Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Позивач, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 29 червня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язання\~за вказаним\~договором належним\~чином не\~виконав,\~станом на\~28\~лютого 2019\~року має\~заборгованість в\~розмірі 72\~747,97\~грн. яка складається з: 4 516,04 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 61 527, 83 грн. загальний залишок заборгованості за відсотками; 5 617,61 грн. заборгованість по пені; 1 086,49 грн. заборгованість по комісії. Зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 67 267,20 грн., яка складається з: 4 516,04 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 61 527, 83 грн. загальний залишок заборгованості за відсотками; 136,84 грн. заборгованість по пені; 1 086,49 грн. заборгованість по комісії. 21.02.2023 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником відповідача адвокатом Дупаком В.Г. подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. До відзиву на позовну заяву долучив заяву про застосування позовної давності по справі № 569/19125/22. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просить їх задоволити. Представник відповідача адвокат Дупак В.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, просить суд у їх задоволенні відмовити за безпідставністю та застосувавши до позовних вимог строк позовної давності. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено що 29 червня 2007 року між [PERSON] та АТ «КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого [PERSON] було відкрито кредитний ліміт в розмірі 5\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Укладення вказаного кредитного договору відбулося шляхом підписання Анкети - заяви № б/н від 29.06.2007 року. Твердження представника відповідача стосовно спливу строків позовної давності є обґрунтованим з наступних підстав. Позивачем не надано належних доказів того, що заява позичальника на отримання кредиту містить домовленість сторін щодо збільшення строку позовної давності. Так, у постановах Верховного Суду України від 11 лютого, 11 березня, 10 червня, 1 липня та 4 листопада 2015 року (справи № 6-240цс14, 6-16цс14, 6-698цс15, 6-757цс15, 6-1926цс15) викладено правовий висновок в якому зазначено, що: «Виходячи з положень ст.ст.\~207,\~256,\~257,\~259,\~267 ЦК України, умови надання споживчого кредиту фізичним особам, якими установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо вони не містять підпису позичальника; суд не встановив належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву, а також те, що вони містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви, або в подальшому не змінювались, зокрема в частині збільшення строку позовної давності. Крім того, заява позичальника має містити домовленість сторін щодо збільшення строку позовної давності. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором». Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). У даному випадку, в ході розгляду даної справи, судом встановлено, що початок спливу строків позовної давності пов`язано з датою останнього погашення кредиту зазначеного в виписці за договором № б/н за період 29.06.2007 року - 16.11.2022 року, долученої до позовної заяви АТ «Приватбанк», згідно якої останнє погашення заборгованості [PERSON] здійснив 25.12.2009 року в розмірі 450 (чотириста п`ятдесят) грн., а загальний строк позовної давності сплинув 25 грудня 2012 року оскільки, саме з цією датою пов`язано відлік строків, впродовж яких у кредитора існує право на звернення до суду. Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку шляхом направлення вимоги позичальнику або ж у судовому порядку. Таким чином, в разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, має обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (Постанова ВСУ №6-61цс14). Оскільки, Анкета-заява позичальника не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту, за таких обставин, суд вважає, що моментом початку перебігу позовної давності за вказаним кредитним договором є момент коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, тобто перебіг позовної давності почався з моменту останнього платежу по кредиту. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові КЦС ВС від 15.01.2021 року № 494/366/19 (61-2084св20): Отже, щодо наявних правовідносин, має бути застосовано трирічний строк позовної давності, встановлений\~ст. 257 ЦК України. Крім того, до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік згідно зі\~ст. 258 ЦК України, який обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається за правилами\~ст. 253 ЦК України\~- з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, та нараховується за кожен день у межах позовної давності за основною вимогою. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~передбачено також спеціальна позовна давність в один рік, яка застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 4\~ст. 267 ЦК України\~регламентовано, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за наявності про це заяви відповідача, яку, у даному випадку, містять матеріали справи. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Згідно зі\~ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Оскільки під час ухвалення даного рішення судом було встановлено пропущення строків позовної давності щодо тіла кредиту, а також - щодо пені та штрафу, що вбачається з вищевикладеного, а позивачем не доведено переривання строків давності або поважної причини пропуску строку позовної давності, тому суд дійшов висновку, що пропущення позивачем строку звернення до суду щодо стягнення заборгованості з відповідача у строк, більш, ніж передбачений\~ст. 257 ЦК України, - є підставою для відмови у задоволенні вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed