Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, спричиненої домашнім насильством та просить стягнути з відповідача з урахуванням уточнення позовних вимог на її користь спричинену їй моральну шкоду в розмірі 100 000, 00 грн. та судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову зазначила, що вона є пенсіонеркою, зареєстрована та проживає у [ADDRESS] в однокімнатній квартирі. Зазначає, що разом з нею у вказаній квартирі зареєстрований та проживає її син [PERSON] , з членами своєї сім`ї дружиною та дочкою, які зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Також зазначає, що вже багато років, особливо після того, як у 2005 році помер її чоловік, син вчиняє відносно неї домашнє насильство, що приводить до психологічних та фізичних страждань. Такі дії є системними і триваючими. У зв`язку з такими діями відносно [PERSON] двічі виносився терміновий заборонний припис, складалися протоколи про адміністративні правопорушення, постановами суду його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Крім цього, 30.11.2022 відповідач в чергове скоїв відносно неї домашнє насильство нанісши удар в область обличчя, внаслідок чого заподіяв їй забій м`яких тканин обличчя, у зв`язку з чим проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12023141150000460 від 03.05.2023. Також зазначила, що рішенням Червоноградського міського суду від 25.04.2023 по справі № 459/2984/22 її позов задоволено та виселено його з квартири без надання іншого житлового приміщення. 28.04.2023 дізнавшись про судове рішення щодо виселення [PERSON] знову вчинив відносно неї фізичне насильство, що є підтвердженням його системних дій по вчиненню домашнього насильства. Окрім цього, за системне вчинення домашнього насильства відносно неї, рішенням Червоноградського міського суду від 05.05.2023 видано стосовно [PERSON] обмежувальний припис строком на 3 місяці. Незважаючи на негайність виконання рішення суду про вчинення обмежувального припису, [PERSON] надалі продовжує проживати у вказаній квартирі разом із нею, хоч має інше житло, а вона продовжує проживати у страху за своє життя та здоров`я. У зв`язку з таким невиконанням рішення суду щодо обмежувального припису, на підставі її заяви відкрито кримінальне провадження № 42023142150000056 від 16.06.2023 за ч. 1 ст. 382 КК України. Стверджує, що всі вищеописані факти підтверджують систематичність на протязі тривалого часу вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства, наслідком чого є спричинення їй душевних страждань і переживань, у зв`язку із чим їй надається психічна допомога в денному центрі соціально-психологічної допомоги. Оскільки такі події є тривалими в часі, вона змушена тривалий час переносити душевні страждання та переживання. А відтак має право на відшкодування моральної шкоди. Побоюючись за своє життя, вона неодноразово змушена була ночувати і харчуватись у своїх знайомих, що відображається на її психоемоційному стані та створювало негативні явища у її повсякденному житті, змінювало її уклад життя через такі вимушені зміни. Також зазначає, що їй приходиться жити під постійним психологічним тиском внаслідок протиправної поведінки відповідача. Ухвалою від 16.08.2023 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження на 04.09.2023. 28.08.2023 відповідач надав відзив на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди та розміру такої шкоди, оскільки не долучено до матеріалів справи належних доказів. 01.09.2023 позивач подала відповідь на відзив, у якій просила позовні вимоги задовольнити повністю. Також зазначила, що відшкодування моральної шкоди передбачено Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У судовому засіданні 11.12.2023 позивачка позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Також зазначила, що її син відносно неї тривалий час вчиняє домашнє насильство, внаслідок таких дій завдає їй фізичне та психологічне насильство. У зв`язку із тривалими протиправними діями їй завдає сильні душевні переживання. Представник позивача також позовні вимоги підтримав, зазначив, що позивачці внаслідок тривалої протиправної поведінки відповідача спричинене психологічне насильство, що підтверджується висновком експерта у кримінальному провадженні. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просив у позові відмовити. Зазначив, що позивачкою не доведено спричинення їй моральної шкоди. Представник відповідача також просив у позові відмовити за безпідставністю. Свідок [PERSON] , який є працівником поліції суду пояснив, що 05.05.2023 було рішення Червоноградського міського суду Львівської області про винесення обмежувального припису стосовно [PERSON] . З рішенням суду від 05.05.2023 [PERSON] він ознайомив і відібрав пояснення, згідно яких відповідач відмовився виконувати обмежувальний припис та відповідне рішення суду. Ним, як поліцейським офіцером громади попереджено [PERSON] про кримінальну відповідальність за невиконання обмежувального припису. Також зазначив, що доповідав своєму керівництву про необхідність внесення відомостей до ЄРДР за невиконання [PERSON] заборонного припису. Пізніше йому стало відомо, що відомості внесенні в ЄРДР за ст. 382 КК України, після чого він долучив відповідні документи до матеріалів кримінального провадження. Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне та дійшов наступних висновків. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 15.03.2020 відносно відповідача [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис серії АА №080577 відносно постраждалої особи [PERSON] . Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 12.10.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170грн. Постановою встановлено, що [PERSON] 15 вересня 2020 року близько 11.20 год., перебуваючи за місцем спільного проживання за адресою по [ADDRESS] , вчинив сварку зі своєю матір`ю [PERSON] , в ході якої ображав її нецензурною лайкою, чим чинив психологічний тиск. Постанова набрала законної сили 23.10.2020. Також 12.10.2020 позивачка зверталася до поліції зі скаргою на образи та крики відповідача та просила прийняти міри до її сина за те, що він принижує її гідність протягом тривалого часу. В матеріалах справи міститься талон-повідомлення єдиного обліку №8300 про прийняття і реєстрацію даної заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, з якого судом встановлено, що вищевказана скарга [PERSON] від 12.10.2020 була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал НПУ». 12.10.2020 у відповідь на вищевказану скаргу начальник Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області надав листа, у якому повідомив, що звернення позивачки були зареєстровані в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал НПУ»15.09.2020 за №7624 та 17.09.2020 за №7600, а за результатами перевірки по фактах, викладених у зверненнях, працівниками поліції не було виявлено ознак кримінального правопорушення, у зв`язку з чим відповідної інформації до ЄРДР внесено не було. Матеріали звернень скеровано до суду, оскільки в діях [PERSON] вбачалися ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. Із довідки про результати проведення перевірки за зверненням гр. [PERSON] від 15.09.2020, 17.09.2020 судом встановлено, що за результатами таких звернень відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст.173-2 КУпАП. 15.02.2022 відносно відповідача [PERSON] повторно було винесено терміновий заборонний припис серії АА №202771 відносно постраждалої особи [PERSON] про заборону у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 28.04.2022 відповідача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170грн. Постановою встановлено, що [PERSON] 15.02.2022 року о 18:21 год., перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , ображав свою матір нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, шарпав за одяг, чим вчинив психологічне та фізичне насильство. Окрім цього, 30.11.2022 у Червоноградському РВП ГУ НП у Львівській області була зареєстрована заява [PERSON] про вчинення домашнього насильства відповідачем відносно позивачки за таких обставин: відповідач 30.11.2022 вчинив з позивачкою конфлікт, під час якого вдарив її по обличчю, що встановлено судом з талону-повідомлення єдиного обліку №9219. Із копії довідки, виданої КП «ЦМЛ ЧМР» установлено, що 30.11.2022 [PERSON] зверталася в приймальне відділення КП «ЦМЛ ЧМР» з діагнозом забій м`яких тканин обличчя. Також з матеріалів справи вбачається, що 17.03.2023 у Червоноградському РВП ГУ НП у Львівській області була зареєстрована заява [PERSON] про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, що встановлено судом із такої заяви та з талону-повідомлення єдиного обліку №2317. Позивачка повідомляла, що відповідач [PERSON] систематично вчиняє відносно неї домашнє насильство, агресивно ставиться до неї, що призводить до фізичних та психологічних страждань та розладів її здоров`я, у зв`язку із чим просила внести відповідні відомості до ЄРДР. 03.05.2023 в ЄРДР внесено відомості на підставі заяви [PERSON] про те, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 25.04.2023 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про виселення із житлового приміщення, через систематичні порушення правил співжиття, які роблять неможливим проживання в одній квартирі, без надання іншого житлового приміщення задоволено, яким [PERSON] ( [ADDRESS] ) виселено з квартири [ADDRESS] , через систематичні порушення правил співжиття, які роблять неможливе проживання з ним в одній квартирі, без надання іншого житлового приміщення. Також, Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05.05.2023 заяву [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] про видачу обмежувального припису задоволено частково. Видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , і встановлено такі заходи тимчасового обмеження прав: - перебувати з заявницею в місці спільного проживання за адресою: [ADDRESS] , - \~ \~ \~ \~наближатися до місця проживання заявниці за адресою: [ADDRESS] , на відстань менше як на 100 метрів; - \~ \~ \~ \~особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуватиме у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який який інший спосіб спілкуватися з нею. Встановлено строк дії обмежувального припису - 3 (три) місяці. У зв`язку із невиконанням рішення суду [PERSON] щодо встановлення йому обмежувального припису, [PERSON] звернулася з заявою в поліцію про скоєння кримінального правопорушення. Відповідні відомості 16.06.2023 внесені до ЄРДР за № 42023142150000056 за ч. 1 ст. 382 КК України, за фактом умисного невиконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області по справі № 459/1473/23. Також з відповіді виконавчого комітету Червоноградського міського центру соціальних служб за № 204/02 від 02.08.2023 вбачається, що [PERSON] зверталась в Денний центр за психологічною підтримкою, проведено консультацію психолога, метою якої є підтримка постраждалої особи та визначення шляхів подолання проблем, зумовлених домашнім насильством. З висновку судово-психологічного експерта № 1032 від 22.09.2023, складеного у кримінальному провадженні № 12023141150000460, вбачається, що [PERSON] властиві індивідуально-психологічні особливості структури особистості екстравертованість, безпорадність, комунікабельність, позитивна соціалізація, турбота про власне майбутнє; [PERSON] спричинено психологічних та психічних страждань (пригнічений настрій, переживання за власне здоров`я, за свій психологічний та психічний стан, тривожність, напруженість, емоційна лабільність, астенія), був порушений звичайний рівень її життєдіяльності та соціального функціонування. Ситуація, що досліджується за справою є для [PERSON] психотравмувальною. З висновку також вбачається, що експерти були повідомлені про відповідальність за надання явно неправдивих висновків. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди та відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, особі завжди призначається компенсація за порушення прав людини. З роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованою вимогу про відшкодування позивачу компенсації за завдану моральну шкоду, оскільки діями відповідача було завдано моральну шкоду, яка полягала у спричиненні [PERSON] фізичного болю та страждань, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, душевних страждань, яких вона зазнала в результаті неправомірної протиправної поведінки [PERSON] відносно неї, як людини, жінки та його матері. До негативних наслідків, які пережила позивачка належить нервовий психологічний стрес, емоційна напруга та страх, переживання та страждання, яких вона зазнала через протиправні дії відповідача. Відповідачем добровільно не було відшкодовано позивачеві коштів за завдану їй його діями немайнову (моральну) шкоду. Разом з тим, позивачкою не доведено належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності доказами завдання їй моральної шкоди на суму 100 000 гривень. Суд враховує, що стороною позивача не було проведено експертизи з метою визначення розміру завданої позивачеві діями відповідача моральної шкоди. При цьому суд враховує, що моральну шкоду зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Враховуючи характер вчинених відповідачем адміністративних правопорушень, обсяг та тяжкість моральних страждань перенесених потерпілою, її стан здоров`я, майновий стан, виходячи із принципів рівності, поміркованості, розумності та справедливості, а також враховуючи положення чинного законодавства про те, що розмір на відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення позивача і не повинен призводити до її збагачення, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 5 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого нею судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на її користь пропорційно задоволеним вимогам. Розмір заявлених вимог 100000,00 грн. (100 % - 1073,60 грн. - розмір судового збору, що сплачено позивачем при зверненні до суду з цим позовом), розмір вимог, що підлягають задоволенню 5000,00 грн. 53,68 грн. - розмір судового збору, пропорційний до задоволеної частини вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 53,68 грн. судового збору.

Outcome: partial