Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

Позиції сторін\~та учасників\~справ,\~заяви,\~клопотання,\~ інші процесуальні дії у справі. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Державного підприємства «СЕТАМ», Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про визнання недійсними електронних торгів та витребування майна. У прохальній частині наведеної заяви позивач просить визнати недійсними електронні торги від 30 травня 2017 року, оформлені протоколом №259788 з реалізації нерухомого майна, а саме ідеальної частки у квартирі [ADDRESS] та витребувати з володіння [PERSON] на користь [PERSON] ідеальну частку у квартирі [ADDRESS] . Обґрунтовуючи заявлені вимоги, [PERSON] вказує, що між ним та [PERSON] 03.04.2014 був укладений договір позики, згідно з умовами якого останнім було надано позивачу позику у розмірі 332704 грн., що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору становило 29600 доларів США. [PERSON] зобов`язувався повертати отримані кошти щомісячними платежами у гривнях до 03.04.2015. На забезпечення належного виконання умов зазначеного договору позики, також було укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] було передано в іпотеку, належну останньому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . Через неналежне виконання умов договору, [PERSON] звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17.09.2015, ухваленим за результатами розгляду справи №461/7655/15-ц, позовні вимоги [PERSON] було задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за останнім права власності на квартиру [ADDRESS] в рахунок часткового погашення заборгованості у сумі 444096 грн. за договором позики від 03.04.2014 р., а також стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 03.04.2014 у сумі 64104 грн. та судовий збір у розмірі 3654 грн. 26.08.2016\~постановою державного\~виконавця Галицького\~ВДВС Баранича\~В.М.\~відкрито виконавче\~провадження №\~52049441\~з примусового\~виконання виконавчого\~листа №\~461/7655/15-ц.\~Державним виконавцем\~вживались заходи\~з метою\~виявлення рухомого\~та нерухомого\~майна належного\~боржнику на\~праві власності.\~У результаті\~цих дій\~було встановлено,\~що за\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~на праві\~спільної сумісної\~власності зареєстрована\~квартира [ADDRESS] .\~У подальшому,\~на підставі\~подання начальника\~Галицького ВДВС\~від 22.09.2016,\~ухвалою Галицького\~районного суду\~м.\~Львова від\~21.11.2016,\~визначено за\~ [PERSON] \~ ідеальної\~частки майна,\~а саме:\~квартири [ADDRESS] ,\~з метою\~її подальшої\~реалізації на\~прилюдних торгах.\~23.12.2016,\~державним виконавцем\~Галицького ВДВС\~Барнич В.М.\~здійснено опис\~і арешт\~майна боржника\~та призначено\~ [PERSON] \~експертом з\~визначення вартості\~описаного майна. Експертом частка нерухомості [PERSON] була оцінена у сумі 462193 грн. 00 коп., що підтверджується висновком від 18 січня 2017 року. Після проведення оцінки, 02 березня 2017 року Галицьким ВДВС до ДП «СЕТАМ» була подана заявка на проведення електронних торгів з продажу 1/2 частки двокімнатної квартири [ADDRESS] . Після повторного виставлення квартири на торги, згідно протоколу №259788 проведення електронних торгів складеного ДП «Сетам», 30.05.2017 року відбулися торги (реєстраційний номер лота 214900) з продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат та кухні за ціною 392864 грн. 05 коп., переможцем торгів став [PERSON] 26 червня 2017 року державним виконавцем Галицького ВДВС Барнич В.М. складено акт про проведення електронних торгів. Державним виконавцем Галицького ВДВС Барнич В.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч. 1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». [PERSON] вважає, що електронні торги від 30 травня 2017 з реалізації нерухомого майна - ідеальної частки у квартирі [ADDRESS] були проведені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» розділу III Порядку № 2831/5. Позивач стверджує, що звернення стягнення на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS] було передчасним та призвело до порушення його конституційних прав на житло, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 27.03.2023 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 11.05.2023 року адвокатом Винниченком М.П., який діє в інтересах [PERSON] , заявлено клопотання про закриття провадження у справі. Обґрунтовуючи заявлене клопотання, представник відповідача вказував, що у провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходилася аналогічна справа з того самого предмету, з тих самих підстав і між тими самими сторонами, а саме справа №461/4262/17, а відтак провадження у даній справі підлягає закриттю, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Також, представником позивача подано письмові пояснення, згідно яких адвокат Винниченко М.П. вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просить відмовити у задоволенні такого у повному обсязі. Вказує, що дії державного виконавця, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження та не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними, позивачем не оскаржувались такі дії. Таким чином, за твердженням представника відповідача, доводи позивача щодо порушень допущених посадовими особами державної виконавчої служби до початку торгів, не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Представник відповідача також стверджує, що процедура реалізації арештованого майна за адресою: [ADDRESS] відбулася у відповідності до вимог законодавства, яке регулює такі відносини, оскільки в боржника у процесі виконання виконавчого листа не виявлено майна на яке можливо звернути стягнення, у зв`язку з чим у майні боржника, а саме у квартирі [ADDRESS] , необхідно було виділити ідеальної частки [PERSON] з проведенням подальшої реалізації майна в рахунок погашення заборгованості. Ухвалою суду від 22.05.2023 у задоволенні клопотання представника відповідача ? адвоката Винниченка М.П., який діє в інтересах [PERSON] , про закриття провадження у справі, відмовлено. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 19.10.2023 від адвоката Винниченко М.П. подано письмовий виклад промови у судових дебатах. 25.10.2023 року до суду від адвоката Винниченка М.П., який діє в інтересах [PERSON] , надійшла заява про застосування термінів позовної давності. Зі змісту наведеної заяви вбачається, що відповідач просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з цих підстав. 14.11.2023 представником позивача адвокатом Балюк О.С. подано письмові пояснення. Остання стверджує, що стягувач [PERSON] , звертаючись із заявою про відкриття виконавчого провадження, в порушення ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», не повідомив державного виконавця про часткове добровільне погашення [PERSON] (в особі [PERSON] ) боргу у сумі 47 222 грн. 90 коп., на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 17.09.2015 року у справі № 461/7655/15-ц про стягнення на його користь боргу за договором позики та такі дії стягувача призвели до незаконного звернення стягнення на частку квартири боржника, хоча, враховуючи фактичну суму боргу у розмірі 20 536 грн. 10 коп., державний виконавець не повинен був звертати стягнення на єдине житло боржника, оскільки сума фактичного боргу не перевищувала 20 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, звернення стягнення на нерухоме майно, а саме 1/2 ідеальної частки квартири [ADDRESS] було передчасним, призвело до порушення конституційних прав [PERSON] на єдине житло. Представник позивача просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 14.11.2023 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] надійшли письмові пояснення. Остання вказує, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Стверджує, що відчуження 1/2 частки квартири [ADDRESS] відбулося з порушенням ч. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки сума фактичного боргу [PERSON] перед [PERSON] у розмірі 7 536 грн. 10 коп. була у 3 рази меншою від встановленого цим Законом 20-кратного розмір мінімальної заробітної\~плати у\~сумі 64\~000\~грн.\~00\~коп.,\~яка обумовлює\~можливість звернення\~стягнення на\~нерухоме майно\~боржника,\~яке є\~його єдиним\~житлом та придбано за позичені у стягувача кошти. Внаслідок свідомих неправомірних дій стягувача [PERSON] , відбулося незаконне відчуження єдиного житла, співвласником якого є [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Винниченко М.П. просив відмовити у задоволені позову з підстав наведених у раніше поданих суду письмових поясненнях. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та її представник адвокат Арутюнова Н.Ф., кожна окремо, підтримали пред`явлений позов та просили заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у відповідності до\~ст.128 ЦПК України, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~ Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали\~справи,\~всебічно та\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються заявлені\~вимоги та\~наведені заперечення,\~об`єктивно\~оцінивши докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення її\~по суті,\~заслухавши доводи\~учасників процесу\~та пояснення\~експерта,\~суд прийшов\~до наступних\~висновків,\~виходячи з\~наступних доводів, мотивів та міркувань. Судом встановлено, що після повторного виставлення квартири [ADDRESS] на торги, згідно протоколу №259788 проведення електронних торгів складеного ДП «Сетам», 30.05.2017 року відбулися торги (реєстраційний номер лота 214900) з продажу 1/2 частини зазначеної квартири, яка складається з двох кімнат та кухні за ціною 392864 грн. 05 коп. Переможцем торгів став [PERSON] . Не погодившись з реалізацією належного на праві спільної сумісної власності майна, [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недійсних та скасування результатів зазначених електронних торгів. За результатами розгляду цивільної справи № 461/4262/17 за позовом [PERSON] , Галицьким районним судом м. Львова було ухвалено рішення від 20.10.2020. Згідно з резолютивної частини згаданого рішення, позовні вимоги останнього було задоволено у повному обсязі. Визнано недійсними електронні торги від 30 травня 2017 року з реалізації нерухомого майна \~1/2\~ідеальної частки у квартирі [ADDRESS] . Визнано недійсним протокол електронних торгів № 259788 від 30 травня 2017 року\~з реалізації нерухомого майна 1/2\~ідеальної частки у квартирі [ADDRESS] . Відновлено становище, яке існувало до порушення прав та застосовано наслідки недійсності прилюдних торгів від 30 травня 2017 року - повернуто у власність [PERSON] 1/2\~ідеальної частки у квартирі [ADDRESS] . Стягнуто солідарно з\~Державного підприємства «СЕТАМ», Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~640,00 грн. витрат по сплаті судового збору. У подальшому, постановою Львівського апеляційного суду від 20.12.2021, апеляційну скаргу Державного підприємства «Сетам» задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 жовтня 2020 року в частині солідарного стягнення з Державного підприємства «СЕТАМ», Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, [PERSON] судового збору скасовано та в цій частині ухвалено нове судове рішення, яким вирішено стягнути з Державного підприємства «СЕТАМ», Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, [PERSON] судовий збір по 213.33 грн., з кожного. У решті рішення суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 23.11.2022, касаційну скаргу\~ [PERSON] \~задоволено. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 жовтня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року скасовано. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до Державного підприємства «СЕТАМ», Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, [PERSON] , за участю третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними та скасування результатів електронних торгів відмовлено. Верховний Суд, скасовуючи наведені вище рішення суду першої та апеляційної інстанції, прийшов до висновку, що суди не врахували те, що дії виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Позивач в обґрунтування позовних вимог про визнання електронних торгів недійсними посилався на те, що він оскаржив ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 21 листопада 2016 року у справі № 461/6164/16-ц про визнання за ним 1/2 ідеальної частки квартири [ADDRESS] . Таким чином, може мати місце ситуація, за якою на електронних торгах був проданий товар, якого на момент продажу фактично не існувало; протокол торгів сформовано організатором торгів 03 травня 2017 року об 11:00 год, тобто за 7 годин до завершення торгів; до торгів було допущено лише одного учасника [PERSON] , який запропонував ціну, фактично в два рази нижчу від ринкової вартості майна, що реалізовувалося; через відсутність фотографій квартири потенційні покупці мали обґрунтовані сумніви щодо стану нерухомого майна та його ліквідності, і саме через це не приймали участі в торгах; інформаційне повідомлення про проведення електронних торгів не відповідає вимогам пунктів 3, 5 та 8 розділу ІІІ Порядку реалізації арештованого майна. Задовольняючи позовні вимоги суди виходили з того, що кредитор не пред`являв позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на нього; боржнику не було запропоновано продати свою частку, ні іншому співвласнику, ні третім особам; іншому співвласнику не було запропоновано придбати частку боржника у спільній сумісній власності; судом не розглядався позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на нього; допущені порушення норм закону, які пов`язані з неналежним складанням процесуальних документів, у тому числі щодо оцінки майна, самим проведенням експертної оцінки майна, ненаданням експерту відповідних вихідних даних та не забезпечення для експерта можливості огляду майна, призвели до суттєвого зниження його первинної вартості. Отже, суди дійшли помилкового висновку, що зазначені позивачем обставини є підставою для визнання недійсним правочину, а саме електронних торгів від 30 травня 2017 року. Вимоги про визнання недійсним протоколу проведення електронних\~торгів та визнання недійсним результатів електронних торгів від 30 травня 2017\~року та відновлення становища, яке існувало до порушення прав не є ефективним способом захисту порушеного права, оскільки відновлення прав позивача охоплюється заявленою позивачем вимогою про визнання недійсними електронних торгів. Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, обставинам на які посилається позивач, обґрунтовуючи заявлену вимогу про визнання недійсними електронних торгів від 30 травня 2017 року, оформлені протоколом № 259788 з реалізації нерухомого майна, а саме ідеальної частки у квартирі [ADDRESS] , вже було надано оцінку, а тому такі обставини повторному доказуванню не підлягають. Як вбачається із наведеної вище постанови Верховного Суду, встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини не свідчать про наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а також про порушення прав і законних інтересів позивача, внаслідок проведення електронних торгів. Отже, в ході розгляду справи встановлено, що фактичні обставини справи вже неодноразово були предметом дослідження судів і у даному випадку доводи сторони яка звернулась до суду стосуються оцінки цих обставин у сукупності з положеннями чинного законодавства. Зокрема, позивач вказує на те, що ним враховано доводи наведені судом касаційної інстанції щодо обрання належного способу захисту його прав та відображено відповідні підстави у позовній заяві. Разом з тим, суд вважає, що наявності підстав для визнання електронних торгів недійсними в ході провадження не доведено та не встановлено, а тому у задоволенні вимог про визнання електронних торгів недійсними слід відмовити. До такого рішення суд приходить виходячи з того, що детальний аналіз позовної заяви, а також отримані пояснення від представника позивача у процесі судового провадження не містять посилання на норму чинного законодавства, яка дає вказівку на те, що підстави наведені у позові є належними та достатніми для задоволення наведеної вимоги. Більше того, в ході розгляду справи не встановлено даних про те, що мало місце порушення саме процедури проведення відповідних електронних торгів, яке може бути належною підставою для визнання цих торгів недійсними, а також не встановлено порушень які могли б вплинути на результати таких торгів. У цьому контексті цілком релевантною до даної справи є позиція наведена судом касаційної інстанції про те, що дії виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Отже, суд погоджується з доводами сторони відповідача про те, що окремі порушення допущені виконавцем не можуть бути безумовною підставою для задоволення вказаної вимоги. Крім того, неналежними суд вважає і доводи представника позивача та третьої особи які стосуються оцінки факту виконання грошового зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] . За переконанням суду, такі доводи не свідчать про наявність підстав для визнання торгів недійсними, тим більше коли до виконання зобов`язання залучалася [PERSON] , яка не є стороною правочину. Варто відзначити, що посилаючись на неналежне виконання обов`язків державним виконавцем, позивач та третя особа залишають поза увагою той факт, що виконання грошового зобов`язання, яке у подальшому призвело до реалізації спірного майна тривало досить довгий період часу. Сторони були обізнані у наявності обставин які передували проведенню електронних торгів, а даних про те, що боржник або інші зацікавлені особи ініціювали перед державним виконавцем питання погашення заборгованості без проведення оспорюваних торгів ні позивач, ні третя особа не наводять. Фактично доводи позивача та третьої особи зводяться до того, що, на їх думку, державний виконавець повинен був діяти у інший спосіб, а саме не вчиняти дій наслідком яких стало проведення електронних торгів. Разом з тим, неможливо не відзначити, що саме грошове зобов`язання та правочин мали місце 03.04.2014, тобто майже десять років назад, а оспорювані торги проводились у 2017 році. Що стосується позовної вимоги про витребування з володіння [PERSON] на користь [PERSON] ідеальної частки у квартирі [ADDRESS] , суд виходить з нижченаведених доводів та мотивів. Відповідно до\~статті 387 ЦК України,\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з частиною першою\~статті 388 ЦК України,\~якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині другій\~статті 388 ЦК України\~передбачено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення (частини перша, п`ята\~статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»). Звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. В першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник (частина перша\~статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до частини першої\~статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»\~реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій\~статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18), зроблено висновок про те, що\~частина друга\~статті 388 ЦК України\~захищає права добросовісного набувача, який придбав майно, примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Тобто, на підставі частини другої\~статті 388 ЦК України\~майно не можна витребувати від добросовісного набувача тоді, коли воно було примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) наголошено на тому, що метою реалізації майна на прилюдних торгах є продаж майна за найвищою ціною внаслідок конкуренції покупців; для успішної конкуренції покупців потрібно, щоб добросовісні покупці були впевнені в тому, що в разі перемоги на прилюдних торгах вони отримають майно вільним від обтяжень і вимог інших осіб. У постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (провадження № 12-10гс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть. Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що суттєво як для застосування положень статей\~387,\~388 ЦК України, так і положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, не можуть вважатися такими, що відповідають вимозі законності втручання у право мирного володіння майном. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що прийняття рішення, за наслідком якого добросовісний набувач всупереч приписам\~статті 388 ЦК України\~втрачає такий статус, а відтак втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятним та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Адже не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку з порушеннями інших осіб (продавця чи осіб, які його представляють у силу вимог закону), допущеними в межах процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном, крім випадків передбачених у\~статті 388 ЦК України. Тому в разі якщо право власності належало не боржнику, а іншій особі, це не може бути протиставлене покупцю (навіть якщо майно вибуло з володіння такої особи поза її волею), але лише за умови добросовісності покупця. 30 травня 2017 на електронних торгах реалізовано ідеальної частки у квартирі [ADDRESS] . Така частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, що може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна. Переможцем торгів став [PERSON] Учасник торгів у будь-який спосіб не може впливати ані на визначення стартової ціни предмета продажу, ані на результати продажу, окрім пропозиції найвищої ціни у торгах, у результаті чого він стає переможцем відповідних торгів. Тобто природа торгів виключає будь-який вплив покупця на перебіг процедури продажу. Недобросовісним набувач може бути в торгах лише, якщо він вчинив правопорушення, яке підтверджено відповідним судовим рішенням. [PERSON] у позовній заяві не посилався та не довів існування будь-яких обставин на підтвердження недобросовісності\~ [PERSON] , який придбав квартиру на торгах у порядку, встановленому для виконання судових рішень, як особа, яка запропонувала найвищу ціну за лот. Зокрема, позивач не надав до суду доказів того, що [PERSON] знав чи міг знати про порушення порядку реалізації майна або знав чи міг знати про набуття майна всупереч закону. До того ж права такого набувача захищені частиною другою\~статті 388 ЦК України, яка гарантує, що\~майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Таким чином, суд приходить до висновку, що майно, а саме ідеальної частки у квартирі [ADDRESS] , не може бути витребуване у [PERSON] на підставі частини другої\~статті 388 ЦК України. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року). Крім того, суд враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Статтю 6 параграфу 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Отже, рішення судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи. Отже, вирішуючи спір, дослідивши та надавши оцінку поданим учасниками справи доказам, врахувавши наведені вище норми матеріального права, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності, слід зазначити наступне. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Саме така позиція знаходить своє відображення у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц,\~від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц,\~від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц. Згідно з положеннями\~ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, у тому числі судовий збір, не відшкодовується позивачеві.

Outcome: dismissed