Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

18.10.2023 позивачка звернулася до суду із позовом, покликаючись на те, що у неї з відповідачем є син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею в [ADDRESS] . Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 25.12.2012 ухвалено стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі по 400 грн. щомісячно, починаючи з 15.08.2012 і до повноліття дитини. З часу стягнення і по даний час відповідач не сплачує аліменти, станом на 27.09.2023 заборгованість становить 94361 грн. 50 коп. Згідно розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів такий становить 157619 грн. 64 коп., однак з врахуванням вимог ст. 196 СК України такий не може перевищувати 100 % заборгованості, тобто 94361 грн. 50 коп.. Крім цього, утримання в сумі 400 грн., що стягується з відповідача судовим рішенням від 14.04.2011, є нижчим від встановленого мінімуму, а отже недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитину. Відтак вона має намір проводити стягнення в частці від доходу, що дасть змогу коригувати розмір аліментів від середньостатистичної заробітної плати по регіону. З огляду на наведені обставини, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь 94361 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з січня 2012 до серпня 2023, змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, призначених рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 25.12.2012 та щомісячно стягувати з нього на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходів), починаючи з дня набуття рішенням законної сили і до повноліття дитини. Позивачка в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява її представника про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечують. Відповідач своєчасно та належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак в суд не з`явився і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило відзиву на позовну заяви чи клопотання про відкладення розгляду справи. Згідно інформації з сайту Укрпошта судова повістка не була отримана відповідачем з причин відмови від неї адресата, що свідчить про умисне ухилення [PERSON] від отримання такої. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, права та обов`язки сторін, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 25.06.2013 (а.с.11). В шлюбі в сторін народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 25.12.2012 вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , в користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 400 грн. до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15.08.2012 (а.с.12). Городоцький ВДВС у Львівському районі Львівської області повідомив позивачку, що станом на 27.09.2023 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дитини становить 94361 грн. 50 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості державного виконавця (а.с.15). Згідно розрахунку неустойки (пені) зі сплати аліментів за період з січня 2021 до червня 2023 така становить 157619 грн. 64 коп. (а.с.16). Вказаний факт не спростований відповідачем. Ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Зазначена норма кореспондується із наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов"язків як передбачено у ч.4 ст.155 СК України. Ст.180 СК України встановлено обов"язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.182 СК України). У будь якому випадку аліменти є періодичним платежем і повинні сплачуватися платником аліментів кожного місяця. У разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов"язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц, пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов"язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 %. Тобто заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Позивачкою надано розрахунок заборгованості пені по аліментах за період з січня 2021 до серпня 2023, який становить 157619 грн. 64 коп.. Суд погоджується із даним розрахунком, оскільки такий проведено із дотримання вимог СК України та вище цитованої позиції Верховного Суду, відповідачем такий розрахунок не спростований, інший не наданий. Згідно вимог ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов"язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Оскільки [PERSON] мав обов`язок сплачувати аліменти на утримання сина за рішенням суду, однак допустив прострочення сплати таких, сума заборгованості зі сплати аліментів станом на 27.09.2023 становить 94361 грн. 50 коп., а розмір пені не може перевищувати 100 % заборгованості, з відповідача слід стягнути в користь позивачки пеню за порушення аліментних зобов`язань в розмірі, що дорівнює сумі заборгованості станом на вересень 2023, тобто 94361 грн. 50 коп.. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини. Стаття 181 СК України передбачає способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, спосіб стягнення аліментів визначається судом за вибором того з батьків, з ким проживає дитина. Позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів позивачка обґрунтовувала тим, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, духовного, культурного та соціального розвитку, а ч.3 ст.181 СК України надає їй право звернутися до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, визначеного рішенням суду, оскільки спосіб стягнення аліментів визначається за вибором того з батьків з ким проживає дитина. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема - статті 182 та 183). Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 у справі № 61-37114св18. Зважаючи на те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для дитини, її потреб, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, суд приходить до висновку, що зміна способу стягнення аліментів забезпечить найбільш необхідні потреби дитини, належні умови проживання дитини, її гармонійний розвиток, і при цьому дитина сторін буде захищеною та буде отримувати матеріальне утримання від батька, з яким не проживає, що гарантовано як нормами національного, так і нормами міжнародного законодавства, які наведено вище. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати слід стягнути з відповідача в користь держави. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved