Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Позивач зазначила, що рішенням від 26.11.2023р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська визнано виконавчий напис № 12077, вчинений 13.05.2020р. приватним нотаріусом Броварського районного округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованість за кредитним договором, і на підставі якого відкрите виконавче провадження приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною № [NUMBER] таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили. На виконання цього виконавчого напису з позивача за період з 01.07.2020 по 31.03.2021р.р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Ю. під час виконання виконавчого провадження № [NUMBER] стягнуто 7 737грн 66коп шляхом відрахування з заробітної плати. Просить, уточнивши позовні вимоги, стягнути безпідставно отримані грошові кошти, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» - 6 063грн 89коп, з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни - 1 000грн витрат виконавчого провадження. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» - подав відзив, в якому позов (до його уточнення) не визнав, вказавши, що на підставі виконавчого напису № 12077, вчиненого 13.05.2020р. приватним нотаріусом Броварського районного округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, товариством отримано 6 063грн 89коп, а не 7 737грн 66коп (які первинно були заявлені до стягнення), відтак позов є необгрунтованим. Відповідач - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. - подала відзив, яким позовне визнала, пояснивши, що 1000грн витрат виконавчого провадження не є безпідставно отриманими грошовими коштами. При виконанні професійних обов?язків, визначених законодавством України, відповідач не мала передумов для звільнення боржника [PERSON] від сплати витрат виконавчого провадження, такі витрати стягнуті з [PERSON] відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для стягнення витрат виконавчого провадження з боржника є факт понесення таких витрат приватним виконавцем для організації та проведення виконавчих дій, а тому відшкодування приватному виконавцю понесених ним витрат не ставиться у взаємозалежність із визнанням виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Третя особа - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович - в судові засідання не з`являвся неодноразово, про причини неявки не сповістив. Інші учасники процесу подали заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Рішенням від 26.11.2023р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська визнано виконавчий напис № 12077, вчинений 13.05.2020р. приватним нотаріусом Броварського районного округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованість за кредитним договором, і на підставі якого відкрите виконавче провадження приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною № [NUMBER] таким, що не підлягає виконанню (а.с.5-8). На виконання цього виконавчого напису з позивача за період з 01.07.2020 по 31.03.2021р.р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Ю. під час виконання виконавчого провадження № [NUMBER] стягнуто 7 737грн 66коп шляхом відрахування з заробітної плати (а.с.10), з яких 6063грн 89коп переховані на рахунок стягувача - ТОВ «Алекскредит», ??1000грн - витрати виконавчого провадження», ??673грн 77коп - основна винагорода приватного виконавця, яка повернута позивачу, про що в матеріалах справи мається платіжне доручення (а.с.10). Так, звертаючись до суду із позовом, позивачка визначила правовою підставою повернення їй грошових коштів, сплачених за виконавчим написом, положення статті 1212 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов?язаний повернути потерпілому все отримане майно. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем ТОВ «Алекскредит» грошових коштів, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, що отримані відповідачем кошти в сумі 6 063грн 89коп підлягають поверненню позивачу відповідно до положень статті 1212 ЦК України. Щодо позовних вимог про стягнення з приватного виконавця Дорошкевич В.Л. безпідставно утриманих коштів у сумі 1 000грн, які становлять витрати виконавчого провадження, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.3Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з п. 1 ч. ч. 1, 5 п`ятою ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Нормами ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Частиною 7 ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Здійснення особою захисту порушеного права шляхом застосування кондикційного позову можливе лише за умови наявності підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача відповідне майно (у тому числі грошові кошти). При цьому, для правильного застосування ст.1212 ЦК України необхідно установити факт абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. У даному випадку стягнення з позивача на користь приватного виконавця грошових коштів у сумі 1000грн витрат виконавчого провадження, пов`язані зі здійсненням приватним виконавцем примусового виконання виконавчого документа та відповідає нормам ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження». Суду не надано підтверджень, що будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження позивачем оскаржувались та були визнані незаконними. Водночас виконавче провадження було відкрито, після цього проводились виконавчі дії по виконанню виконавчого напису нотаріуса, що виключає факт абсолютної безпідставності набуття грошових коштів відповідачем приватним виконавцем. Вирішуючи спір, суд враховує, що при виконанні професійних обов`язків, визначених законодавством України, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю., не мав передумов для звільнення позивача від сплати витрат виконавчого провадження. З огляду на викладене, позовні вимоги до приватного виконавця є безпідставними та не підлягають задоволенню. Висновки суду узгоджуються з висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/2212/18. Отже, позовні вимоги про повернення безпідставно набутих грошових коштів є частково обґрунтованими, і на користь позивача слід стягнути з ТОВ «Алекскредит» грошові кошти у сумі 6 063грн 89коп., а в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Понесені позивачем витрати на сплату судового збору стягнути з цього відповідача пропорційно задоволених позовних вимог, в сумі 779грн 29коп.

Outcome: partial