Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

1.Позиція позивача. 05 вересня 2023 року [PERSON] подала до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) «про позбавлення батьківських прав». Згідно до змісту позовних вимог позивач просить: -позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що дасть підстави для внесення відповідних відомостей в актовий запис про народження дитини № 580 від 24 липня 2015 року, призведений Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпорпетровській області; - призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила наступне. [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 19 листопада 1994 року. Дітей від шлюбу не мають. [PERSON] має племінника (син рідної сестри чоловіка) - [PERSON] , який перебуває у шлюбі з [PERSON] з 25 жовтня 2008 року. Від шлюбу подружжя [PERSON] має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Однак сімейне життя [PERSON] та [PERSON] не склалось і сімейно-шлюбні відносини між ними були припинені. [INFO] [PERSON] від фактичних шлюбних відносин з [PERSON] народила доньку [PERSON] , відносно якої відповідач визнав своє батьківство у встановленому законом порядку. [PERSON] була неблагополучною, і вона, і її цивільний чоловік вели антисоціальний спосіб життя, вживали наркотичні засоби, не працювали і вихованням дітей не займались. [INFO] у віці 34 років [PERSON] померла. Після її смерті, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , забрав на виховання батько померлої [PERSON] - [PERSON] . Але [INFO] він помер. Після смерті дідуся дітей, [PERSON] забрав до себе проживати його батько [PERSON] , а [PERSON] залишилась повністю без батьківського піклування і без догляду дорослих. З січня 2023 року [PERSON] стала проживати в родині [PERSON] , відносяться до неї як до рідної дитини, піклуються, виховують в любові та розумінні, та планують у подальшому вирішити питання щодо її усиновлення. 14 липня 2023 року Наказом № 76 Служби у справах дітей Верхівцевської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області малолітня [PERSON] , [INFO] , була тимчасово влаштована до родини громадянки [PERSON] для вирішення питання подальшого влаштування дитини. Батько дитини - [PERSON] життям дитини ніколи не цікавився, не бере участі у житті дитини, її вихованні, матеріальному забезпеченні. З моменту смерті [PERSON] , батько дитини жодного разу не прийшов відвідати доньку, не поцікавився її життям, повністю звільнив себе від батьківських обов`язків. 02 серпня 2023 року [PERSON] надав заяву, завірену приватним нотаріусом Кам?янського районного нотаріального округу Бурдік С.С., про те, що він дає згоду на позбавлення його батьківських прав ат усиновлення його дитини [PERSON] , [INFO] , родиною [PERSON] . В будинку [PERSON] має окрему кімнату, яка обладнана всім необхідним для проживання, розвитку, навчання та відпочинку, постійно займаються оздоровленням, вихованням та утриманням дитини. 2. Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] , під час під підготовчого судового засідання не заперечує проти задоволення позовних вимог, просить справу розглядати без його участі. 3.Позиція третьої особи. Третя особа, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради про дату, час та місце судових засідань повідомлена належним чином, просять справу розглядати за відсутності їх представника з урахуванням висновку від 15.11.2023 року №8вих-20/638 та найкращих інтересів дитини. Третя особа, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про дату, час та місце судових засідань повідомлені належним чином, просять справу розглядати без присутності їх представника. 4.Процесуальні питання, заяви і клопотання. 05 вересня 2023 року [PERSON] звернулася до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) «про позбавлення батьківських прав» (а.с. 2-7). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 вересня 2023 року цивільну справу № 208/8084/23 передано до провадження судді Сушкової Л.І. (а.с. 31). 20 вересня 2023 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження у цивільній справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 34). 18 жовтня 2023 року відповідач [PERSON] подав заяву, у якій зазначив, що проти позовних вимог не заперечує, просить справу розглядати за його відсутності (а.с. 42). 25 жовтня 2023 року на електронну пошту суду від представника Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Медяник В. надійшла заява щодо розгляду справи за відсутності представника відділу (а.с. 49). 31 жовтня 2023 року на електронну пошту суду від представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради надійшло клопотання, згідно до змісту якого просять засідання проводити без присутності їх представника або перенести на іншу дату (а.с. 50). 23 листопада 2023 року на електронну пошту суду надійшло клопотання від представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету міської, у якому просять в подальшому справ розглядати без присутності їх представника, надали висновок від 15.11.2023 року №8вих-20/638 (а.с. 54-55). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 листопада 2023 року цивільну справу передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с. 56). 04 грудня 2023 року на електронну пошту суду від представника Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Циватої М. надійшла заява щодо розгляду справи без представника відділу (а.с. 60). 04 грудня 2023 року на електронну пошту суду надійшло клопотання від представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету міської - Пелипас Г., у якому просить в подальшому справу розглядати без присутності їх представника, надали висновок від 15.11.2023 року №8вих-20/638 (а.с. 61-62). 06 грудня 2023 року на електронну пошту суду надійшло клопотання від представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету міської - Пелипас Г., у якому просить в подальшому справу розглядати без присутності їх представника, надали висновок від 15.11.2023 року №8вих-20/638 (а.с. 66-67). 06 грудня 2023 року позивач [PERSON] подала до суду заяву, просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити та винести рішення у підготовчому засіданні (а.с. 68). 5. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] , народилась [INFO] , про що 24 липня 2015 року зроблено відповідний актовий запис № 580. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області у графі «батько» зазначено - « [PERSON] », у графі «мати» зазначено - « [PERSON] » (а.с. 15). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1866 (а.с. 16). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 141 (а.с. 17). Актом від 18.06.2023 року, виданим Верхівцевською міською радою Кам`янського району Дніпропетровської області, а саме депутатом Верхівцевської міської ради Смирним Є.В. встановлено, що власником будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , [INFO] , з січня 2023 року з [PERSON] та [PERSON] проживає [PERSON] , [INFO] , місце прописки [PERSON] не має (а.с. 18). Наказом № 76 Верхівцевської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області від 14 липня 2023 року наказано тимчасово влаштувати малолітню [PERSON] , [INFO] , до родини громадянки [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] до вирішення питання подальшого влаштування дитини (а.с. 19). 14 липня 2023 року [PERSON] подала заяву Голові Верхівцевської міської ради щодо бажання залишити у своїй сім`ї [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). [INFO] [PERSON] , [INFO] , дав згоду на позбавлення його батьківських прав та не заперечував проти усиновлення його дитини - [PERSON] , [INFO] , родиною [PERSON] , [INFO] , що нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Бурдік С.С., зареєстровано в реєстрі за № 530 (а.с. 21). Відповідно до довідки про доходи, виданої Комунальним закладом «Верхівцевський психоневрологічний інтернат» ДОР», загальний дохід [PERSON] за період з 01 липня 2022 року по 30 червня 2023 року становить 101 168,04 гривні (а.с. 23). Відповідно до довідки про доходи, виданої Філією «Центр з будівництва та ремонту колії» Акціонерного товариства «Українська залізниця», [PERSON] з червня 2022 року по травень 2023 року мав загальний дохід без урахування аліментів 89637,06 гривень (а.с. 24). Згідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявні судимості» ВР-001167179 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , станом на 27.06.2023 року до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 25). Згідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявні судимості» ВР-001166301 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , станом на 27.06.2023 року до кримінальної відповідальності не притягувалась, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 26). Відповідно до Характеристики Комунального закладу № 31 Кам`янської міської ради, [PERSON] навчається в ліцеї з 2022 року. Після смерті матері (листопад 2022 року) [PERSON] зі старшим братом забрав до себе дідусь. Коли він помер [INFO] діти переїхали до батька хлопчика [PERSON] . Вихованням дітей займається і бабуся [PERSON] . Вона відповідально ставиться до виховання та навчання дитини. Вдома створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. [PERSON] підтримує постійний зв`язок зі школою та класним керівником. Рідний батько, [PERSON] , не займається дівчинкою (а.с. 27). Відповідно до Довідки Консультативно-діагностичного центру Комунального підприємства «Верхньодніпровська міська лікарня» Верхньодніпровської міської ради» від 06 липня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , на диспанцерному обліку у лікаря психіатра КП «Верхньодніпровська ЦМЛ» ВМР» не знаходься та на обліку в наркологічному кабінеті не перебуває (а.с. 28). Відповідно до Довідки Консультативно-діагностичного центру Комунального підприємства «Верхньодніпровська міська лікарня» Верхньодніпровської міської ради» від 07 липня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , на диспанцерному обліку у лікаря психіатра КП «Верхньодніпровська ЦМЛ» ВМР» не знаходься та на обліку в наркологічному кабінеті не перебуває (а.с. 29). 6. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини перша-третя статті 157 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно п. 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч.1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Правилами ч.3 ст. 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу. 7. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Як встановлено судом, вихованням малолітньої [PERSON] , [INFO] , займається [PERSON] . У малолітньої [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження у графі «батько» зазначено - « [PERSON] », у графі «мати» зазначено - « [PERSON] ». Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як встановлено під час підготовчого провадження, відносно своєї малолітньої доньки [PERSON] не виконував належним чином свої батьківські обов`язки, не приділяв належної уваги вихованню, продовжує ухилятися від своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям дитини, матеріально не підтримує. При вирішенні судом позову щодо питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні, захист інтересів дитини. [PERSON] з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті дитини свідомо не приймає, аліменти не сплачує, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. У підготовчому проваджені, будучи ознайомленим з позовною заявою, визнав позовні вимоги в повному обсязі, в матеріалах справи наявна нотаріально завірена згода на позбавлення його батьківських прав. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він/вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Отже ухилення від виконання своїх обов`язків [PERSON] по відношенню до своєї малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з врахуванням встановлених фактичних обставин, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] , так як в ході судового розгляду встановлено та підтверджено доказами, наявність його винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, що полягло в ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, самоусуненні від виховання. Щодо вимоги про призначення [PERSON] опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд приходить до такого висновку за наступних підстав. Відповідно до ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ч. 2 ст. 243 СК України). Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Право на опіку або піклування мають особи, які не досягли 14 років (малолітні особи) особи віком від 14 до 18 років (неповнолітні особи). У випадку встановлення опіки або піклування над малолітніми або неповнолітніми особами головною функцією є забезпечення належного виховання та захисту їх особистих немайнових і майнових прав та інтересів. Встановлення опіки або піклування відбувається якщо: 1) батьки померли; 2) батьки невідомі; 3) батьки визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими; 4) батьки позбавлені судом батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини; 5) батьки визнані у встановленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними (психічно хворі, розумово відсталі або перебувають на тривалому стаціонарному лікуванні в лікувально-профілактичному закладі чи на державному утриманні в будинках-інтернатах); 6) батьки понад шість місяців не можуть займатись вихованням своїх дітей (засуджені до позбавлення волі на тривалий час за скоєння злочину, за станом здоров`я (інваліди I - II групи) тощо); 7) батьки понад шість місяців не проживають разом з дитиною та без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, не виявляють щодо дитини батьківської уваги та турботи; 8) батьки підкинули (залишили) дитину, і це підтверджено відповідними актами, складеними органами внутрішніх справ; 9) батьки відмовились від дітей в установленому законом порядку; 10) виїхали на постійне місце проживання або на постійне місце роботи за кордон чи перебувають у довготривалому відрядженні; 11) батьки перебувають під слідством. Разом з тим, ч. 4 ст. 167 СК України передбачено, що якщо дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Встановлено, що малолітня [PERSON] влаштовано до родини [PERSON] , згідно до наказу № 76 від 14 липня 2023 року Верхівцевської міської ради Дніпропетровської області. [PERSON] займається її вихованням та навчанням, слідкує за її здоров`ям, дитина знаходиться на утриманні позивача, відповідач не заперечує проти усиновлення [PERSON] родиної [PERSON] . Враховуючи, що суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини, тому малолітня [PERSON] , [INFO] , потребує призначення опікуна. Таким опікуном бажає бути позивач [PERSON] і така можливість підтверджена доказами, які містяться в матеріалах справи. Інших осіб, які б виявили бажання бути призначеними опікуном, судом не встановлено. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. 8. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з даним позовом позивачем сплачений судовий збір у сумі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.3176553795.1 (а.с. 1). Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі сплачений позивачем судовий збір у сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved