Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Позивач \~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ТОВ «\~Краснолиманське,\~третя особа\~ГУ ПФУ\~в Донецькій\~області про відшкодування моральної шкоди . В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем по справі ТОВ « Краснолиманське» перебував у трудових відносинах з 28.02.2018 р. по 03.02.2020 р.. Наказом № 33 к від 03.02.2020 р. був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Під час роботи в шахті він отримав професійне захворювання, що підтверджено актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 08.10.2020 року та в якому зазначений діагноз професійного захворювання : хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії ремісії з помірним статико-динамічними порушеннями , м`язово-тонічним та больовим синдромами (М54.1); хронічни бронхіт 11 ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз ЛН 1-11 ст; хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість 11 ст., зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] (Н90.3); ІХС: атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 11 ст., 2 стпінь, СН1 ст. ризик 3 ( а.с. 16). Довідкою МСЕК серії 12 ААА 092026 від 1012.2020 року йому вперше та безстроково встановлена 3 група інвалідності від професійного захворювання та встановлена втрата професійної працездатності за сукупністю отриманих професійних захворювань у розмірі 65% , з 07.12.2020 р безстроково. Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює в 1000000 грн . Позивач просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням 1000000 грн. Представник відповідача ТОВ « Краснолиманське» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач буз ознайомлений з умовами праці, які відносяться до шкідливих та свідомо працював в таких умовах. Вважає, що позивачем також не надано жодного доказу на підтвердження спричинення йому моральної шкоди, а також відсутні докази протиправних дій відповідача. Зазначив, що суд при вирішенні справ даної категорії має виходить із засад розумності та справедливості. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог ( а.с. 99-102). Представник третьої особи ГУ ПФУ в Донецькій області надав пояснення, в яких зазначив, що документи, на які посилається позивач, а саме довідку МСЕК, акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання є документами, що підтверджують тільки факт професійного захворювання та встановлення стійкої втрати працездатності та не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди. ( а.с.88-89). Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явились, просив справу слухати без їх участі ( а.с.3,25). Представник відповідача ТОВ « Краснолиманське» в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника ( а.с. 102). Представник третьої особи ГУ ПФУ в Донецькій області в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином ( а.с. 118-122). Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ТОВ « Краснолиманське» з 28.02.2018 р. по 03.02.2020 р., де працював в якості гірника очисною забою 5 розряду з повним робочим днем в шахті ( а.с. 13). Наказом № 33 к від 03.02.2020 р. був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. ( а.с.13). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09.10.2020 року за формою П-4 позивач отримав хронічне захворювання : хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії ремісії з помірним статико-динамічними порушеннями , м`язово-тонічним та больовим синдромами (М54.1); хронічни бронхіт 11 ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз ЛН 1-11 ст; хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість 11 ст., зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] (Н90.3); ІХС: атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 11 ст., 2 ступінь, СН1 ст. ризик 3 ( а.с. 15-16). Висновком МСЕК серії 12 ААА 092026 від 1012.2020 року позивачу вперше та безстроково встановлена 3 група інвалідності від професійного захворювання та встановлена втрата професійної працездатності за сукупністю отриманих професійних захворювань у розмірі 65% , з 07.12.2020 р безстроково . ( а.с. 14, 39-40). Як вбачається з матеріалів справи позивач неодноразово лікувався в медичних установах з приводу професійного захворювання ( а. с. 41-46,52-72 ). Згідно зі\~ст. 3 Конституцією України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до\~ст. 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ст. 237-1КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У відповідності до\~ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Згідно з ч.1\~ст.1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України» Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п. 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з пунктом 4.1.\~Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004\~моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Виходячи з\~викладеного,\~надавши належної\~оцінки представленим\~у справі\~доказам,\~у їх\~сукупності;\~встановивши тяжкість\~ушкодження здоров`я,\~пов`язаного\~з виконанням\~позивачем трудових\~обов`язків\~в шкідливих\~умовах праці\~на підприємстві,\~у зв`язку\~з чим\~довідкою МСЕКсерії 12 ААА 092026 від 10.12.2020 року при первинному огляді [PERSON] встановлено третя група інвалідності та за сукупністю 65 % втрати працездатності, з 07.12.2020 р. безстроково ;приймаючи до уваги стан здоров`я позивача, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у повсякденному житті, необхідність\~реабілітації, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань; виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 110000,00 грн., яка спричинена втратою здоров`я, отриманням професійного захворювання під час перебування у трудових стосунках з відповідачем. Доводи представника відповідач, викладені у відзиві щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вказане спростовується матеріалами справи: факт заподіяння такої шкоди, у зв`язку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та випискою із історії хвороби, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль, актом розслідування причин профзахворювання. Отже, матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачеві в результаті ушкодження здоров`я, моральної шкоди й без висновку медичних органів ( МСЕК). Відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, завданої внаслідок профзахворювання, входять моральні страждання працівника , втрата нормальних життєвих зав`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Нормами законодавства не встановлена наявність вини підприємства як обов`язкової складовою для стягнення на користь працівника моральної шкоди в разі встановлення останньому профзахворювання. Суд, при цьому зауважує, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2\~ст. 153 КЗпП України\~та\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Верховний Суд в постанові від 30.06.2021 по справі № 180/505/20 зазначив, що з 23.05.2020 стягнута моральна шкода підлягає оподаткуванню у разі перевищення її розміру чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи , покладаються : у разі задоволення позову- на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову- на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1100 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial