Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги Іванівська селищна рада Березівського району Одеської області про позбавлення батьківських прав посилаючись на такі обставини. 24 травня 2016 року між ним, [PERSON] і відповідачкою [PERSON] у Іванівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області був зареєстрований шлюб. Від спільного проживання у подружжя троє неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З січня 2023 року шлюбно-сімейні відносини сторони не підтримують. Відповідачка покинула постійне місце проживання в селі Баланини і переїхала проживати з дітьми в іншу місцевість, стала перебувати у стосунках з іншим чоловіком. Через місяць вона зателефонувала позивачу і сказала, щоб він забрав дітей. Коли позивач приїхав, з`ясувалося, що вони проживають в підвальному приміщенні, в дуже поганих умовах, були неохайні, іншого одягу, окрім того, в якому вони виїхали, у них не було. Позивач посилається, що забрав дітей з собою, і включно з лютого місяця 2023 року вони проживають безпосередньо з позивачем. На протязі вже як півроку відповідачка не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, не цікавиться їх життям, розвитком, інтересами, станом здоров`я, ніяким чином не піклується про дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дітей як складову виховання. В той час як згідно ст.ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Позивач вказує на ту обставину, що він створив дітям необхідні умови для комфортного проживання, забезпечивши самим необхідним. Вони відвідують навчальні заклади , він має постійну роботу та стабільний доход. Зазначені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей матір`ю, свідомого нехтування ним своїх обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків та відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України є підставами для позбавлення відповідача батьківських прав. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивач просить вирішити питання про позбавлення відповідачки батьківських прав. Позивач на заявлених позовних вимогах наполягав, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, та не заперечував у разі можливості щодо заочного розгляду справи. Представник служби у справах дітейІванівської селищної ради Березівського району Одеської області надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримали. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`являється, про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надавала, відзив на позов не подала. На адресу суду повертаються конверти, з позначкою про неможливість вручення адресату (адресат відсутній за вказаною адресою), направлені на останню відому адресу реєстрації місця проживання відповідачки. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомлені відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того відповідачку було повідомлено про дату та час судового засідання шляхом розміщення оголошення на веб сайті Іванівського районного суду Одеської області. Враховуючи вищевикладене у суду є підстави вважати, що відповідачка повідомлена належним чином. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Положеннями ч. 1ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( п. 1 ч. 3ст. 223 ЦПК України). Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Отже судом було вжито всі можливі заходи, щодо виклику відповідача по справі до суду. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, про що постановлено ухвалу суду. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову виходячи з наступного. Судом на підставі наявних матеріалів встановлено, що відповідачка по справі [PERSON] є матір`ю неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. На підставі поданих позивачем доказів : - довідкою виданою виконкомом Іванівської селищної ради Березівського району №576 від 30.05.2023 з місця проживання та про склад сім`ї ; -актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №577 від 30.05.2023 року; -довідкою з місця роботи та про доходи; -характеристикою на позивача, виданою фермерським господарством «Ваюд»; -довідкою, виданою Іванівським ДНЗ ясла-садок «Золотий ключик» Іванівської селищної ради Одеської області від 15.06.2023 №44; -довідкою, виданою Бузинівською гімназією Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області встановлено, судом та є доведеними такі обставини. З січня 2023 року шлюбно-сімейні відносини сторони не підтримують. Відповідачка покинула постійне місце проживання в селі Баланини і переїхала проживати з дітьми в іншу місцевість, стала перебувати у стосунках з іншим чоловіком. Через місяць вона зателефонувала позивачу і сказала, щоб він забрав дітей. Коли позивач приїхав, з`ясувалося, що вони проживають в підвальному приміщенні, в дуже поганих умовах, були неохайні, іншого одягу, окрім того, в якому вони виїхали, у них не було. Позивач посилається, що забрав дітей з собою, і включно з лютого місяця 2023 року вони проживають безпосередньо з позивачем. На протязі вже як півроку відповідачка не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, не цікавиться їх життям, розвитком, інтересами, станом здоров`я, ніяким чином не піклується про дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дітей як складову виховання. Висновком органу опіки та піклування Іванівської селищної ради підтверджено, що відповідно характеристики Іванівської селищної ради № 03-46/2711 від 13.09.2023 року громадянка [PERSON] за час проживання зарекомендувала себе з поганої сторони, схильна до скандалів, схильна до алкоголізму, проживає за рахунок коштів, які отримує на дітей. У громадському житті села участі не приймала. На даний час відсутня, виїхала в невідомому напрямку. Діти проживають разом з батьком і знаходяться на його утриманні. Згідно повідомлення Іванівського закладу дошкільної освіти ясла-садок «Золотий ключик» № 6 від 11.09.2023 року [PERSON] дійсно приділяє належну увагу до [PERSON] , [INFO] , опікується нею, купляє всі необхідні речі для життя та розвитку дитини. Дівчинка має охайний вигляд та чистий одяг, нарікань до батька з боку вихователів ЗДО, немає та повідомлення Бузинівської гімназії № 120 від 13.09 2023 року, хлопчики систематично відвідують гімназію, завжди доглянуті та охайні, навчанням та вихованням дітей займається батько, постійно відвідує навчальний заклад. Тому орган опіки та піклування Іванівської селищної ради вважає, що позбавлення батьківських прав матір [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей. Ч.ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Крім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 даного кодексу визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до вимог ст.165 СК України, право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Про це свідчить і практика ЄСПЛ, зокрема, справа «Мамчур проти України» (заява № 10383/09), «Хант проти України». В судовому засіданні підтверджено відсутність належної участі мати у вихованні та спілкуванні з дітьми. Як вбачається з представлених доказів у їх сукупності, кожен з вище вказаних фактів має місце по відношенню до відповідачки, яка свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання своїх дітей. Таким чином, суд погоджується із підставою щодо позбавлення відповідачів батьківських прав, яка зазначена позивачем, а саме: ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Проаналізувавши всі докази по справі в їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати меті цього заходу: захисту інтересів дітей та стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. З огляду на наведені обставини, суд визнає її поведінку ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Крім того, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, ґрунтуються на вимах закону є доведеними, а від так підлягають задоволенню в повному обсязі. Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Outcome: approved