Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Погребищенської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов мотивовано тим, що [INFO] у віці 62 років у місті лабінськ, лабінський район, краснодарський край, російська федерація, помер брат позивачки [PERSON] , [INFO] . [PERSON] був похований за місцем свого проживання у смт. Гвардійське Сімферопольського району Автономна республіка Крим. Реєстрація смерті [PERSON] була проведена на тимчасово окупованій території України у Сімферопольському районному відділі загс департаменту загс міністерства юстиції республіки крим, що підтверджується свідоцтвом про його смерть від 06.06.2018 року серії [NUMBER] . Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02.06.2023 року у справі № 128/1950/23 було задоволено заяву [PERSON] та встановлено факт смерті громадянина України [PERSON] , який народився [INFO] в смт. Липовець Вінницької області, та який помер [INFO] в місті лабінськ, лабінський район, краснодарський край, російська федерація. На підставі вищезазначеного рішення суду відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 11.07.2023 року вчинено актовий запис № 7 про смерть [PERSON] та видано свідоцтво про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарським будівлями, розташований в [ADDRESS] , земельна ділянка загальною площею 0,0597 га для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, які розташовані в [ADDRESS] . Позивачка є єдиною спадкоємицею померлого, інших осіб, які б мали право на спадщину, немає. Покликається на те, що вона 04.08.2023 року звернулась до державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Березовської Л.М. із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало [PERSON] , який помер [INFO] , але постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.08.2023 року № 1154/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відмова мотивована тим, що позивачка у встановлений чинним законодавством шестимісячний строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та не надала належних доказів фактичного прийняття спадщини. Оскільки спадкодавець [PERSON] проживав в АР Крим та помер [INFO] в місті лабінськ, лабінський район, краснодарський край, російська федерація, а реєстрація факту смерті була проведена на тимчасово окупованій території України, а офіційно факт смерті [PERSON] встановлений рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02.06.2023 року, і відповідно актовий запис про смерть вчинений лише 11.07.2023 року та видано свідоцтво про смерть, то саме ці обставини перешкоджали позивачці своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На даний час вона має намір прийняти спадщину та оформити свої спадкові права після смерті свого брата [PERSON] . Посилаючись на наведені обставини та положення ч.3 ст.1272 ЦК України, просить визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачка та її представник - адвокат Савчук І.В. в підготовче засідання не з`явилися, натомість представник позивачки - адвокат Савчук І.В. через систему «Електронний суд» подала заяву, в якій просить позовну заяву розглянути без їх участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 85). Представник Погребищенської міської ради в підготовче засідання не з`явився. Проте, головний спеціаліст юрист відділу правового забезпечення Погребищенської міської ради Нагорняк В. А. через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розгляд справи здійснити у її відсутність, позовні вимоги визнає ( а.с. 87). Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що визнання представником відповідача позову слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи із наступного. Так, за змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02 червня 2023 року у справі №128/1950/23 було встановлено факт, що громадянин України [PERSON] , який народився [INFO] в смт. Липовець Вінницької області, помер [INFO] в місті лабінськ, лабінський район, краснодарський край, російська федерація (а.с.37-40). На підставі вищезазначеного рішення суду Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 11 липня 2023 року було складено відповідний актовий запис за № 7 та видано свідоцтво про смерть [PERSON] , серії [NUMBER] (а.с. 41). Факт родинних відносин позивачки [PERSON] з [PERSON] , який помер [INFO] , підтверджується відповідно копією посвідки про народження серії [NUMBER] від 27.02.1945 року (а.с. 18) та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.11.1955 року (а.с. 19). [INFO] в м. Макіївка Кіровським РАЦС було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] змінено на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23 січня 1965 року, актовий запис № 58 (а.с. 20). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.08.2023 року №1154/02-31 державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Людмилою Березовською було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належить [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки [PERSON] у встановлений законом строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та не надала належних доказів фактичного прийняття спадщини (а.с. 42). Згідно із Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 04.10.2023 року № 74195149 інформація щодо заведення спадкової справи щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] , відсутня (а.с. 75). Звертаючись із позовом до суду, позивачка вказувала на те, що вона вчасно не подала заяву про прийняття спадщини, оскільки спадкодавець [PERSON] проживав в АР Крим, та помер [INFO] в місті лабінськ, лабінський район, краснодарський край, російська федерація, реєстрація факту його смерті була проведена на тимчасово окупованій території України, а офіційно факт смерті [PERSON] встановлений рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02.06.2023 року, і відповідно актовий запис про смерть вчинений лише 11.07.2023 року та видано свідоцтво про смерть, а тому всі ці обставини перешкоджали позивачці своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості таких доводів позивачки, суд виходить із того, що за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Як роз`яснено в пункті 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про спадкування»\~№ 7\~від 30\~травня 2008\~року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Ураховуючи те, що позивачка, будучи спадкоємицею за законом, була позбавлена можливості звернутися до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини до закінчення шестимісячного строку з часу її відкриття, оскільки її брат [PERSON] проживав на тимчасово окупованій території АР Крим, а без наявності у неї встановленого законодавством України зразка свідоцтва про його смерть [PERSON] не могла своєчасно реалізувати свої спадкові права, то причини пропуску нею строку на прийняття спадщини суд вважає поважними, що відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України є підставою для визначення [PERSON] додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним безстороннім судом, встановленим законом. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Отже, вирішуючи питання про визначення спадкоємцеві додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, суд має враховувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №681/203/17. В контексті обставин справи та беручи до уваги визнання позову представником Погребищенської міської ради, який як орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями розпоряджатися майном територіальної громади, до якої може перейти право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] у разі визнання його судом відумерлою спадщиною, суд вважає, що визначення позивачці додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця буде відповідати принципу пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому суд констатує, що, зважаючи на наведене, визнання позову представником відповідача не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст. ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. В силу ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З огляду на викладене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved