Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] який діє в інтересах [PERSON] 28.04.2023 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Затварницька Інна Петрівна про витребування земельної ділянки у зв`язку з набуттям майна без відповідної правової підстави, яким просить витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,061 га, кадастровий номер 000000000:75:815:0018, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 13956 грн. 80 коп. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] мала у власності земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:75:815:0018, площею 0,061 га, розташовану у [ADDRESS] ), що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю І - КВ № 124209, виданим 12.11.2002 року, на підставі Рішення Київської міської ради від 12.10.2000 року № 27-10/1004. На початку жовтня 2020 року до позивача звернувся Голова правління садівницького товариства «Авіатор» з приводу продажу належної їй земельної ділянки, оскільки земельна ділянка була виставлена на продаж. 21 жовтня 2020 року позивач отримала Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що належна їй земельна ділянка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер 558, виданий 03.08.2020, видавник [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Однак позивач ніякого договору купівлі-продажу не укладала і не мала наміру відчужувати свою земельну ділянку. Зазначив, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2022 року у справі №759/19339/20, яке було скасоване постановою Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року, добросовісним набувачем-власником земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:815:0018 став [PERSON] , який має право володіти та розпоряджатися цією земельною ділянкою. Крім того, вказав, що спірну земельну ділянку [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу в особи, яка не мала права її відчужувати, про що [PERSON] не знав і не міг знати, а тому позивач має право витребувати земельну ділянку від [PERSON] , оскільки земельна ділянка вибула з володіння [PERSON] не з її волі іншим шляхом. На підставі ст.ст. 330, 388, 1212, 1213 ЦК України задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 травня 2023 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, якою просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на поданий до суду 05.06.2023 року відзив та розгляд справи провести за його відсутності. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:75:815:0018, площею 0,061 га, що розташована у [ADDRESS] (с/т « [INFO] »), що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю І - КВ № 124209, виданим 12.11.2002 року, на підставі Рішення Київської міської ради від 12.10.2000 року № 27-10/1004 (т.1 а.с. 23-24). З матеріалів справи вбачається, що 03 серпня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер 558, виданий 03.08.2020, видавник [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, на підставі якого [PERSON] став власником спірної земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:75:815:0018, площею 0,061 га, що розташована у [ADDRESS] ( т. 1 а.с. 30-31). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2022 року по цивільній справі № 759/19339/20 було визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер 8000000000:75:815:0018), площею 0,061 га, розташованої у [ADDRESS] /т «Авіатор» від 03.08.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою Інною Петрівною недійсним; визнано незаконним і скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 53428103 від 03.08.2020 року 14:21:34, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою Інною Петрівною; визнано право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 8000000000:75:815:0018), площею 0,061 га, розташованої у [ADDRESS] за [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2022 року та додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 31 січня 2022 року у справі № 759/19339/20 було скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у позові [PERSON] було відмовлено, оскільки позивачем було не ефективного обрано спосіб захисту (т. 1 а.с. 26-29). Згідно висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС від 10.11.2021 року № СЕ-19-21/24083-ПЧ рукописний запис « [PERSON] » в графі «Продавець [PERSON] » в договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 03 серпня 2020 року, зареєстрованому в реєстрі за № 558, виконаний не [PERSON] а іншою особою; підпис від [PERSON] в графі «Продавець______ [PERSON] » в договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 03 серпня 2020 року зареєстрованому в реєстрі за № 558, виконаний не [PERSON] а іншою особою (т. 1 а.с. 32-36). Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше як на підставі закону за рішенням суду. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. (ст. 317 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Згідно з Постановою ВСУ від 08.06.2016 у справі № 6-3089цс15, норми статей 1212 та 388 ЦК України можуть застосуватись у випадках, коли певна вимога власника майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання або збереження майна без достатньої правової підстави. При цьому підстави застосування положень статті 1212 ЦК України є більш широкими, ніж статті 388 цього Кодексу. Наявність підстав для витребування майна за статтею 388 ЦК України не виключає застосування положень статті 1212 цього Кодексу в частині, що не суперечать положенням статті 388 ЦК України. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі №6-3090 цс15, конструкція статті 1212 ЦК свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Таким чином, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки спірна земельна ділянка вибула із володіння [PERSON] не з її волі. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 13956 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved