Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

у січні 2022 року [PERSON] звернувся до суд з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року (справа № 753/1507216) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг (позику) у розмірі 50 000 доларів США, що еквівалентно 1 323 715,60 грн. 7 липня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Оскільки вказане рішення боржником не виконується, просив стягнути з [PERSON] на його користь інфляційні витрати у розмірі 254 682, 77 грн та 3 % річних у розмірі 119 243, 15 грн. Ухвалю від 2 травня 2022 року позов залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків п`ять днів з дня отримання вказаної ухвали. 3 червня 2022 року від [PERSON] надійшла заява на усунення недоліків. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 3 червня 2022 року справу визнано малозначною та відкрито спрощене позовне провадження. В ухвалі було визначено учасникам судового розгляду строки на подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень та пояснень щодо позову в порядку передбаченим статтями 179- 181 ЦПК України. 30 червня 2022 року від представника відповідача - адвоката Ковальчука О.М. на адресу суду надійшов відзив відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності та строки пред`явлення виконавчих листів до виконання, рішенням суду заборгованість стягнуто у іноземній валюті, тому інфляційні втрати не нараховуються, 3 % річних можуть визначені у доларах, однак позивач нарахував їх у гривні. Посилаючись на наведене, просив відмовити у позові. 17 жовтня 2022 року від [PERSON] надійшла заява про закриття провадження у зв`язку з тим, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 4 серпня 2022 року у справі № 753/2166/22 було вирішено визнати виконавчий лист № 753/15072/16, виданий Дарницьким районним судом м. Києва 1 червня 2021 року на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року, щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 50 000 дол. США таким, що не підлягає виконанню, а тому предмет спору відсутній. Також зазначив, що відповідачу стало відомо про смерть позивача. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 1 березня 2023 року заяву адвоката Ковальчука О.М., який діє в інтересах [PERSON] , про закриття провадження у вказаній справі залишено без задоволення. Ухвалою від 26 лютого 2023 року витребувано від Томашпільської селищної ради (24200, Вінницька обл., Тульчинський р-н, смт. Томашпіль, пл. Тараса Шевченка, буд. 1) належним чином завірену копію актового запису про смерть № 244 від 2 серпня 2022 року складеного виконавчим комітетом Томашпільської селищної ради Тульчинського районну Вінницької області відносно гр. [PERSON] , [INFO] . 1 березня 2023 року від [PERSON] надійшла заява про залучення її до участі у справі в якості правонаступника позивача, оскільки [PERSON] помер [INFO] . На підтвердження надала копію свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] . Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 1 березня 2023 року витребувано у приватного нотаріуса Тульчинського районного нотаріального округу Іськової Наталії Михайлівни: інформацію чи заводилась спадкова справа щодо померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , та належним чином завірену копію спадкової справи. 29 травня 2023 року до суду надійшли витребувані матеріали спадкової справи. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року залучено [PERSON] у якості позивача як правонаступника [PERSON] у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат. 23 жовтня 2023 року від представника [PERSON] - адвоката Аваєвої Н.В. надійшла заява про уточнення (збільшення) позовних вимог у якій вона просила с тягнути із відповідача на користь позивача інфляційні витрати у розмірі 271 984,16 грн та 3 % річних у розмірі 119 243,20 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просила задовольнити його у повному обсязі, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників учасників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року (справа № 753/1507216) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг (позику) в сумі у розмірі 50 000 доларів США, що еквівалентно 1 323 715,60 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 серпня 2017 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 15 травня 2017 року залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року залишено без змін. Таким чином, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року набрало законної сили 11 жовтня 2017 року. 24 січня 2020 [PERSON] видано два виконавчі листи на виконання заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року, в яких зазначено про набрання рішенням суду законної сили 11 жовтня 2017 року. Ухвалою Київський апеляційний суд від 6 травня 2021 року поновлено пропущений строк на пред`явлення до виконання виконавчих листів № 753/15072/16 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, які видано 24 січня 2020 року Дарницьким районним судом м. Києва. Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув, рішення в добровільному порядку не виконує. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У разі невиконання рішення суду, у кредитора виникає право стягнути суми, передбачені договором, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, що утворилась після ухвалення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року (справа № 753/1507216), а саме: інфляційні витрати у розмірі 254 682, 77 грн та 3 % річних у розмірі 119 243, 15 грн. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року (справа № 753/1507216) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг (позику) у іноземній валюті у розмірі 50 000 доларів США. Щодо стягнення інфляційних втрат до суд виходить із наступного. Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Індекс інфляції - це показник характеристики динаміки загального рівця цін на товари та послуги, а ціни в України встановлені в національній валюті - гривні, з чого можна зробити висновок, що законодавче положення про сплату боргу з урахуванням індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначено договором у гривні. У спірних правовідносинах грошове зобов`язання між сторонами виражене в іноземній валюті, а сума стягнута рішенням суду у іноземній валюті. Наведене означає, що наведена у рішенні суду розмір який підлягає стягненню у іноземній валюті у повній мірі компенсує втрати позивача від знецінення національної валюти, а відтак вимога про стягнення інфляційних втрат є очевидно необґрунтованою і неприйнятною з огляду на законодавство. Щодо вимого про стягнення 3 % річних, то суд дійшов наступного висновку. У висловленій Великою Палатою Верховного Суду постанові від 16 січня 2019 року № 464/3790/16-ц, зазначено, що 3% річних, передбачені статтею 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи з простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. Разом з тим, позивач здійснив розрахунок заборгованості за рішенням суду, згідно якого сума 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 22 січня 2019 року по 22 січня 2022 року складає 119 243,20 грн. Однак, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Такі висновки містяться, у постановах Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року № 373/2054/16 та від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Проте, здійснюючи перерахунок 3% річних з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті (доларах США), суд враховує, що сума 3% річних за вказаний період становить 4 500 дол. США (164 520 грн), тобто більшу суму, ніж заявлена в позовних вимогах (119 243,20 грн ). За таких обставин, враховуючи, що суд не може вийти за межі позовних вимог, то суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі (119 243,20 грн ). Стаття 141 ЦПК України визначає, що у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання цього позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 1280 (а.с. 11)+2459,56 (а.с. 20) =3739,56 грн. Загальний розмір заявлених позивачем позовних вимог, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а. с. 191-193) становив 391 227,36 грн, з яких судом задоволено вимоги на суму 119 243,20 грн. Отже ураховуючи, що позов задоволений на 30/100 частин від заявлених вимог (119243,20х100/391227,36) на відповідача слід покласти судовий збір в розмірі 1 121,78 грн.

Outcome: partial