Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

01.12.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , третьою особою зазначено Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, і просить суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем, який було зареєстровано 11.09.2014 року. Під час шлюбу у позивача та відповідача народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, сімейні стосунки сторін не склалися, тому 11.03.2019 року шлюб між ними було розірвано у судовому порядку на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова. Позивач вказує, що відповідач не хотів мати дитину. Дізнавшись про її вагітність, він наполягав на аборті, проте, отримавши відмову, вирішив тільки спостерігати, зайняв позицію сторонньої людини. Всі витрати з підготовки до пологів та подальше матеріальне забезпечення дитини і матері взяли на себе батьки позивачки. Після народження дитини почали виникати ще більші конфлікти та сварки у сім`ї, відповідач поводив себе відсторонено по відношенню до дружини та сина, був абсолютно байдужим, не виявляв турботи та не піклувався про дитину. Після розірвання шлюбу і на теперішній час дитина [PERSON] проживає разом з позивачем та знаходиться на повному утриманні матері та її батьків. З моменту припинення сімейних стосунків, відповідач не бере жодної участі у вихованні, розвитку, оздоровленні та лікуванні дитини, не переймається духовним та культурним розвитком сина. На думку позивача, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими правами та обов`язками, самоусунувся від них, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. У зв`язку з викладеним [PERSON] вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. 03.12.2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та встановлення місця проживання малолітньої дитини - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.12.2019 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав. Призначено підготовче засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.09.2020 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті, за клопотанням представника позивача викликані свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 08.09.2020 року відповідач за первісним позовом [PERSON] надав суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. При цьому відповідач зазначив, що з позивачем [PERSON] він познайомився в соціальній мережі 02.08.2011 року, в той час він був у себе вдома в Йорданії для підтвердження диплома загального лікаря (після 6-ого курсу), повернувся до України з листопада 2011 року для проходження клінічної ординатури за фахом нейрохірургії. Після цього позивач та відповідач почали зустрічатися і проводити час разом. У серпні 2014 відповідач разом з позивачем полетіли в Йорданію , щоб відсвяткувати весілля. Відповідач зазначає, що вони з позивачем уклали шлюб на добровільних засадах любові та поваги один до одного. За час шлюбу у них народився син, якого відповідач дуже любить і постійно прагне брати участь в його житті та допомагати усіма доступними засобами. Як вказує відповідач, протягом всього часу його відсутності в країні, він постійно підтримував зв`язок з позивачем та сином через «Fасеbоок» шляхом відео та аудіо дзвінків, листування, постійно цікавився справами та станом здоров`я сина, у відповідь позивач надсилала йому світлини та відео з сином. Останній відео-дзвінок відбувся, коли синові виповнилося 3 роки, тоді [PERSON] говорила, що їй потрібні гроші, оскільки скоро буде захист дисертації. Разом з тим, відповідач зазначає, що через пандемію і спалах COVID-19 та запровадження карантину було скасовано авіасполучення між країнами, тому відповідач не мав можливості раніше повернутися до України. Під час розірвання шлюбу у суді та стягнення аліментів позивач свідомо приховала відсутність відповідача в Україні. Також до відзиву 10.09.2020 року відповідачем додано клопотання про поновлення процесуальних строків (т.2 а.с.5-6) В судовому засіданні 10.09.2020 року судом поновлені процесуальні строки і прийнято до розгляду відзив. 10.09.2020 року відповідачем також подано зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у вільному спілкуванні з дитиною, її вихованні та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від нього. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.09.2020 року клопотання [PERSON] задоволено та поновлено строк для подання зустрічного позову, прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у вільному спілкуванні з дитиною, її вихованні та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від нього - до спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічні позовні вимоги полягають в тому, що [PERSON] просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] . Визначити такі способи участі позивача у спілкуванні з сином: перші шість місяців після набрання судовим рішення законної сили у формі зустрічей у присутності матері [PERSON] : кожної середи з 11:00 до 19:00 з урахуванням розпорядку дня дитини, стану здоров`я з можливістю відвідувати культурно-розважальні заклади; кожної суботи з 11:00 до 19:00 з урахуванням розпорядку дня дитини, стану здоров`я з можливістю відвідувати культурно-розважальні заклади; у подальшому: систематичні побачення батька з дитиною без участі матері та без обмеження місць прогулянок, у такі дні щотижня: кожної середи з 11:00 до 19:00 за умови дотримання режиму дня та харчування дитини з можливістю відвідувати культурно-розважальні заклади; з 11:00 суботи до 18:00 неділі з ночівлею за місцем проживання/перебування батька, за умови дотримання режиму дня та харчування дитини з можливістю відвідувати культурно-розважальні заклади; право забирати сина з дому/дошкільного закладу/школи/позашкільних занять/закладів охорони здоров`я та відвозити сина до школи/позашкільних занять/закладів охорони здоров`я/додому особисто у будь-який день тижня; надати батькам право змінювати порядок та час спілкування з дитиною за їх взаємною згодою. Встановити необмежене спілкування [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] , особисто засобами зв`язку: телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; спільний відпочинок [PERSON] з батьком 14 днів на рік (у тому числі і за кордоном) без супроводу матері; спільне проведення половини зимових, весняних, осінніх та зимових канікул дитини разом з батьком за місцем проживання/перебування батька з можливістю виїзду за межі міста Харкова без супроводу матері та її попередньої згоди; право спільного проведення родинних свят батька (днів народження батька та його близьких родичів (бабусі, дідуся тощо, інших родинних свят) без супроводу матері та її попередньої згоди; у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення з сином, то такий день син проводить з батьком; або святковий день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такий день син проводить з батьком за узгодженням сторін, інформувати [PERSON] про будь-які можливі зміни місця проживання/перебування дитини (до настання таких змін), стану його здоров`я, розкладу занять тощо. Також наприкінці розгляду справи прийняті судом уточнення до позовних вимог, які обґрунтовані тривалістю в Україні військового стану і подані 06.09.2023 року, а саме: перші шість місяців після набрання судовим рішення законної сили [PERSON] забирає дитину для зустрічей біля будинку, де проживає [PERSON] , [INFO] , та повертає сина після зустрічей його матері, [PERSON] біля будинку, де проживає його син. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] посилається на те, що з 11.09.2014 року він та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 11.03.2019 року було розірвано заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова. В шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який наразі проживає разом з матір`ю. Між тим 01.11.2017 року сторони домовилися про те, що відповідач їде до Йорданії в пошуках роботи, і після того, як він захистить диплом, отриманий в Україні, і знайде роботу в Йорданії, позивач разом з сином прилетять до Йорданії, щоб продовжити жити як сім`я. У свою чергу, 07.11.2017 року відповідач прилетів до Йорданії і продовжив спілкуватися в соцмережах з [PERSON] : постійно цікавився, як у них справи, як справи та здоров`я сина, у відповідь [PERSON] надсилала світлини та відео з сином. Наприкінці грудня 2018 року - на початку січня 2019 року сестра відповідача [PERSON] тяжко захворіла, після чого було прийнято рішення розпочати курс хіміотерапії, гормональних та симптоматичних препаратів. Через декілька місяців неефективного лікування було прийнято рішення про оперативне втручання, і 11.05.2019 року його сестра була прооперована, після виписки тривалий час спостерігалась у лікаря, проходила різні види лікування і фізіотерапії. Вказана обставина - одна з причин, через яку відповідач не міг повернутися до України, але продовжував спілкуватися з [PERSON] і цікавитись справами, здоров`ям та розвитком свого сина. У листопаді 2019 року, коли стан сестри став краще, а відповідач так і не зміг влаштуватись на роботу в Йорданії, він запланував повернутися до України і бути поруч зі своїм сином, безпосередньо брати участь в його вихованні. Однак через пандемію коронавірусу та запровадження карантину були скасовані всі авіасполучення між країнами, тому відповідач не міг раніше повернутися в Україну. Після того, як було відновлено авіасполучення, відповідач купив квиток на 01.07.2020 року, однак рейс перенесли на 04.07.2020 року. [PERSON] знала, що він перебував за межами України, однак лише з сайту судової влади відповідач дізнався, що [PERSON] 25.10.2018 року одночасно подала позови про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та про зняття його з реєстрації в квартирі, а також дізнався про те, що в суді перебуває позов про позбавлення відповідача батьківських прав. Так, 11.07.2020 року він поїхав за місцем проживання [PERSON] , щоб побачити свого сина, але їх не було вдома. Пізніше він ще раз поїхав до [PERSON] , щоб побачити сина, але вона відмовилася відчиняти двері і дати можливість побачитися з дитиною. Після приїзду наряду поліції відповідач написав заяву про те, що [PERSON] не дає спілкуватися з сином, на що була дана відповідь та рекомендовано звернутися до суду. Він багато разів телефонував, писав СМС, направляв лист поштою до [PERSON] з проханням побачити та поспілкуватися з сином, однак жодної відповіді не отримав. [PERSON] і надалі чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, ігнорує спільне обговорення його виховання, стану здоров`я, оздоровлення та відпочинку. Отже, його право на спілкування з рідною дитиною та право на участь у її вихованні є порушеним. У зв`язку з викладеним [PERSON] вимушений звернутися до суду з вказаним зустрічним позовом. 16.10.2020 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяви про виклик свідків позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] - задоволено. Викликано в судове засідання свідків [PERSON] , [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , також задоволено клопотання про допит в якості свідка позивача [PERSON] . Також у судовому засіданні 16.10.2020 року ухвалено провести розгляд справи без допиту раніше викликаного свідка [PERSON] , нотаріально посвідчену заяву від [PERSON] долучено до матеріалів справи в якості письмового доказу (т.2, а.с. 44), в залученні пояснень в якості свідка [PERSON] (т.2, а.с. 45-46) - відмовлено. 24.11.2020 року на адресу суду від позивача за первісним позовом [PERSON] надійшла відповідь на відзив та заперечення на зустрічний позов, в яких позивач просить задовольнити її первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на повну необґрунтованість та хибність доводів відповідача в його заявах по суті справи. В обґрунтування своєї позиції позивач надала додаткові докази та скріншоти із соціальних мереж (т.1 а.с.103-250), які залучені судом до матеріалів справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.01.2021 року заяву позивача [PERSON] про виклик свідка - задоволено. Викликано в судове засідання свідка: [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] . 17.12.2021 року на адресу суду від позивача за первісним позовом [PERSON] надійшли додаткові пояснення. У судовому засіданні 21.03.2023 року, ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про виклик в якості свідка дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених ст.ст. 90, 92 ЦПК України. 29.09.2023 року представником позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] подані додаткові пояснення щодо поданої заяви про уточнення позовних вимог по зустрічному позову [PERSON] . В судовому засіданні 20.11.2023 року ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду заяву від 25.08.2023 року про уточнення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у вільному спілкуванні з дитиною, її вихованні та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від нього. 04.12.2023 року від позивача за первісним позовом [PERSON] надійшло письмове клопотання про долучення доказів і обґрунтування та заперечення по зустрічному позову, які залучені судом до матеріалів справи в судовому засіданні 05.12.2023 року. Під час розгляду справи позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник адвокат Заруцький Р.М. надали вступне слово, позовні вимоги за первісним позовом підтримали, посилаючись на викладені в ньому, а також в багаточисельних поясненнях, обставини, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Допитана у якості свідка за її клопотанням та з її згоди позивач за первісним позовом [PERSON] повідомила суду, що відповідач дитину не бажав, позивач працювала на 2-х роботах, була дільничним терапевтом до лікарняного, всі ультразвукові обстеження робила за свій рахунок, за свої гроші готувалась до пологів. Відповідач не бажав її забирати з пологового будинку, оскільки у нього не було грошей розрахуватись з лікарем. І до народження дитини [PERSON] проживав за рахунок позивача, влаштовував банкети. Після народження дитини його дратувало, що дитини плаче, він влаштовував сварки, однак вночі до дитини не вставав. Відповідач нікуди не ходив, грав на комп`ютері, але не бажав з дитиною гуляти, палив біля нього цигарки, саджав дитину на край балкону, а коли гуляв - примушував дитину багато ходити, хоча знав, що є медичні проблеми. Також відповідач забирав у позивача всі гроші, що сплачувала держава на дитину, купував найдешевші памперси, приносив вживані речі дитині, медикаменти та іграшки не купував, не бажав покупати їжу для родини, крадькома покупав собі піцу. До року і 7 місяців у дитини не було взуття. Відповідач не дозволяв купувати одяг. На найманій квартирі сторони проживали з квітня 2014 року по вересень 2017 року, за квартиру сплачували батьки позивача. Коли потрібно було відповідачу - позивач поїхала з ним до Києва. Батько відповідача сплачував лише за навчання відповідача, інших грошей його батьки не надсилали. Навіть для відвідування Йорданії відповідач взяв в борг у матері позивача 500 доларів США. Під час перебування в Йорданії сину сторін зробили обрізання без анестезії та в подальшому позивач тривалий час лікувала у дитини запалення. Після того як відповідач поїхав до Йорданії і залишив дитину на тривалий час, не надсилав допомоги та посилок, не сплачував аліменти, фото і відео з сином просив надіслати для родичів, а потім повернувся і бажає спілкуватись з дитиною, позивач його свідомо не пускала до дитини, оскільки син сприймає відповідача як погрозу, через те, що останній влаштовував сварки, приходив та вибивав вікна. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник надавали вступне слово, зустрічний позов підтримали, посилаючись на викладені у ньому обставини, просили його задовольнити, у задоволенні первісного позову - відмовити. Відповідач зазначив, що востаннє бачив сина, коли йому було менше 3 років, він виїхав до Йорданії, але цікавився життям сина, що підтверджується перепискою, однак в подальшому [PERSON] його номер заблокувала і він не міг дізнатись нічого про сина. Не знав він і про розірвання шлюбу, стягнення аліментів і зняття з реєстрації в квартирі, однак відповідач з цими рішеннями погодився і їх не оскаржував, шукав роботу, коли повернувся до України, на теперішній час працює лікарем. Здоров`ям сина він цікавився через медичний сайт, до якого має доступ як лікар, оскільки позивач взагалі не допускала його до дитини та будь-якої інформації не надавала. Також коли відповідач намагався побачитись з дитиною, позивач заперечувала, сварилась і кожного разу викликалась поліція, тому відповідач має намір спілкуватись з дитиною вже на виконання рішення суду, спочатку в присутності матері, потім за обставинами, але у зручний для дитині час і з урахуванням її інтересів та безпеки по мірі налагодження стосунків. Представник третьої особи за первісним та зустрічним позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської радинадав письмові висновки за первісним та зустрічним позовом, письмові пояснення та заяву про розгляд даної цивільної справу у відсутність представника Департаменту з проханням прийняти рішення в інтересах дитини. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, допитавши свідків, дослідивши докази, надані учасниками справи, приходить до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що 11.09.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 591, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (т.1 а.с. 13). [INFO] народився [PERSON] , про що зроблений відповідний актовий запис №1431 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.07.2015 року. Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.14, т.2 а.с.13). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.03.2019 року у цивільній справі №639/5952/18 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини -задоволено. Розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 11 вересня 2014 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 591. Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача [PERSON] залишено без змін. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн. (т.1 а.с.16-20, т.2 а.с.14-18). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.04.2019 року заяву [PERSON] про виправлення описки в рішенні Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 березня 2019 року у цивільній справі №639/5952/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задоволено. Виправлено описку в усьому тексті заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 березня 2019 року у цивільній справі №639/5952/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, вказавши в ньому по-батькові дитини [PERSON] , як « [PERSON] » (т.1а.с. 21-22, т.2, а.с.19-20). 06.05.2019 року на підставі вищевказаного заочного рішення суду від 11.03.2019 року Жовтневим районним судом м. Харкова 06.05.2019 року видано виконавчий лист №639/5952/18 (а.с.28). За заявою стягувача [PERSON] державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області 16.05.2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. Також при здійсненні виконавчого провадження, державним виконавцем 28.10.2019 року винесені постанови: про встановлення тимчасовогообмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасовогообмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасовогообмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (т.1 а.с.30-33). Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам, складеним старшим державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 07.07.2020 року, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів, станом на 30.09.2019 року, складає 24 846,50 грн., жодних сплат за вказаний період боржником не здійснювалось (т.1 а.с.29). Крім того, заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.05.2019 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , 3 особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - задоволено частково. Визнано [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в кв. [ADDRESS] . У іншій частині у позові [PERSON] до [PERSON] , 3 особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовлено. Зазначене рішення набрало законної сили та ніким не оскаржувалось. Вказаним рішенням, зокрема, встановлені певні обставини, а саме, що відповідно до посвідки на постійне проживання, виданої 21.12.2016 року, відповідач зареєстрований у спірній квартирі з 11.08.2015 року. І як випливає з інформації Прикордонної служби України № 84/А-8857 від 03.07.2018 року, громадянин [PERSON] , [INFO] перетинав державний кордон України у пункті пропуску Бориспіль-D 07.11.2017 року о 17:43 на вилетів рейсом 761 Київ-Амман (т.1 а.с. 23-24). Як вбачається з довідки Реєстру територіальної громади м. Харкова від 19.06.2019 року, на підставі вищевказаного заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.05.2019 року знято з реєстрації 19.06.2019 року особу зазначену у поданому рішенні суду (т.1, а.с. 25). Відповідно до копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 20.06.2019 року позивач [PERSON] , [INFO] , та її син [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.25 зворот). З довідки Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області від 18.10.2019 року вбачається, що 08.10.2019 року до Новобаварського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області надійшла заява від гр. [PERSON] , 1986 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , в якій просить надати їй інформацію: звертався, або ні до ОВС, гр. [PERSON] , за фактом перешкоджання нею бачитись та спілкуватись з сином гр. [PERSON] , оскільки в теперішній час вона має намір звернутись до суду з приводу позбавлення батьківській прав гр. [PERSON] . За даним фактом було встановлено, що згідно даних бази «Армор», гр. [PERSON] , за даним фактом до ОВС., не звертався. В ході подальшої перевірки встановити остаточні обставини за даним фактом під час розгляду матеріалу не виявилось можливим. Фактів порушення діючого законодавства під час розгляду матеріалу встановлено не було. Про результати розгляду матеріалу та прийняте рішення заявниці було надано письмову відповідь. (т.1а.с. 26). З наданої суду довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 04.08.2020 року вбачається, що [PERSON] , громадянин Йорданії, у період з 07.11.2017 року по 04.07.2020 року перетинав пункти пропуску державного кордону України, а саме: 07.11.2017 року виїзд (761 Київ-Амман), та в`їзд на територію України 04.07.2020 року (4782 Амман-Київ) (том №2, а.с. 23). Листом Міністерства охорони здоров`я України від 17.08.2020 року щодо здійснення гр. [PERSON] професійної діяльності на території України повідомлено, що розглянувши представлені документи, та, враховуючи наявність посвідки на постійне проживання в Україні, присвоєну кваліфікацію лікаря (Харківський національний медичний університет, 2010 рік), свідоцтва про навчання в клінічній ординатурі за спеціальністю «Нейрохірургія» (Харківський національний медичний університет, 2013 рік), Міністерство охорони здоров`я не заперечує щодо обіймання гр. [PERSON] посади лікаря - нейрохірурга за умови проходження циклу спеціалізації за спеціальністю «Нейрохірургія» у закладі вищої (післядипломної) медичної освіти на умовах контракту та отримання сертифіката лікаря-спеціаліста в установленому порядку (том №3, а.с. 81). Як вбачається з довідки КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР від 08.04.2021 року за №3235 [PERSON] , 1984 р.н. впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «МПНД №3» ХМР не звертався, на обліку не перебуває (т.3, а.с. 82). Окрім того, [PERSON] , 1984 р.н. на обліку у КНП «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, що підтверджується відповідною довідкою від 08.04.2021 року за №845 (т.3, а.с. 83). Як зазначено в довідці Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області від 27.07.2020 року, до Новобаварського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області 23.07.2020 року надійшла заява від гр. [PERSON] , 1984 р.н., в якій останній просить вжити заходи до його дружини [PERSON] , яка не надає спілкуватися з його дитиною [PERSON] , [INFO] . В ході подальшої перевірки встановити остаточні обставини за даним фактом під час розгляду матеріалу було рекомендовано з даним питанням звернутися до суду та з питанням про побачення з дитиною (т.2, а.с. 24,25). Крім того [PERSON] письмово 01.09.2020 року звертався до [PERSON] з вимогою про надання йому можливості зустрічатися з його сином для спілкування та побачень (т.2, а.с. 38-39). Також відповідач надав відеозапис, який досліджений у судовому засіданні, на якому відображені події, коли [PERSON] намагався побачитись з сином за місцем його проживання, однак отримав відмову від колишньої дружини та тещі. Також відеозапис містить факт приїзду на виклик тещі екіпажу поліції (т.2, а.с.42) Зазначені обставини не заперечувались в судовому засіданні позивачем та відповідачем. Відповідач склав заяву та пояснення від 02.09.2020 року, адресовані Новобаварському ВП ГУ НП в Харківській області щодо вжиття заходів до колишньої дружини з приводу створення нею перешкод у спілкуванні з сином (т.2, а.с 40-41). В подальшому [PERSON] звернулась із заявою до начальника Новобаварського ВП ГУ НП у Харківській області 15.12.2020 року з проханням притягнути [PERSON] до адміністративної відповідальності за систематичне вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП (т.3, а.с. 20-21). Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.01.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн. (т.3 а.с. 33-34). Разом з тим, постановою Харківського апеляційного суду від 10.11.2021 року апеляційну скаргу [PERSON] - задоволено. Постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.01.2021 року - скасовано та прийнято нову постанову. Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Вказаною постановою, яка набрала законної сили, зокрема, встановлено, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні та допустимі докази відповідно до вимог статті 251 КУпАП про вчинення [PERSON] умисних діянь фізичного чи психологічного характеру, образ та погроз на адресу [PERSON] внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю [PERSON] , а сам візит [PERSON] у вечірній час до місця проживання колишньої дружини та спільного сина не підпадає під ознаки домашнього насилля відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Також, під час апеляційного перегляду справи, судом встановлено та не заперечується учасниками провадження, що між [PERSON] та [PERSON] наявний тривалий конфлікт щодо сплати аліментів та участі батька у вихованні дитини. Апеляційний суд зауважив, що наявність між колишнім подружжям тривалого конфлікту щодо виховання спільного сина та сам факт систематичного звернення, останніх до органів поліції свідчить лише про наявність такого конфлікту між колишнім подружжям та не підтверджує факту вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені діючим законодавством, а спори щодо виховання спільної дитини необхідно вирішувати в порядку цивільного судочинства. З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд прийняв доводи апеляційної скарги [PERSON] та прийшов до висновку про відсутність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 1732 КУпАП в діях [PERSON] (т.3а.с. 217-219, т.4 а.с.3-6). На підставі заяви [PERSON] до керівника Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова від 27.05.2021 року остання просить дати оцінку вказаним у заяві фактам відносно [PERSON] щодо порушення останнім українського законодавства та яка відповідальність передбачена законом України (т.3, а.с.108-110), однак відповіддю щодо розгляду звернення ЖЄО за заявою [PERSON] повідомлено, що письмові пояснення [PERSON] надавати відмовився, законодавства він не порушував (т.3, а.с.111). З розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 21.01.2021 року вбачається, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 21.01.2021 року складає 40 929,91 грн. За даний період боржником сплачено 22 505, 50 грн. (т.3 а.с.32). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 05.04.2021 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 31.03.2021 року складає 29 814,66 грн. За даний період боржником сплачено 39 014,00 грн. (т.3 а.с.71-73). Відповідачем за первісним позовом [PERSON] долучені до матеріалів справи копії квитанцій про сплату ним аліментів за листопад 2018 року, грудень 2018 року, січень 2019 року, за вересень 2021 року, за жовтень 2021 року, за листопад 2021 року, за грудень 2021 року (т.2, а.с.55-57, т.4 а.с.11-14). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 31.05.2021 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 31.05.2021 року складає 33 145,41 грн. За даний період боржником сплачено 41 469,00 грн. (т.3, а.с. 88). Разом з тим, відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця від 03.08.2021 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 12.08.2021 року відсутня (т.3, а.с.100). Постановами державного виконавця скасовані заходи примусового виконання, скасоване тимчасове обмеження боржника у праві виїзду особи з України, скасоване тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, скасоване тимчасове обмеження боржника у праві полювання, скасоване тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії щодо боржника [PERSON] у ВП [NUMBER] (т.3 а.с. 101-105), накладений на [PERSON] постановою державного виконавця від 10.07.2020 року штраф у розмірі 5 450,15 грн., сплачений боржником у повному обсязі (т.3 а.с. 106-107). З розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця вбачається, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.02.2023 року становить 10 402,50 грн. (т.4 а.с.49). В подальшому на адвокатський запит представника позивача адвоката Заруцького Р.М. Шевченківським відділом ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надана відповідь 03.10.2023 року, згідно якої заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 01.10.2023 року становить 10023,48 грн. Однак розрахунок може бути скорегований в подальшому після отримання відомостей щодо доходів боржника, оскільки 03.10.2023 року до КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника (т.4 а.с.103). У відповіді КНП «Міська дитяча поліклініка №2» ХМР від 21.10.2019 року на запит [PERSON] вказано, що згідно інформації, наданої лікарем-педіатром, з яким підписана декларація про надання первинної медичної допомоги сину Аміру, рекомендації медичних працівників щодо проведення хлопчику медичних оглядів, профілактичних щеплень та лікування нею виконується. У разі необхідності Амір відвідує поліклініку у супроводі матері. Інформація про батька хлопчика у медичних працівників відсутня(т.1, а.с. 27). Згідно відповіді КНП «Міська дитяча поліклініка №13» Харківської міської ради від 09.12.2020 року за доповідною лікаря-педіатра: дитина [PERSON] , [INFO] перебував з 24.07.2015 року по 30.08.2018 року на обліку під наглядом лікаря педіатра МДП №13. Батько з приводу здоров`я дитини до лікаря-педіатра не звертався. З 18.10.2016 року мати отримувала рецепти для забезпечення дитини безкоштовного харчування до 27.07.2017 року (т.3 а.с. 19). З відповіді КНП «Міська дитяча поліклініка №13» ХМР від 19.08.2020 року №612 вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , на обліку у закладі не перебуває, медична документація дитини відсутня (т.3, а.с. 75). Разом з тим, як вбачається з листа КНП «Міська дитяча поліклініка №2» ХМР від 27.08.2020 року, дитина [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] та перебуває під наглядом фахівців КНП «Міська дитяча поліклініка №2» ХМР з лютого 2018 року. Згідно інформації, наданої лікарем-педіатром, з яким підписана декларація про надання первинної медичної допомоги Аміру, рекомендації медичних працівників щодо проведення хлопчику медичних оглядів, профілактичних щеплень та лікування мати дитини виконує. Мати хлопчика, [PERSON] , категорично заперечує надавати будь-які відомості про дитину (т.3, а.с. 76). Окрім того, з листа КНП «Міська дитяча лікарня №5» ХМР від 15.01.2021 року вбачається, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в II неврологічному відділенні КНП «Міська дитяча лікарня №5» ХМР з 21.02.2020 року по 06.03.2020 року з діагнозом мінімальна мозкова дисфункція, синдром збудливості з дефіцитом уваги, загальне недорозвинення мовлення та з 30.11.2020 року по 07.12.2020 року з діагнозом - наслідки раннього органічного ураження ЦНС, синдром збудливості з дефіцитом уваги, загальне недорозвинення мовлення. [PERSON] були встановлені на підставі анамнезу життя дитини, скарг матері та проведеного обстеження. Для визначення подальшого розвитку дитини необхідно подальше спостереження його лікарем неврологом - дитячим (т.3 а.с. 77-79). Згідно відповіді КНП «Міська дитяча поліклініка №2» ХМР від 30.11.2023 року дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом фахівців вищевказаної установи. За інформацією, наданої лікарем-педіатром, біологічний батько дитини - [PERSON] , в період з 01.01.2021 року по теперішній час, жодним чином станом здоров`я хлопчика не цікавився, до лікарів підприємства сина не приводив (т.4 а.с.101). Відповідно до інформації з КЗ «Харківська гімназія №59» ХМР від 27.11.2023 року, біологічний батько дитини [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , [INFO] , до вказаного закладу жодного разу не звертався з моменту вступу дитини до школи, не цікавився навчанням та успіхами сина, батьківські збори не відвідував та будь-яким іншим чином не займався навчанням та вихованням дитини (т.4 а.с.102). Департаментом служб у справах дітей ХМР надано висновок від 10.03.2020 року за №178 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , було попередньо розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, що є постійно діючим консультативно-дорадчим органом виконавчого комітету Харківської міської ради, як органа опіки та піклування. За результатами розгляду, враховуючи рекомендації Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, що діє від імені органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.75-76). За інформацією Центру соціальних служб Новобаварського району м. Харкова Департаменту соціальної політики виконавчого комітету ХМР від 05.11.2020 року, в телефонному режимі, фахівці Центру зв`язалися з [PERSON] з метою узгодження дати відвідування родини за місцем проживання, складання акту оцінки потреб сім`ї/особи та проведення роботи з родиною. Під час телефонної розмови [PERSON] повідомила, що послуг Центру вона не потребує, соціальні питання родини в змозі вирішувати самостійно, всі питання щодо виховання і дитини та побачень батька з сином вирішуватимуться лише у судовому порядку. Також мати повідомила,що першочергові потреби дитини задоволені. Цю інформацію вона повторила при особистому відвідуванні Центру та зазначила, що проти безпідставної перевірки житла (т.3, а.с. 80). Як вбачається з висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР від 30.04.2021 року за №285 щодо доцільності встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , було попередньо розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, що є постійно діючим консультативно-дорадчим органом виконавчого комітету Харківської міської ради, як органа опіки та піклування. Зокрема, у висновку зазначено, що батько дитини в період з 07.11.2017 по 04.07.2020 перебував за межами України, тобто три роки батько не приймав участі у вихованні дитини, матеріально її не утримував. Дитина знаходилась на повному забезпеченні матері, яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. У зв`язку з тривалою відсутністю [PERSON] , був втрачений емоційний зв`язок між батьком та дитиною. Батько для дитини є сторонньою людиною. Батько надав до Департаменту служб інформацію, що на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває. Інформації щодо житла, в якому він мешкає, має право користування або право власності він не надав, також відсутня інформація про доходи батька дитини та його працевлаштування. За результатами розгляду, враховуючи рекомендації Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, що діє від імені органу опіки та піклування, вважає за недоцільне встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] (т.3а.с. 68-69). Сторонами по справі залучено до матеріалів цивільної справи копії скріншотів їх переписки в месенджері, при цьому сторони визнали факт, що вказана переписка між ними відбувалась під час знаходження відповідача за межами України, з переписки вбачаються багато чисельні питання батька про сина, прохання щодо фото і відео з ним (т.1, а.с. 113-311). Також долучені світлини з відображенням спільного побуту та життя сторін, в тому числі із зображенням відповідача разом із малолітнім сином під час перебування сторін у шлюбі. З нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 07.09.2020 року вбачається, що остання є бабусею позивача (позивач - донька її племінниці [PERSON] ) і вказує, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , залишився без уваги та піклування з боку батька, який залишив сім`ю. Дитину доглядали та всім забезпечували матір - [PERSON] , [PERSON] та її чоловік [PERSON] (т.2, а.с. 44). З нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 26.10.2020 року вбачається, що останній є батьком позивача за первісним позовом. В заяві вказано, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , зі свого народження, залишився без уваги та піклування зі сторони батька. Батько дитини [PERSON] під час шлюбу абсолютно не піклувався про дитину та не утримував його, а як полишив сім`ю - зовсім забув про існування дитини. Всім необхідним піклуванням дитини займається донька [PERSON] - [PERSON] та його дружина - [PERSON] (т.2, а.с. 18). У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що вона є близькою подругою позивача з 2009 року, часто до неї приїздила. [PERSON] соромилась свого зовнішнього вигляду ,у дитини не було іграшок, відповідач щипав дитину до болю, це свідкові відомо зі слів позивача. [PERSON] з дитиною їздили до Йорданії , на цьому наполягав відповідач. Відповідача свідок бачила, коли дитині було від року до двох. Після цього відповідач виїхав до Йорданії та не подавав сигналів, писав спочатку, але потім став висловлювати претензії і [PERSON] його заблокувала. Свідок [PERSON] повідомила суду, що позивач - її донька, а відповідач - колишній зять. Як зазначила свідок, донька їй скаржилась, що [PERSON] вмовляв її позбутись дитини, однак позивач народила, свідок і батько їй допомагали матеріально, все купували. Коли народилась дитина - відповідач приніс дитині вживані речі, донька також погано вдягнута була. Відповідач не працював, грав в ігри на комп`ютері, з дитиною майже не гуляв, спілкування з дитиною майже не було, примушував дитину багато ходити попри проблеми з ногами. Відповідач бив посуд, сварився. Свідок зареєструвала відповідача у її будинку. Відповідач грошей не заробляв, однак забирав державні гроші у [PERSON] , з дитячих грошей купив нагрівач та відправив його до Йорданії, примушував [PERSON] звертатись за допомогою, як малозабезпечену. До поліції з цього приводу ні [PERSON] ні свідок не звертались, оскільки боялись відповідача. Після того як відповідач виїхав до Йорданії , він подарунків або грошей не надсилав, дитиною не цікавився. А повернувся - прийшов та вимагав побачити сина, кричав. Свідок [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] є її подругою з 2005 року. Свідок зазначила, що вона з подругою спілкувалась по телефону, ходила на прогулянки, але вдома на вул. Валентинівській не була. Зі слів [PERSON] свідкові відомо, що [PERSON] не брав участі у вихованні дитини, [PERSON] скаржилась, що він відбирав гроші, витрачав їх на себе, на поїздки до Києва, їздив на захист дисертації, жив в готелі, [PERSON] також їздила на його захист дисертації. У дитини були синці, оскільки батько хлопчика щипав - такий метод виховання. Батьки [PERSON] допомагали їжею, однак [PERSON] забороняв їм робити подарунки, вимагав віддавати грошима. Батьки відповідача йому грошей не надсилали. В подальшому відповідач взагалі самоусунувся від виховання - виїхав до Йорданії і за три роки не подзвонив, не передав жодної посилки. [PERSON] не розповідала про жодні подарунки. А коли відповідач повернувся в Україну - подав позов. Все це відомо свідкові зі слів [PERSON] , лише синці у дитини свідок бачила особисто, рекомендувала [PERSON] зняти побої. Свідок [PERSON] повідомила суду, що вона знає позивача як колишню сусідку по [ADDRESS] . З відповідачем знайома 10 років, знає його як лікаря, адекватну людину. На сторін як на квартирантів ніхто не скаржився. Свідок бачила на прогулянках частіше бабусю з коляскою, однак і [PERSON] бачила, як він гуляє з дитиною, жодних шкідливих дій або агресії з його боку не спостерігала. Свідок [PERSON] повідомив суду, що він був сусідом сторін у справі, коли вони проживали як квартиронаймачі за адресою: [ADDRESS] на першому поверсі. Проживав спочатку один чоловік студент, потім з дівчиною [PERSON] , вона завагітніла, у них народився хлопчик. Свідок бачив на прогулянках з дитиною [PERSON] , її матір, іноді - батька дитини. Жили досить скромно, по одежі було видно, що сім`я не заможна, при цьому будь-яких сварок сусідів свідок не чув. Чи годували дитину на прогулянках і в чому виводили гуляти - свідок не пам`ятає. Свідок [PERSON] в судо вому засіданні пояснила, що сторони - сусіди з другого під`їзду будинку по [ADDRESS] . Як зазначила свідок, у сторін була нормальна охайна сім`я, свідок гуляла на майданчику біля будинку і там же гуляли з дитиною або [PERSON] та [PERSON] , або бабуся. Жодних неадекватних або агресивних дій з боку відповідача свідок не спостерігала Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ч.6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3 встановлено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Також у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ст. 166 СК України, яка передбачає правові наслідки позбавлення батьківських прав, в частині другій закріплено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). В даному випадку дослідивши надані учасниками справи докази, враховуючи визнані сторонами обставини, а також обставини, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, суд приходить до висновку, що звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , позивач за первісним позовом [PERSON] посилались, зокрема на те, що відповідач за первісним позовом ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не приймає участі у житті дитини, не забезпечує необхідного утримання дитини, не спілкується з сином. Між тим відповідачем в судовому засіданні доведено та визнано сторонами, що з 07.11.2017 року по 04.07.2020 року він знаходився за межами України, поїхав за за домовленістю з дружини за кордон для пошуку роботи, а потім не міг повернутись через пандемію, що є загальновідомим фактом. Про наявність позовів щодо розірвання шлюбу, стягнення аліментів і позбавлення відповідача батьківських прав позивач відповідача не повідомляла, що також вбачається з переписки сторін. При цьому зазначена переписка містить факти побутового обговорення між батьками життя і потреб дитини, світлини дитини, які матір надсилала на вимогу батька, який в свою чергу вважав, що все добре в родині, мав намір жити разом з дитиною і позивачем. Посилання позивача за первісним позов про нехтування [PERSON] своїм обов`язком щодо сплати аліментів спростовуюся матеріалами справи, з яких вбачається погашення заборгованості відповідачем, який влаштувався на роботу. Показання свідків стосовно подружнього життя сторін містять дані про обставини, які свідчать про невдоволення позивача подружнім життям і поведінкою чоловіка, про розбіжності поглядів на побутові та матеріальні проблеми сім`ї, яка в подальшому розпалась і шлюб було розірвано. Між тим, з наданих позивачем доказів неможливо зробити висновок про відсутність з боку батька уваги до сина, відсутність його участі в житті сина тими засобами, які є доречними з огляду на вік дитини. Факти насильства відповідача щодо дитини також не підтверджені належними доказами і спростовуються висновками суду апеляційної інстанції, які додатково свідчать про відсутність згоди між батьками щодо участі у вихованні дитини і про наявність перешкод з боку позивача в питаннях спілкування батька і сина. Висновок Департаменту служб у справах дітей ХМР щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав суд оцінює критично, оскільки такий документ складено до повернення [PERSON] в Україну і без його участі. Подальший висновок стосовно зустрічного позову вже складено з огляду на первісний висновк. Таким чином, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, віку хлопчика, для виховання і формування якого є природним і важливим спілкування з батьком, активне бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, яке він виявляв протягом тривалого часу розгляду справи, а також під час подружнього життя, з огляду на відсутність належних, достатніх і допустимих доказів для висновку про наявність передбачених ст. 164 СК України підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку про те, що первісний позов [PERSON] про позбавлення батьківських задоволенню не підлягає. Разом з тим, аналізуючи підстави і зміст зустрічного позову, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. І тоді суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Згідно з положень ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Виходячи з положень статті 159 СК України усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Дослідивши надані сторонами докази, пропозиції позивача за зустрічним позовом [PERSON] щодо зустрічей з його сином [PERSON] , [INFO] , з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, з урахуванням наявності перешкод з боку позивача у спілкування батька і дитини, вік дитини, стан її здоров`я та тривалу вимушену відсутність спілкування сина з батьком, суд приходить до висновку, що зустрічний позов підлягає частковому задоволенню і вважає за необхідне зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , та повідомляти [PERSON] про місце проживання дитини та зміну місця проживання дитини, встановивши наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з дитиною [PERSON] , [INFO] , визначивши час зустрічей: кожну першу та третю суботу кожного місяця з 11 години 00 хвилин до 14 години 00 хвилин, з початком таких зустрічей за місцем проживання дитини, а також визначити, що зустрічі батька та сина відбуваються в присутності матері [PERSON] , або без присутності матері - за вибором останньої. В даному випадку з огляду на досліджені докази, суд вважає, що саме такий режим побачень та порядок участі [PERSON] у спілкуванні з його сином [PERSON] , [INFO] , є на даний час достатнім і буде відповідати інтересам дитини та умовам його нормального розвитку, виховання та навчання, сприятиме зближенню сина з батьком, з метою створення умов для реалізації прав батька на особисте спілкування із сином та відповідатиме інтересам матері, яка також може бути присутньою за потреби при такому спілкуванні. Судом роз`яснюється сторонам, що питання щодо зміни способу участі або зміни дат участі може бути вирішено додатково за наявності для цього обґрунтованих підстав і за погодженням сторін, а у разі спору - в судовому порядку. Із вказаних вище причин інші позовні вимоги за зустрічним позовом суд вважає такими, що задоволенню не підлягають, оскільки не будуть відповідати інтересам дитини, сторін та рівню наявного на даний час зв`язку батька і дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial