Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] у серпні 2023 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за борговою розпискою від 24 серпня 2019 р. у загальній сумі 3 977 725,32 грн., яка складається із 22\~900 доларів США заборгованості за основною сумою боргу, що станом на 24.08.2023 р. еквівалентно 837\~420,94 грн., 2\~060,34 доларів США ( еквівалент 75\~343,74 грн.) -3% річних за період з 25.08.2020 р. по 24.08.2023 р., а також пені- 3\~064\~960,64 грн. за період з 25.08.2020 р. по 25.08.2021 р. В обгрунтування позову зазначив, що 24.08.2019 р. відповідачем написана розписка про отримання грошових коштів від [PERSON] у розмірі 24000 доларів США із зобов`язанням повернути кошти до 24.08.2020 року. Умовами боргової розписки передбачено, що у випадку стягнення коштів у судовому порядку вони повертаються в гривні по курсу Національного Банку України на момент подачі позову та відповідач зобов`язався також у разі несвоєчасного повернення грошових коштів сплатити пеню у розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення. У рахунок виконання зобов`язань відповідачем сплачено 24.10.2019 р. 200 доларів США, 09.01.2020 р.-900 доларів США. Позивач зазначає, що відповідач тривалий час ухиляється від повернення коштів, відверто ігнорує свої зобов`язання, тому [PERSON] нарахована пеня з 25.08.2020 р. по 25.08.2021 р. в сумі 3\~064\~960,64 грн., а також 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України в межах трирічного строку з 25.08.2020 по 24.08.2023 у розмірі 2\~060,34 доларів США, як розмір штрафних санкцій. Від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, проте на відеозв`язок він не вийшов та не повідомив причини. Позивач [PERSON] подав клопотання про можливість розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] згідно вимог ч.8\~ст.128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч.3\~ст.131\~ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступних висновків. 24 серпня 2019 року між [PERSON] і [PERSON] укладено письмовий договір позики, іменований як розписка, відповідно до умов якого позикодавець передав, а позичальник [PERSON] прийняв у борг 24\~000 доларів США та зобов`язався повернути зазначену суму у строк до 24 серпня 2020 р. У разі стягнення коштів в судовому порядку грошові кошти повертаються у гривні по курсу НБУ на момент подачі позову.За згодою сторін можливе дострокове погашення боргу.Договором сторони визначили, що у випадку несвоєчасного повернення грошових коштів [PERSON] зобов`язався сплатити пеню у розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення. На договорі містяться записи з підписами сторін про повернення [PERSON] 200 доларів США 24.10.2019 р., а також 900 доларів США 09.01.2020 р. Відповідач свої зобов`язання не виконав, грошові кошти у розмірі 22900 доларів США до 24 серпня 2020 р. не повернув. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України передбачено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга\~статті 1047 ЦК України). Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки, про застосування статей 1046, 1047 ЦК України, викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Згідно частини 2 статті 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Тобто, кредитор має виконати свій обов`язок з повернення боргового документа, або видачі розписки при неможливості повернення боргового\~документа під час прийняття виконання. За приписами частини третьої статті 545 ЦК України\~наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У наданому суду оригіналі розписки відповідач [PERSON] підтвердив факт отримання ним від [PERSON] коштів в розмірі 24\~000 доларів США у борг та безумовний обов`язок щодо повернення отриманих коштів і відповідальність за порушення строків повернення у вигляді сплати 1% від суми боргу за кожен день прострочення зобов`язання. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами статті 629, частини першої статті 526, статтей 525,610 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Виходячи з того, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у борг в сумі 22 900 доларів США не повернуті, враховуючи встановлену\~статтею 204\~ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України «Про валюту і валютні операції».Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18., що визначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12,). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі 6-42цс1). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим\~Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України. Згідно пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання; часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми підлягають частковому задоволенню за період з 25.08.2020 р. по 23.02.2022 р. Три відсотка річних розраховуються, виходячи з суми невиконаного зобов`язання 22900 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення -548 днів, помноженого на\~3,\~поділеного на\~100\~та на\~кількість днів\~у році\~і складає 1031,44 долар США. Договором позики від 24.08.2019 р. на позичальника покладається зобов`язання сплатити пеню у розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення зобов`язання. Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України, з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц. Установлено, що відповідач прострочив виконання зобов`язання з повернення грошових коштів за Договором позики коштів у сумі 3\~064\~960,64 грн. у період з 25.08.2020 по 25.08.2021, тобто за 366 днів. Отже, пеня у розмірі, що більше ніж втричі перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства\~справедливому розгляду і вирішенню справи.Суд вважає можливим зменшити розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 837420,94 грн. , що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві. За правилами до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 13400 грн, тобто максимальний розмір за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою станом на 2023 рік .Приймаючи до уваги, що при частковому задоволенні позову судовий збір становив би 13400 грн., з відповідача підлягає стягненню судовий збір у встановленому розмірі. На підставі викладеного і

Outcome: partial