Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідача Тернопільської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що [INFO] помер їх батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина за законом на квартиру [ADDRESS] . Позивачі звернулися до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, однак, нотаріус відмовила їм у видачі свідоцтв, у зв`язку із відсутністю державної реєстрації та правовстановлюючого документа на дану квартиру. У зв`язку із не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивачі просять позов задовольнити та визнати за ними право власності по 1/6 частки квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . У судовому засіданні представник позивачів зміст позовних вимог підтримала з підстав та обґрунтувань, викладених у позові, та просила його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні даної справи покладається на думку суду. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви, клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії. Ухвалою суду відстрочено позивачу [PERSON] сплату судового збору. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду витребувано докази. Ухвалою суду позов в частині позовних вимог [PERSON] залишено без розгляду. Заслухавши пояснення представника позивачів, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд, встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 05 грудня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис № 1652. Позивачі [PERSON] , [PERSON] є дочками [PERSON] , померлого [INFO] , про що свідчать свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.01.1979 та серії [NUMBER] від 10.03.1980, в яких в графі батько зазначено [PERSON] . До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] входить квартира [ADDRESS] , яка належала йому як члену житлово-будівельного кооперативу, у зв`язку із внесенням у повному обсязі пайового внеску за квартиру, про що свідчать ордер № 118 серія МК від 15.04.1986, виданий на підставі рішення виконкому Тернопільської міської Ради народних депутатів від 11.04.1986 № 221 та довідка ДП «Люкс-1» ПП «Люкс» № 31 від 12.09.2023. Крім того, згідно з довідкою ДП «Люкс-1» ПП «Люкс» № 436 від 19.07.2023 вбачається, що власником особового рахунку житлової площі 39,6 кв. м квартири [ADDRESS] , є [PERSON] , який з 07.07.1986 був зареєстрований за даної адресою та знятий з реєстрації, у зв`язку зі смертю з 24.12.2002. Його дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за даною адресою з 07.07.1986. На замовлення позивача [PERSON] , ФОП [PERSON] станом на 02 серпня 2023 року було виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , загальна площа якої становить 78,3 кв. м, житлова 41,1 кв. м. 24 липня 2023 року призваним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. заведена спадкова справа № 49/2023 до майна [PERSON] , який постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , та помер [INFO] . Згідно з матеріалами спадкової справи, спадкоємцями за законом є: дружина померлого - [PERSON] та дочки померлого: [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . 24 липня 2023 року позивачі звернулися до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , що належала [PERSON] , котрі повідомили, що документи, які посвідчували право власності померлого на вищезазначене нерухоме майно у них відсутні, і тому надати їх нотаріусу для видачі свідоцтв про право на спадщину за законом неможливо. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 липня 2023 року за № 454/02-31, приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку із тим, що державна реєстрація права власності на дану квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивачі як на підставі заявлених вимог посилається на те, що вони є спадкоємцями за законом після померлого [INFO] їх батька [PERSON] та прийняли спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки відсутня державна реєстрація права власності на дану квартиру, а тому, просять визнати за ними право власності по 1/6 частки квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Суд погоджується з такими аргументами позивачів, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. У відповідності до норм Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України), спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). При цьому, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно з ч. 2-3 ст. 384 ЦК України, член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», що діяв на час виникнення правовідносин, у члена ЖБК виникає право на надану йому квартиру при повному внесенні внеску за неї. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5-1 постанови № 9 від 18.09.1987 року (із доповненням від 25.12.92 та 25.05.1998) «Про практику застосування судами законодавства про житлово - будівельні кооперативи», судам слід мати на увазі, що згідно зі ст.15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на жиле приміщення у будинку державного або громадянського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Судом з`ясовано, що померлий [PERSON] , перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та будучи членом будівельного кооперативу, до своєї смерті повністю сплатив пайовий внесок за кооперативну квартиру. Отже, кооперативна квартира [ADDRESS] була набута подружжям (в рівних частинах) у спільну сумісну власність. [PERSON] має право на 1/2 частку квартири. Відповідно до роз`яснень, наданих в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР ). Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що позивачі прийняли спадщину в належний спосіб, вступивши в управління спадковим майном (1/2 квартири [ADDRESS] ), оскільки з моменту смерті [PERSON] і по теперішній час постійно проживати в зазначеній квартирі. Частки кожного із позивачів на спадкове майно є рівними. Отже, кожен із позивачів в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , набув право власності на 1/6 часку зазначеної квартири (1/2 / 3). Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивачів, які підлягають захисту, шляхом визнання за ними по 1/6 частки квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] .

Outcome: approved