Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом і\~вимоги обґрунтовує\~тим,\~що наказом\~№202-К\~від 31.07.2017\~року прийнята\~01.08.2017\~року на\~посаду головного\~спеціаліста відділу\~медичних та\~соціальних послуг\~управління ВД\~ФССУ у\~Сумській області. 01.01.2018\~року переведена\~на посаду\~головного спеціаліста\~відділу документообігу,\~організаційної роботи\~та по\~роботі з\~персоналом управління\~ВД ФССУ\~у Сумській\~області відповідно\~до наказу\~№ 466-К\~від 26.12.2017\~року. 01.04.2019\~року згідно\~з наказом\~№36-К\~від 27.03.2019\~року переведена\~на посаду\~заступника начальника\~відділу аналізу\~та контролю\~за використанням\~роботодавцями коштів\~Фонду управління\~ВД ФССУ\~у Сумській\~області. 25.10.2021 року переведена на посаду начальника відділу по роботі з персоналом управління ВД ФССУ у Сумській області. 18.04.2023\~року звільнена\~у зв`язку\~зі скороченням\~чисельності та\~штату працівників,\~п.1\~ч.1\~ст.40\~КЗпП України\~відповідно до\~наказу №65-К\~від 11.04.2023\~року. Головою комісії\~з реорганізації\~управління виконавчої\~дирекції Фонду\~Писарєвою Ю.Г.\~17.01.2023\~року її\~ознайомлено з\~наступними наказами: 1)\~«Про скорочення\~чисельності та\~штату працівників\~Виконавчої дирекції\~Фонду соціального\~страхування України\~та працівників\~управлінь виконавчої\~дирекції Фонду\~соціального страхування\~України» від\~16.01.2023\~№9-ОД; 2)\~«Про попередження\~працівників управління\~виконавчої дирекції\~Фонду страхування\~України у\~Сумській області\~про наступне\~їх вивільнення»\~від 16.01.2023\~року №9-ОД. Вважає її звільнення незаконним та таким що порушує норми трудового законодавства, зокрема, ч.2 ст.40, ст. ст.49-2, 43 КЗпП України. Відповідно до п.2 Розділ VII Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року №1105-XIV (в редакції Закону №2620-ІХ від 21.09.2022) встановлено наступне: «Припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону». Правонаступництво Пенсійного фонду України також визначено постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 р. №1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України». Таким чином, саме з 01.01.2023 року Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування та його робочих органів. Зокрема Головне управління пенсійного Фонду України у Сумській області є правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області. При реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до іншої юридичної особи. При цьому до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й у трудових відносинах, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу). У разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст.40 КЗпП) правонаступника тобто Пенсійного фонду України або його територіальних відділень. Згідно з частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації тощо, але після належного оформлення продовження трудових відносин вже з правонаступником управління. Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Разом з цим, звільнення працівників у зв`язку із скороченням усієї чисельності та усього штату грубо порушує трудові права працівників, передбачені ст.42 КЗпП, щодо надання переважного права на залишення на роботі працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Наразі, ані Пенсійним фондом України, ані будь-яким територіальним органом Пенсійного фонду України, як правонаступниками, визначеними Законом, не вчинено жодних заходів (дій) по продовженню дії трудових договорів з працівниками управління, зокрема з нею, як це передбачено законодавством. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1105-XIV встановлено, що нормативно-правові та розпорядчі акти Фонду соціального страхування України діють до затвердження відповідних рішень Пенсійним фондом України. Так, Постановою правління Фонду соціального страхування України від 18.11.2021 року №35 затверджено, серед іншого, й граничну чисельність працівників Фонду соціального страхування України, зазначена постанова чинна й на сьогоднішній день. Отже, на сьогодні не існує жодного рішення Правління Фонду, як то рішення Правління Фонду соціального страхування України чи рішення правління Пенсійного фонду України про скорочення чисельності їх штату. Адже функція скорочення чисельності штату працівників належить виключно до повноважень Правління. Тобто, голова комісії з реорганізації, перевищивши свої повноваження, видав незаконний наказ, адже жодного рішення Правління Фонду соціального страхування України щодо скорочення усього штату працівників не приймало. З 01.01.2023 року в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області повинна збільшитись чисельність штату працівників (має бути затверджений новий штатний розпис) з врахуванням того, що Пенсійному фонду України та його територіальним органам передано виконання функцій, які передбачені Законом №1105. Таким чином, враховуючи викладене, вважає, що не було належним чином виконано вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо її працевлаштування. Її не було переведено та зараховано до облікового складу Головного управління Пенсійного Фонду України в Сумській області, який є правонаступником управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Сумській області, не запропоновано наявних вакантних посад чи іншої посади чи роботи, за відповідною професією чи спеціальністю, яку вона могла б виконувати, з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду роботи тощо. Крім того, вона є заступником голови профспілкового комітету Первинної організації профспілки державних установ управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області. Профспілковим комітетом ППО ФССУ у Сумській області листом від 02.02.2023 №6 надано голові комісії з реорганізації [PERSON] обґрунтовану відмову у наданні згоди на розірвання трудових договорів на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з працівниками управління, які є членами виборного органу профспілки, зокрема і з нею. Також головою Сумської обласної профспілкової організації працівників державних установ України була надана обґрунтована відмова у наданні згоди на розірвання трудового договору зі мною на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України від 07.02.2023 року. У разі незаконного звільнення підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення та по день ухвалення рішення судом з розрахунку 1075,73грн. на день. Вона є особою з інвалідністю 3 групи та багатодітною матір`ю, яка має на утриманні чотирьох дітей, а саме [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , та [PERSON] [INFO] , яка є студенткою. Таким чином вважає, що внаслідок незаконного звільнення їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв`язків і потребі у додаткових зусиллях для організації її свого життя та яка обґрунтована сильними душевними стражданнями в наслідок незаконного звільнення та втратою заробітку, що унеможливило її фінансове забезпечення та призвело до загострення хронічних хвороб, в зв`язку з чим вона мусила звернутися за медичною допомогою. А тому з врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості заподіяну їй відповідачем моральну шкоду оцінює в розмірі 100000грн. Просить суд скасувати наказ №65-к від 11.04.2023 року про її звільнення з посади начальника відділу по роботі з персоналом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області; поновити її на посаді начальника відділу по роботі з персоналом або аналогічній посаді, відповідно до кваліфікації та досвіду роботи, в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та внести відповідні записи в трудову книжку; стягнути з Головного управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення та по день ухвалення рішення судом з розрахунку 1075,73грн. на день; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення виплати заробітної плати з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів; стягнути з Головного управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області на її користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 100000грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з зазначених в позові підстав, просила суд їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області - правонаступника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області Бізюк А.О.\~позовні вимоги\~ [PERSON] \~не визнала\~з підстав\~зазначених в\~відзиві на\~позовну заяву.\~В відзиві\~зазначила,\~що з 01.01.2023\~року набрав\~чинності Закон\~України від\~21.09.2022\~№2620-IX\~«Про внесення\~змін до\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування» та\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування» (далі\~ Закон\~№2620),\~яким Закон\~України від\~23.09.1999\~№1105-XIV\~«Про загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування» (далі\~ Закон\~№1105)\~викладено в\~новій редакції.\~Пунктом 2\~розділу VII\~«Прикінцеві та\~перехідні положення»\~Закону №1105\~(в\~редакції Закону\~№2620,\~що діє\~з 01.01.2023)\~передбачено припинити\~Фонд соціального\~страхування України\~та управління\~виконавчої дирекції\~Фонду,\~реорганізувавши їх\~шляхом приєднання\~до Пенсійного\~фонду України\~з 1\~січня 2023\~року.\~Пенсійний фонд\~України та\~його територіальні\~органи є\~правонаступниками Фонду\~соціального страхування\~України,\~його виконавчої\~дирекції,\~управлінь виконавчої\~дирекції Фонду\~та їх\~відділень.\~Таким чином,\~законодавцем в\~особі Верховної\~Ради України\~прийнято рішення\~про припинення\~ФСС України,\~а тому,\~як наслідок,\~виникли законні\~підстави для\~проведення заходів\~з реорганізації\~ФСС України. Рішення про\~припинення ФСС\~України,\~прийняте Верховною\~Райдою України,\~є чиним\~та у\~встановленому порядку\~неконституційним не\~визнавалося.\~Після 01.01.2023\~року правління\~ФСС України\~не мало\~законних підстав\~для реалізації\~повноважень,\~передбачених пунктом\~8\~частини першої\~статті 7\~Закону №1105\~у редакції,\~що діяла\~до 01.01.2023\~року. Постановою №1442\~установлено,\~що до\~голови комісії\~з реорганізації\~Фонду переходять\~повноваження щодо\~управління справами\~Фонду на\~період до\~завершення їх\~реорганізації.\~Зазначене повністю\~відповідає частині\~четвертій статті\~105\~Цивільного кодексу\~України. Ураховуючи зазначене,\~наказ 16.01.2023\~№9-ОД\~«Про скорочення\~чисельності та\~штату працівників\~виконавчої дирекції\~Фонду соціального\~страхування України\~та працівників\~управлінь виконавчої\~дирекції Фонду\~соціального страхування\~України» видано\~головою комісії\~з реорганізації\~Фонду в\~межах своїх\~повноважень. Верховний Суд у постанові від 28.03.2019 року у справі №755/3495/16-ц дійшов висновку, що оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників не є належним способом захисту, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. Посилання позивача на те, що йому не запропоновано вакантні посади, які були наявні у Головному управлінні є необґрунтованими. Всі посади ВД ФСС підлягають скороченню так само, як і посада позивача. Головним управлінням направлено лист до ВД ФСС у Сумській області з повідомленням про наявні вакантні посади. Разом з тим, додатково працівники Головного управління телефонували Позивачу щодо працевлаштування, у телефонній розмові [PERSON] повідомила про те, що претендує на посаду начальника відділу по роботі з персоналом. Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 15.03.2022 №2136-ІХ (далі Закон №2136) главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». З огляду на вищевикладене, положення Закону №2136, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону №2136 також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Відповідно до частини другої статті 5 Закону №2136 у період дії воєнного стану норми статті 43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. Надані позивачем довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 28.04.2016 року серії 12 ААА №483010 та виписка про огляд у сімейного лікаря від 10.05.2023 року не підтверджують наявність причинного зв`язку між фактом звільнення з роботи та поганим станом здоров`я [PERSON] . Основний штат працівників апарату Пенсійного фонду України та його територіальних органів складають посади державної служби, умови призначення (переведення, звільнення) на які визначаються Законом України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу» (далі Закон №889). Згідно з додатком 2 до постанови правління ФСС України від 18.11.2021 №35 «Про внесення змін до структури органів Фонду соціального страхування України та граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» гранична чисельність працівників ФСС України становила 4829 осіб. Посади працівників ФСС України, на відміну від посад працівників Пенсійного фонду, не належать до посад державної служби. На зазначених працівників поширюється законодавство про працю. Відповідно до частин першої та другої статті 21 Закону №889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби у Фонді чи його територіальних управліннях. За таких умов, переведення працівників ФСС України на посади державної служби у Фонді чи його територіальних управліннях суперечить Закону № 889. Таким чином, законодавством не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в новоутвореному державному органі. Інформація щодо вакантних посад в Головному управлінні, включаючи посади державної служби категорій «Б» та «В», була розміщена на офіційній сторінці Головного управління у соціальній мережі «Facebook» та на Єдиному порталі вакансій Державної служби зайнятості. Особи, які виявили бажання прийняти участь у доборі персоналу на зайняття посад державної служби категорій «Б» та «В», мали можливість надіслати до Головного управління резюме до 18.04.2023 року. Позивач не подавала до Головного управління резюме або заяву, що свідчило б про її бажання працювати в Головному управлінні. Просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Третя особа голова комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області Юлія Писарєва подавала заяву про розгляд справи за її відсутності. Наказом начальника ГУ ПФ України в Сумській області [PERSON] звільнена 31.08.2023 року з посади начальника управління адміністративного забезпечення (а.с.127). Ухвалою суду від 11.09.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі. Ухвалою суду від 11.09.2023 року витребувано у ГУ ПФ України в Сумській області штатний розпис станом на 18.04.2023 року стосовно вакантних посад державної служби та вакантних посад, які не є державною службою, та штатний розпис станом на вересень 2023 року стосовно вакантних посад державної служби та вакантних посад, які не є державною службою. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав: Суд установив, що позивач [PERSON] працювала в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Сумській області з 01.08.2017 року, з 25.10.2021 позивачку переведено на посаду начальника відділу по роботі з персоналом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області (а.с. 17-20). 01.01.2023 набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яким Закон України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105) викладено в новій редакції. Пунктом 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1105 (в редакції Закону №2620, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Рішення про припинення ФСС України, прийняте Верховною Радою України, є чинним та у встановленому порядку неконституційним не визнавалося. Пунктом 12 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1105 Верховна Рада України зобов`язала Кабінет Міністрів України: забезпечити передачу коштів Фонду соціального страхування України до Пенсійного фонду України; привести нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити набрання чинності нормативно-правовими актами, зазначеними у підпунктах 2-4 цього пункту, одночасно з набранням чинності цим Законом тощо. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» (далі - Постанова № 1442), зокрема: утворено комісію з реорганізації ФСС України та комісію з реорганізації управлінь виконавчої дирекції ФСС України (далі - управління ВД ФСС України); установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь ВД ФСС України на період до завершення їх реорганізації; зобов`язано голову комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України здійснити заходи з припинення Фонду та управлінь ВД ФСС України у чотиримісячний строк з дня набрання чинності Законом № 2620. Відповідно до ч. 1\~ст. 104 ЦК України\~юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майне. права та обов`язки переходять до правонаступників. Частиною п`ятою цієї етапі визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення де єдиного державного реєстру запису про її припинення. Згідно із ч. 3\~ст. 105 ЦК України\~учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього\~Кодексу\~призначають комісію з припиненні юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. \~ \~Юридична особа\~є такою,\~що припинилася,\~з дня\~внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. 16.01.2023 на виконання п.2 Розділу VII Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України Бахматським О. видано наказ № 9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», пунктом 1 якого передбачено скоротити увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18.04.2023 (а.с. 22). 16.01.2023 на виконання п. 2 Розділу VII Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 №1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», на підставі наказу голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України №9-ОД від 16.01.2023 «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області Писарєвою Ю. видано наказ «Про попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області про наступне їх вивільнення» №9-ОД (а.с. 31,32). З наказом «Про попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області про наступне їх вивільнення» від 16.01.2023 року №9-ОД позивачку було ознайомлено 17.01.2023 року (а.с.32). Згідно з ч.3 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок). 02.02.2023 голова первинної профспілкової організації управління ВД ФССУ у Сумській області Кулинич Т.І. надала відповідь на подання голови комісії з реорганізації управління ВД ФССУ у Сумській області, в якій відмовлено у наданні згоди на розірвання трудових договорів на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з працівниками управління, які є членами виборного органу профспілки, оскільки наявність рішення про припинення ФССУ не є самостійною законною підставою для скорочення чисельності або штату працівників, зазначені у наказах голови комісії з реорганізації підстави для скорочення можуть бути підставою для видання наказу про переведення згідно зі ст.32 КЗпП України усіх працівників управління ВД ФССУ у Сумській області до ПФУ (його територіальних органів) або звільнення у порядку переведення до ПФУ (його територіальних органів) згідно з п.5 ст.36 КЗпП України усіх працівників управління (а.с. 34-36). 07.02.2023 постановою президії Сумської обласної організації профспілки працівників державних установ України було відмовлено голові комісії з реорганізації управління ВД ФССУ у Сумській області в наданні згоди на розірванні трудових договорів на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, в тому числі з [PERSON] , яка є членом виборного профспілкового органу управління ВД ФССУ у Сумській області (а.с. 33). Наказом управління ВД ФССУ у Сумській області № 48-к від 11.04.2023 року [PERSON] звільнено 18.04.2023 з посади начальника відділу по роботі з персоналом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, з яким 18.04.2023 позивачка ознайомлена, що підтверджується її підписом (а.с. 19). Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (ст.5-1 КЗпП України). Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Верховний Суд в постанові від 05.10.2020 у справі №451/1028/18 зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ч.6 ст.36 КЗпП у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст.40). Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. У пункті а частини 2 статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року визначено, що тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці. Відповідно до ч.2 п.19 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при реорганізації підприємства або його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Отже, навіть при реорганізації підприємства допускається звільнення працівників, проте обов`язковою умовою для цього є скорочення чисельності або штату працівників. Постановою Верховної Ради з 01.01.2023 припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України. При цьому відбулось скорочення усього штату та усієї чисельності працівників, визначених штатними розписами ВД ФССУ та управлінь ВД ФССУ в областях та м. Києві з 18.04.2023, у тому числі й посади, яку обіймала позивачка. Про наступне вивільнення позивачку попереджено більше ніж за 2 місяці, тобто у визначений законом строк. Таким чином, при звільненні [PERSON] норми трудового законодавства дотримані. Доводи позивачки про порушення відповідачем вимог ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України не заслуговують на увагу, оскільки всі посади управління ВД ФССУ у Сумській області підлягали скороченню, а переведення позивачки на вакантну посаду в ГУ ПФУ в Сумській області виключено, оскільки вакантними є посади державної служби, у той час [PERSON] обіймала посаду працівника, на якого поширюється законодавство про працю. Так, відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про державну службу» державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби. Посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону (п.4 ч.1 ст.2 Закону № 889). Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.21 Закону № 889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях. Частиною 5 ст.10 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад. Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування. 03.04.2023 ГУ ПФУ в Сумській області було направлено повідомлення на адресу управління ВД ФССУ у Сумській області щодо працевлаштування працівників та наявні вакантні посади; інформація про оголошення добору на зайняття вакантних посад в ГУ ПФУ в Сумській області неодноразово була розміщена на офіційній сторінці Fасеbоок; працівники відповідача телефонували позивачці особисто (а.с. 51-53,60). Особи, які виявили бажання прийняти участь у доборі персоналу на зайняття посад державної служби категорій «Б» та «В», мали можливість надіслати до Головного управління резюме. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що вона ознайомилася з листом ГУ ПФ України в Сумській області від 30.04.2023 року. Позивачка [PERSON] , до якої була доведена інформація про наявні вакантні посади в ГУ ПФУ в Сумській області, не подавала відповідачу заяви та необхідних документів для вирішення питання про призначення її на вакантні посади, а переведення її як працівника Фонду соціального страхування України, на якого поширюється законодавство про працю, на посаду державної служби Управлінні, суперечить вищезазначеним вимогам діючого законодавства. Згідно з інформацією позивача були наявні вакансії в ГУ ПФ України в Сумській області станом на 18.04.2023 року (а.с.144-145). Також суд не вважає слушною позицію [PERSON] щодо незаконності її звільнення, як члена профспілки заступника голови профспілкового комітету Первинної організації профспілки державних установ управління виконавчої дирекції ФССУ у Сумській області, за наявної обґрунтованої відмови у наданні згоди на розірванні трудового договору з нею. Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, має бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору. Згідно із ч.7 ст.43 КЗпП України та ч.6 ст.39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. Верховний Суд у постанові від 20.06.2019 у справі № 226/1664/18 сформулював правову позицію, відповідно до якої суд, розглядаючи трудовий спір з урахуванням положень частини сьомої статті 43 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості. Суд має достатні повноваження здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету, водночас висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі № 6-703цс15 та постанові Верховного Суду від 06.09.2018 № 265/6850/16). Аналізуючи висновок первинної профспілкової організації управління ВД ФССУ у Сумській області про відмову у наданні згоди на розірвання трудових договорів на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з працівниками управління, які є членами виборного органу профспілки, суд вважає, що це рішення профспілкового органу не містить достатньої аргументації та посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівників або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівниками є порушенням їхніх законних прав. Цей висновок ґрунтується лише на хибних оцінках законності виданого 16.01.2023 головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України Ю.Писарєвою наказу № 9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» та невірному трактуванні положень діючого законодавства щодо скорочення чисельності та штату працівників ФССУ при реорганізації цієї юридичної особи. З аналогічних підстав не може бути визнаний обґрунтованим і висновок про відмову у наданні згоди на розірвання трудових договорів, постановлений президією Сумської обласної організації профспілки працівників державних установ України. За таких обставин, позивачка могла бути звільнена без згоди профспілкового органу, відповідачем були дотримані вимоги законодавства під час звільнення її з роботи. Оскільки відбулося скорочення усього штату та усієї чисельності працівників управління, при звільненні позивачки не могли бути враховані обставини, що остання є особою з інвалідністю 3 групи та є багатодітною матір`ю. Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи те, що в ході розгляду справи неправомірність звільнення позивачки не знайшла свого об`єктивного підтвердження, не встановлено підстав для її поновлення на роботі, суд вважає, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також не підлягають задоволенню. Також слід звернути увагу на те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником або уповноваженим ним органом моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В ході розгляду справи позивачкою не доведено, а судом не встановлено протиправність дій відповідача при її звільненні, відтак позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають. Таким чином, суд дійшов висновку, що при звільненні позивачки відповідачем та головою комісії з реорганізації управління ВД ФССУ у Сумській області дотримані норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, тому позовні вимоги [PERSON] про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed