Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути на свою користь з відповідача пеню за несплату аліментів у розмірі - 47 263,65 грн, інфляційних втрат за несплату аліментів, та судовий збір. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що 07.08.2020 року Овруцьким районним судом Житомирської обл. видано судовий наказ 286/2072/20 про сятнення з [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.07.2020 року і до [INFO] до досягнення [PERSON] повноліття. 26.10.2020 року Овруцьким районним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерсва юстиції (м.Хмельницький) відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про примусове виконання вищевказаного судового наказу. [PERSON] у період з 26.10.2020 року до 31.03.2023 року перебував у трудових відносинах з ТОВ "Комплекс Агромарс" та ТОВ "ПРАЙМ ТРАКС", але щомісяця сплачував на її користь аліменти у розмірі меншому ніж вимагається судовим наказом. У результаті систематичної недоплати аліментів, починаючи з 14.07.2020 року по 31.03.2023 року у відповідача виникла заборгованість сукупний розмір якої складає 47 236,65 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.06.2023 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 21-22). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.06.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 24). 07.08.2023 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що з позовними вимогами він не згоден у зв`язку з тим, що розрахунок пені та інфляційні втрати зроблені невірно. Вважає, що загальна сума інфляційних втрат за період з липня 2020 року по березень (не включно) 2023 року склала 9 808,36 грн. Загальну суму пені вважає вірною - 31 846,33 грн. Просить суд зменшити суму пені та інфляційні втрати, оскільки у нього є квитанції про самостійне перерахування позивачу сум на утримання дитини в рахунок аліментів, однак позивач ці суми не врахувала, всього з 2020 року по 2023 року ним було витрачено на утримання дитини 53 922,00 грн (а.с. 31-36). 24.08.2023 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій вказує, що як зазначає відповідач, він витрачав кошти, які на його думку мають бути зараховані як аліменти, однак він не вказує для кого придбавались продукти харчування, іграшки та інше, з ким ходив відповідач у розважальні заклади (а.с. 68-70). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 27.09.2023 року витребувано докази у справі (а.с. 76). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав, вказаних в ньому. Зазначив, що відповідач надав у виконавчу службу довідку тільки про одне місце роботи, з інших місць працевлаштування інформацію не надав, у зв`язку з чим аліменти нараховувались у меншому розмірі. Також має сплатити позивачу пеню і інфляційні втрати до погашення заборгованості, тобто по липень 2023. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав, що намагався отримати довідку з іншого місця роботи, але підприємство розпалось і видати довідку не можуть, адлменти він сплачував щомісячно, заборгованості не могло виникнути, вважає суми в позові завищеними, він крім сплати аліментів додатково допомогав дитині. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, відповідача, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно зі ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серїі [NUMBER] від 01.06.2017 року (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.08.2023 року [PERSON] змінила прізвище на " [PERSON] ". 07.08.2020 року Овруцьким районним судом Житомирської обл. видано судовий наказ 286/2072/20 про стягнення з [PERSON] на користь позивача на утримання дитини [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.07.2020 року і до 10.05.2035 року до досягнення [PERSON] повноліття (ас. 12). 26.10.2020 року Овруцьким районним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про примусове виконання вказаного вище судового наказу (а.с. 13). 24.04.2023 року Овруцьким районним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) надано розрахунок заборгованості [PERSON] з липня 2020 по березень 2023 року у розмірі 47 236,65 грн (а.с. 14-15). Згідно розрахунку заборгованості у ВП [NUMBER] (а.с.90-91) загальна сума заборгованості станом на 27.06.2023 року становила 27 103,78 грн, станом на 30.09.2023 року заборгованість відсутня. Зазначено, що 07.07.2023 року на депозитний рахунок відділу надійшли кошти у розмірі 28 900,00 грн, які були перераховані на користь стягувача - [PERSON] . Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-другою статті 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до роз`яснень, наведених в пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15 травня 2006 року № 3, передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не було належними і допустимими доказами доведено факт того, що йому не було відомо про існування судових рішень про стягнення з нього на користь позивача аліментів на її утримання та на малолітню дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, аліменти сплачував не в повному обсязі, доказів того, що існуюча заборгованість виникла з незалежних від нього причин суду не надав. Отже, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що заборгованість з аліментів виникла з вини відповідача, у зв`язку з чим позивач набула права на стягнення неустойки (пені). Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічний правовий висновок міститься також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі Справа № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи, що позивач з позовом звернулась червні 2023 року, відповідно до розрахунку головного державного виконавця М.Ковальчук Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) розмір заборгованості станом на 27.06.2023 року становив 27 103,78 грн, суд визначає розмір пені в сумі 27 103,78 грн, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 196 СК України, якою встановлено, що розмір неустойки (пені) не повинен перевищувати 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. Грошове зобов`язання є цивільним правовідношенням, в якому праву вимоги кредитора кореспондує юридичний обов`язок боржника здійснити відповідний платіж, тобто вчинити дію, що полягає у передачі грошей. З огляду на викладене суд доходить переконання, що вимоги частини 2 статті 625 ЦК України поширюються на вищезазначені спірні правовідносини, а відтак позивач має законні підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних. Оскільки відповідач як боржник не виконав покладене на нього зобов`язання за рішенням суду по сплаті аліментів на користь позивача, суд вважає необхідним також стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] інфляційні втрати за прострочення сплати аліментівза період з 01 липня 2020 року по 01 липня 2023 року у розмірі 15 932,28 грн. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів у спростування доказів і доводів позивача, зазначених у позовній заяві. У зв`язку з вищевикладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх часткового задоволення. Також згідно вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1 073,60 грн, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial