Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки на користь позивача суму боргу, проценти, інфляційні витрати та 3% річних у розмірі 247 797,61 грн. за розпискою від 09.01.2020 року та судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що 09.01.2020 року [PERSON] було надано [PERSON] позику - грошові кошти в розмірі 148 000,00 грн. з зобов`язанням повернути кошти в строк до 31.12.2021 року. На підтвердження вказаної обставини відповідачкою була складена розписка від 09.01.2020 року. Станом на 07.07.2023 року загальна сума заборгованості до стягнення становить 247 797,61 грн. і складається з: 148 000,00 грн. - сума основного боргу; 6 726,90 грн. - сума 3% річних; 46 670,66 грн. - сума за процентами; 46 400,05 грн. - сума інфляційного збільшення. Станом на день складення позовної заяви сума заборгованості залишається невідшкодованою та жодних виплат позивачу на розрахунковий рахунок або готівкою від відповідачки не надходило, що свідчить про порушення взятого на себе зобов`язання за договором позики відповідачкою, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 02 серпня 2023 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Окрім того, відповідачці було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. До судового засідання позивач та його представник не з`явилися, але від представника позивача до суду надійшла заява, в якій просить справу слухати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи (а.с. 33). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про причини не явки суд не повідомила, також в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подала до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленою належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Оскільки відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідно до частини 3 ст. 128 ЦПК України (а.с. 22, 24, 29-31, 34, 36-37), в судове засідання не з`явилася без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 09.01.2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується розпискою [PERSON] від 09.01.2020 року (а.с. 6). Відповідно до умов вказаного договору, позивач надав у борг відповідачці грошові кошти у розмірі 148 000,00 грн. Вказані кошти відповідачка зобов`язалася повернути в строк до 31.12.2021 року. У зазначений в договорі позики строк відповідачка, отримані в якості позики кошти не повернула. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або іншу речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позичальникові таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі частин 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається з матеріалів справи відповідачка, як позичальник, не виконала умови договору у повному обсязі та до теперішнього часу не повернула суму боргу, через що позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Статтею 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання підлягає виконанню у строк, визначений цим зобов`язанням. На підставі ст. 525 ЦК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, відповідно до ч. З цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, судом установлено, що відповідачка порушила умови взятого на себе грошового зобов`язання, не виконала його належним чином, а тому підлягає стягненню з неї на користь позивача заборгованості за договором позики від 09.01.2020 року. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, права позивача порушені, оскільки відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання та підлягають судовому захисту. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved