишилося, після смерті спадкодавця. Спочатку смерть близької людини, а потім і втрата спадкового майна будуть для позивача занадто надмірним тягарем нерозмірним з їх діями, і при цьому буде порушено «баланс» між інтересами держави та фізичної особи. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги той факт, що позивачами [PERSON] та [PERSON] надано суду безперечні докази у відповідності до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, які свідчать про поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що право позивачів підлягає судовому захисту шляхом надання додаткового строку для прийняття спадщини строком в два місяці з дня набрання цим рішенням законної сили, а відтак позовні вимоги слід задовольнити. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені врішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскільки згідно позову позивачі понесені витрати по сплаті судового збору беруть на себе, суд не вирішує питання про відшкодування судових витрат.

Outcome: approved