Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання особи разом зі спадкодавцем та про визнання права власності на нерухоме майно. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в позові зазначено [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування позову позивач зазначила наступне. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] уклали шлюб 01.10.1966. Від шлюбу народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [INFO] померла [PERSON] . 05.04.2003 [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,1500 гектарів, розташовану на території Сонячної сільської ради, [ADDRESS] , на якій почав будувати житловий будинок. 31.07.2009 [PERSON] отримав Державний Акт на право власності на земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,1500 га, розташована на території Сонячної сільської ради, [ADDRESS] . 07.11.2009 [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . Вони разом добудували житловий будинок, якому присвоїли [ADDRESS] (земельна ділянка № [NUMBER] ). [INFO] [PERSON] померла. 14.09.2012 [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно на підставі рішення виконавчого комітету Сонячної сільської ради від 06.09.2012. Своє право власності він зареєстрував у встановленому законом порядку в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер: 37620129 від 19.09.2012. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 04.06.2013 по цивільній справі №317/1027/13-ц був задоволений позов [PERSON] [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування та ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 28 квітня 2015 року про виправлення описки. Був встановлений факт перебування [PERSON] з [PERSON] у період з жовтня 2001 року по 07.11.2009 у фактичних шлюбних відносинах. Визнано будинок за адресою: [ADDRESS] і земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] об`єктами спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Скасовано реєстрацію права власності за [PERSON] на 1/2 частку будинку за адресою: [ADDRESS] та на 1/2 частку будинку за адресою: [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частку будинку за адресою: [ADDRESS] та на 1/4 частку земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 2322188801:10:002:0278 в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частку будинку за адресою: [ADDRESS] та на на 1/4 частку земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 2322188801:10:002:0278 в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] . Фактично батько та дочки померлої дружини ніколи за життя батька та дотепер не ділили будинок в натурі, там єдина система опалення, тому батько до самої своєї смерті користувався усім будинком. У 2018 році батькові виповнилося 72 роки, він почав почувати себе слабким, сильно піднімався кров`яний тиск, з`явилися болі у серці. Позивач на прохання батька восени 2018 року переїхала на постійне проживання до нього у будинок. З цього часу вони з батьком проживали постійно однією сім`єю, у них був спільний бюджет, вони об`єднали його пенсію та її заробітну платню, за які позивач придбала продукти харчування, ліки для батька. Позивач готувала їжу та вони разом харчувалися. Позивач постійно піклувалася батьком, прала білизну за рекомендаціями лікарів лікувала його. У цей час позивач на прохання батька продовжила виконувати будівельні роботи у будинку та у дворі, а саме, поклеїла шпалери та поклала ламінат на підлогу у спальні; поклала кахель на підлогу та стіни в кухні, вбиральні та ванної кімнаті. У зазначених приміщеннях обшила стелю пластиком. Демонтувала старі ворота та встановила нові. У дворі та за двором поклала тротуарну плитку. Усі будівельні роботи робив [PERSON] з яким вони розраховувалися спільними грошима. З цього часу тільки позивач сплачувала комунальні послуги за будинок. 08.03.2020 батько позивачки переніс ішемічний інсульт, після чого був у безпорадному стані і пересувався по будинку з милицями. 10.03.2021 був другий інсульт. 10.03.2022 батько захворів на КОВІД, був госпіталізований, а після лікарні був ліжкохворим, у нього почалася деменція. [INFO] у батька стався третій інсульт і він помер. Позивач і відповідачі, як діти померлого, поховали батька [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина : - на 1/2 частку будинку за адресою: [ADDRESS] , - 1/2 частку земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . За життя батько бажав, щоб частку будинку та земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок після його смерті, належали саме позивачу, з чим були згодні відповідачі. 31.08.2023 позивач звернулася до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Т.М. Карташової з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] 20.09.2023 року Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.09.2023 року №945/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, у зв`язку із тим, що вона пропустила шестимісячний строк, встановлений ст. 1270 ЦК України на подачу заяви про прийняття спадщини з часу смерті батька. В зв`язку з тим, що оформити свої спадкові права на спадковий житловий будинок та земельну ділянку в нотаріальному порядку позивач не має змоги, вона вимушена була звернутися до суду з цим позовом. У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав відзив по справі, з якого вбачається визнання позову. Він зазначив, що не претендує на спадщину після смерті батька, розгляд справи просить провести без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав у повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала у повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала у повному обсязі Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджено Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , виданого 19.09.2022 Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис № 909. Факт родинних відносин [PERSON] з [PERSON] , померлим [INFO] , підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим 06.01.1970, актовий запис № 4, Свідоцтвом про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , виданим 15.12.1990, актовий запис № 3214. Факт родинних відносин [PERSON] з [PERSON] , померлим [INFO] , підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим 09.09.1983. Факт родинних відносин [PERSON] з [PERSON] , померлим [INFO] , підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим 03.08.1972. 07.11.2009 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] згідно Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданим 07.11.2009, актовий запис № 627. Право власності [PERSON] на земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,1500 га, розташовану на території Сонячної сільської ради , [ADDRESS] підтверджено договором купівлі-продажу, посвідченим 05.04.2003 приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області, зареєстровано в реєстрі за № 985; Державним актом на право власності на земельну ділянку від 31.07.2009; Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2301325912015 від 20.02.2015. Право власності [PERSON] на 1/2 житлового будинку [ADDRESS] підтверджено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 38285084 від 29.05.2015. Як вбачається з довідки, виданої відділом ЦНАП Широківської сільської ради 08.09.2023, [PERSON] дійсно фактично проживає за адресою: [ADDRESS] з осені 2018 року, що також підтверджено Актом обстеження умов проживання, складеним комісійно 07.09.2023. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги, як донька померлого. Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 20.09.2023 приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т.М., відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] , оскільки спадкоємцем не надано доказів фактичного прийняття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно потребують державної реєстрації. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна. Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкоємство здійснюється за заповітом чи за законом. Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 встановлено що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. В постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зазначено, що з огляду на положення наведеної норми Закону Верховний Суд не бере до уваги доводи касаційної скарги, що відсутність реєстрації місця проживання відповідача за останнім місцем проживання спадкодавця є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Аналогічний правовий висновок зроблено в Постанові Верховного Суду від 01.07.20 року по справі № 222/1109/17, постанові від 19 травня 2021 року по справі № 937/10434/19-ц. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Вимоги про встановлення фактів та визнання права власності у порядку спадкування можуть розглядатися разом в межах позовного провадження - ВС КЦС № 691/1237/20 від 03.11.2021 року. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9\~Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Вищезазначене приводить суд до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, про наявність підстав для їх задоволення. Враховуюче визнання позову відповідачами, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50% сплаченого судового збору у розмірі 2813,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved