Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

29.08.2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Миколаївської об`єднаної територіальної громади в особі Миколаївської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] померла його баба [PERSON] , яку він доглядав та проживав із нею починаючи з березня 2020 року з моменту введення карантину за адресою спадкового майна: [ADDRESS] . Батько позивача був народжений на території Тирасполя, що є окупованою територією РФ, а тому документ як родинний прийнято не було, тому йому рекомендовано звернутися до суду. За мінуванням чотирьох місяців після смерті баби почалось повномасштабне вторгнення РФ, тому позивач не встиг звернутися до суду, виїхав із матір`ю на територію м. Києва. Після повернення, виявив, що баба склала на нього заповіт, а тому підтвердження родинних зв`язків із батьком не потрібно. У зв`язку із чим звернувся до нотаріуса Іскрицької Г.В., оскільки вважав, що прийняв спадщину, оскільки на момент смерті баби проживав із нею та доглядав її. Однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із пропущенням строку на звернення із заявою про відкриття спадщини. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2023 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Черенкову Н.П. 31.08.2023 р. ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва в порядку самовідводу відведено суддю Черенкову Н.П. від розгляду справи №490/8302/23 за позовом [PERSON] до Миколаївської об`єднаної територіальної громади в особі Миколаївської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2023 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Гуденко О.А. Ухвалою від 12.09.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання на 13.11.2023 року на 15:30 год. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження. Одночасно витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іскрицької Ганни Василівни відомості щодо заведеної до майна [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , в разі наявності відкритої спадкової справи надати належним чином завірену копію спадкової справи Від Миколаївської міської ради надійшла заява, в якій відповідач просить розглядати справу на розсуд суду та за відсутності представника відповідача. Від представника позивача Родіонової В.Є. надійшла заява, в якій представник просила закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду. Від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іскрицької Ганни Василівни надійшов лист, про те, що спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , не заводилась. 13.11.2023 р. ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 13.12.2023 року . 13.12.2023 року у судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, надались заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, погодились на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання представника не направив, надав заяву розглядати справу на розсуд суду та за відсутності його представника. Суд, розглянувши позовні вимоги позивача, дослідивши надані ним письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 16.11.2021 р., яка була рідною бабою [PERSON] - позивача. На день смерті, [INFO] померла була зареєстрована у своїй квартирі, що належить їй на праві власності за адресою: [ADDRESS] . Інші зареєстровані особи у вказаній квартирі відсутні. Враховуючи похилий вік баби 89 років, постійні хвороби серця та гепертонії, після початку пандемії на території України коронавірусу COVID-19 з березня 2020 р., позивач постійно проживав із бабою за адресою її реєстрації та здійснював постійний догляд. Позивачу допомагала доглядати бабу його матір з березня 2020 року до дня її смерті [INFO] . Після смерті спадкодавиці, позивач продовжував проживати у її квартирі. Інших родичів померла не має. син спадкодавиці [PERSON] батько позивача помер [INFO] , що підтверджується його свідоцтвом про смерть. Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, що складається з квартири [ADDRESS] . Інших родичів, які б заявили свої права на спадкове майно немає. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1221ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Отже, місцем відкриття спадщини є м. Миколаїв. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 введено воєнний стан в Україні з 05 години 30 хвилин. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75, зареєстрованому Мінюстом 25 квітня 2022 р. за № 453/37789, затверджено перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Починаючи з 03.05.2022 р. Миколаївська міська територіальна громада Миколаївського району Миколаївської області знаходиться в зоні таких дій і станом до теперішнього часу. Строк на прийняття спадщину в 6 місяців сплив 10.05.2022 року під час активних бомбардувань м. Миколаєва. 24 лютого 2022 року позивач виїхав з квартири в порядку евакуації, у зв`язку із повномасштабним вторгненням РФ. З квітня 2022 року переїхав до Києва, що підтверджується договором оренди квартири, укладеним між ФОП [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Конституція України найвищою соціальною цінністю визнає людину, її життя та здоров`я. Положеннями статей 3 та 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя та здоров`я, життя та здоров`я інших людей від протиправних посягань. Аналогічне закріплено у Європейській конвенції з прав людини. Крім того, позивач невірно трактував закон та вважав, що на момент смерті, він постійно проживав із спадкодавицею, а тому фактично прийняв спадщину. У відповідності до ст. 1221 ЦК України, в редакції на 2022 рік, на день відкриття спадщини, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Іншого законом встановлено на той час не було. Абзацом восьмим статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. Оскільки спадкодавиця на момент смерті була зареєстрована в м. Миколаєві, позивач керувався нормами діючого законодавства та вважав, що заява про прийняття спадщини має бути подана саме нотаріусу м. Миколаєва. Зміни до ЦК України про можливість заведення спадкової справи були внесенні лише в травні 2023 року, однак вже після того, як у Позивача закінчився строк на прийняття спадщини. Так, законодавцем закріплено на рівні закону заводити спадкову справу за будь-яким місцем звернення спадкоємця. Постанова КМУ від 24 червня 2022 р. №719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану» та «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 є підзаконними актами та не мають силу закону. Вони суперечать нормативному акту, що має вищу юридичну силу, а тому не можуть бути застосовані взагалі. Таку ж позицію має Верховний Суд, що відображено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №676/47/21 (провадження №61-8014св22). Після відсунення російського агресора на лівий берез Дніпра в Херсонській області, звільнення м. Снігурівка, зменшення обстрілів, позивач звернувся на консультацію до декількох приватних нотаріусів, однак йому було повідомлено, що архівна виписка про народження його батька видана Тираспольським відділом РАГС, а тому не може бути прийнята на території України, оскільки вказана територія окупована РФ. Повернувшись до м. Миколаєва влітку 2023 р. позивач знайшов заповіт, про складання якого він не знав та баба нікому про нього не розповідала. Як з`ясувалось, за життя померла склала заповіт від 12.12.2002 року, яким заповіла все своє майно, в тому числі й квартиру [ADDRESS] , своєму онукові [PERSON] . 08.08.2023 р. позивач звернувся із вказаним заповітом до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицької Ганни Василівни із заявою про прийняття спадщини, разом з тим, нотаріусом вивчено документи та видано постанову про відмову у відкритті спадщини, у зв`язку із пропущенням строків на її прийняття. Відповідно до вимог ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 (з послідуючими змінами), на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється, але не більше ніж на чотири місяці Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Як виняток, згідно ст. 1268 Цивільного кодексу України, вважаються такими, що прийняли спадщину спадкоємці, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (фактичне прийняття спадщини). Відповідно до статті 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила цієї норми застосовуються, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини суд визнав поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Закон не містить переліку таких причин, тому обставини, на які посилається позивач, оцінюються судом з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та наданих ними доказів. Окрім спеціальних норм спадкового права, які регулюють питання строку для прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК), при вирішенні справ цієї категорії суд також має враховувати загальні засади цивільного судочинства та європейські стандарти щодо захисту права власності, в тому числі принцип пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства, дотримання якого є необхідним за положеннями Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція). Запроваджене статтею 8 Конституції України та статтею 10 ЦПК України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004). Умовою реалізації та інструментом принципу верховенства права є принцип «пропорційності». Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (наприклад, рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», пункт 60, та рішення від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 47). Соціальна потреба визначається, зокрема, метою законодавчого врегулювання того чи іншого питання. Необхідність встановлення певних строків на прийняття спадщини обумовлена інтересами цивільного обігу в цілому, маючи на меті якнайшвидше усунення стану правової невизначеності, яка виникає в разі смерті спадкодавця, та забезпечення певних гарантій особам, права яких є похідними від поведінки спадкоємців попередньої черги. Отже, в даній справі суд має визначити, чи відповідає цій меті, а також принципу справедливості та інтересам суспільства позбавлення позивача прав на спадкове майно, витребування у нього цього майна з передачею відумерлої спадщини у власність територіальної громади тощо. Проте, таке втручання у право власності (законне сподівання, очікування) позивача не в повній мірі відповідає законній меті встановлення строків у спадковому праві, не вирішує нагальні соціальні потреби, а тому не може вважатись пропорційним. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що ним було пропущено строк для прийняття спадщини через сукупність поважних та непереборних причин, а саме через початок повномасштабної військової агресії російської федерації проти України та активні бойові дії і ракетні обстріли на території м. Миколаєва та Миколаївської області (що призвело до призупинення роботи нотаріусів). Відповідно до положень ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач був позбавлений можливості звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений строк, оскільки 24.02.2022 розпочалась збройна агресія російської федерації проти України, на території Миколаївської області постійно відбувались бомбардування та військові дії, у тому числі було обстріляно будинок де знаходиться квартира яка успадковується. Про наявність заповіту позивач не знав. Вказаний заповіт зберігався у квартирі спадкодавиці. Згідно з вимогами ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦКУ, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається, що він прийняв спадщину. Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за місцем відкриття спадщини. На позови спадкоємця про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини поширюються правила виключної підсудності, і вони пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, якщо такі позови виникають з приводу нерухомого майна. Статтею 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Оскільки в даному випадку, інші спадкоємці не зверталися у встанволеному законом порядку з заявами про прийняття спадщини, а у разі неприйняття позивачем спадщини, майно буде відумерлим, тому в даному випадку відповідачем є територіальна громада в м.Миколаєві в особі Миколаївської міської ради. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову.

Outcome: approved