Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь 25 000,00 грн за розпискою від 02 серпня 2020 року. Вимоги позову обґрунтовані тим, що [PERSON] протягом тривалого часу проживав в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Після того, як відповідач виїхав з квартири, виявилось, що за вищевказаною адресою наявна заборгованість зі сплати комунальних послуг у розмірі 25 000,00 грн. Позивач зазначає, що нею повністю погашено вказану вище заборгованість, при цьому [PERSON] надав розписку про те, що він зобов`язується повернути позивачу грошові кошти за погашення заборгованості зі сплати комунальних послуг в розмірі 25 000,00 грн до 31 грудня 2020 року на банківський рахунок [PERSON] 09 квітня 2021 року та 16 квітня 2021 року було направлено претензію за адресою реєстрації відповідача, однак останній не проживає за зареєстрованим місцем проживання. Правовими підставами позову визначені положення ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копії вказаних ухвал суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами, неодноразово направлені за зареєстрованим місцем проживання відповідачем, останнім отримано не були, конверти разом з копією ухвали суду про відкриття провадження, копією позовної заяви та доданими до неї документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені нею обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. За змістом позовної заяви, звертаючись з позовом до суду, позивач посилаючись на положення, що регулюють правовідносини за договором позики (зокрема ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України), просить стягнути з відповідача кошти в розмірі погашеної позивачем заборгованості за житлово-комунальні послуги, отримані відповідачем за час його проживання в житловому приміщенні. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За приписами ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджуються укладення договору, його умови, а також вони засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою, кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, та у постановах Верховного Суду: від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15, від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Судом установлено, що 02 серпня 2020 року [PERSON] підписав розписку, за змістом якої [PERSON] та [PERSON] склали цю розписку в тому, що борг за комунальні платежі за квартиру, в якій вони проживали довгий час за адресою [ADDRESS] в сумі 25 000,00 грн. Вони зобов`язуються погасити до 31 грудня 2020 року на картку [PERSON] . (а.с.8). Згідно положень абзацу другого ч. 1 ст. ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, договір позики є реальним, це значить, що він набуває чинності тільки після передачі грошей або інших речей. Проте зі змісту розписки не вбачається отримання відповідачем від позивача чи будь-якої іншої особи у позику грошових коштів. Матеріали справи не містять доказів передачі позивачем відповідачу та отримання останнім грошових коштів у позику. Разом з тим, за змістом дослідженої розписки, відповідач зобов`язався погасити заборгованість по комунальним платежем за квартиру, в якій він проживав. В даному випадку між сторонами відсутні правовідносини за договором позики, на які посилається [PERSON] , як на підставу позову в своїй позовній заяві. При цьому власник/ співвласник квартири, титульний користувач (власник особового рахунку) не позбавлений права звернутися до суду з позовом до співвласника, орендаря з вимогою про стягнення спожитих ним комунальних послуг, в разі здійснення їх оплати іншою особою. Такий позов матиме самостійний предмет доказування. Разом з тим, диспозитивність - один з базових принципів судочинства,

Outcome: dismissed