Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Позивач АТ «Сенс Банк» (на час звернення із позовом АТ Альфа Банк») звернувся в січні 2022 року до суду із позовом, в якому зазначив, що 26.03.2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 284/24-99, за змістом якого позичальник [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 63\~000,00 долари США на умовах повернення та сплати відсотків за користування кредитом. Позивач звертає увагу, що згідно рішення АТ «Укрсоцбанк» № 5/2019 від 15.10.2019 року вирішено припинити АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». З метою забезпечення відповідного зобов`язаня за кредитним договором між банком та іпотекодавцем [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого остання передала в іпотеку нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] . Позивач зауважує, що позичальник ухиляється від належного виконання взятих на себе за умовами кредитного договору зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 29.10.2021 року має заборгованість в розмірі: 60\~536,00 долари США за тілом кредиту, 119\~030,74 долари США за відсотками. Звертаючись до положень законодавства в частині врегулювання правовідносин, пов`язаних із підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, необхідності належного виконання взятих на себе зобов`язань стороною договору, а також вказуючи на вимоги Закону України «Про іпотеку» як спеціального нормативного акту у сфері окремого виду забезпечення - нерухомим майном, право звернення стягнення на яке, у свою чергу, набувається іпотекодержателем в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, позивач просить звернути стягнення на відповідний предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в загальній сумі 179\~566,74 долари США. Ухвалою суду від 14.01.2022 року по справі відкрите загальне позовне провадження. Представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, у якому вказано про необхідність врахування строків позовної давності щодо зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору. Сторона зазначає, що останній платіж за кредитом відбувся у період 2008-2009 років, при цьому, умови договору (п.4.4) містять застереження, згідно яких у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 договору протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту. Сторона зазначає, що визначальним для встановлення моменту, з якого розпочинає перебіг трирічний строк на звернення з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості, є саме виникнення у кредитора права вимоги у кредитному зобов`язанні, яке є основним. Відповідач також звертає увагу на невідповідності реквізитів кредитного договору, невиконання якого покладено в основу пред`явлення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та який надано до матеріалів справи (284/24-99 від 26.03.208 року), та договору, забезпечення якого вказано у договорі іпотеки ( № 284/24-95 від 26.03.2007 року). Заперечуючи також достовірність наданих позивачем розрахунків, відповідач просить відмовити у задоволені позову. Ухвалою суду від 28.04.2022 року витребувано від приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака Віктора Ярославовича копію нотаріальної справи по укладенню із [PERSON] іпотечного договору із майновим поручителем, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. за реєстровим номером №5593; витребувано від Акціонерного товариства «Альфа-Банк» завірену належним чином копію договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 284/24-95 від 26.03.2007 року; завірені належним чином копії всіх документів, на підставі яких набуто право вимоги за кредитним договором №284/24-95 від 26.03.2007 року АТ «Альфа-Банк»; відомості про останню дату платежу по кредиту №284/24-95 від 26.03.2007 року (виписку по рахунку); витребувано від Акціонерного товариства «Альфа-Банк» завірені належним чином копії всіх документів, на підставі яких набуто право вимоги за кредитним договором №284/24-99 від 26.03.2008 року АТ «Альфа-Банк»; відомості про останню дату платежу по кредиту №284/24-99 від 26.03.2008 року (виписку по рахунку). Згідно ухвали суду від 23.11.2022 року провадження у справі зупинено у зв`язку зі смертю сторони [PERSON] . Ухвалою суду від 14.09.2023 року провадження у справі поновлено, залучено до участі у справі правонаступника [PERSON] - [PERSON] [INFO] . В судовому засіданні при розгляді справи по суті представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що, оскільки стороною відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності, на вимогу суду банком надано розрахунок тих грошових сум, сплата яких передбачалась умовами договору та графіком платежів у період до початку перебігу трирічного строку позовної давності відносно дати звернення до суду із позовом, тобто до грудня 2018 року включно. При цьому, за твердженням учасника, відповідні суми підлягають коригування у зв`язку із запровадженням з 12 березня 2020 року на всій території України карантину, протягом якого строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Цивільного Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Представник додав, що банком на ім`я позичальника та іпотекодавця направлено вимогу про погашення заборгованості, яку слід вважати пред`явленням вимог про дострокове виконання зобов`язань. Крім того, після смерті іпотекодавця, вимогу про викоання зобов`язань направлено нотаріусу для вручення спадкодавцям. Інші учасники в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Наведені представником відповідача у заяві про відкладення розгляду справи відомості щодо наміру вирішити спірні питання у позасудовому порядку суд не визнає поважними причинами неявки. Суд звертає увагу, що судове засідання від 27.11.2023 року відкладено за заявою представника відповідача. З огляду на викладене, суд вважає необхідним ухвалити рішення у відсутності відповідача, третьої особи на підставі п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України. Судом встановлено наступні обставини. \~ \~ \~ \~26.03.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 284/24-99, згідно банк, що виступив кредитором, надав [PERSON] - позичальник, кредитні кошти у вигляді траншів в сумі 63 000,00 долари США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання, з терміном користування до 25.03.2023 року, сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами. В той же день 26.03.2008 року з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець [PERSON] передала, а банк прийняв з метою забезпечення зобов`язань за договором кредиту від 26.03.2007 року предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] . Заставна вартість квартири визначена на рівні 90\~000,00 доларів США. У зв`язку з неналежним виконання умов договору позичальником виникла заборгованість, розмір якої визначається судом з огляду на таке. Так, при укладенні договору кредиту сторони погодили нарахування відсотків на фактичну суму заборгованості із застосування відсоткової ставки на рівні 13 % річних. В подальшому, у період з жовтня 2008 року банком розпочато нарахування відсотків за ставкою 15 % річних. Відповідно до п.п. 2.7, 2.7.1, 2.7.2, 2.7.3 договору кредиту у разі зміни кредитної політики внаслідок рішень законодавчої або виконавчої влади, Національного банку України, а також в разі настання іншої події, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів Кредитора та яка не залежить від волі Сторін, Кредитор має право змінити (збільшити або зменшити) процентну ставку за користування Кредитом, що визначена у п.п. 1.1. договору. Про намір змінити розмір процентів та/або комісій Кредитор зобов`язаний повідомити Позичальнику не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку їх введення, а також надати позичальнику для укладення проекти двох примірників відповідної додаткової угоди до цього договору. У разі, якщо Позичальник погодиться із запропонованими Кредитором змінами розміру процентів та/або комісій, він протягом 10 календарних днів з дня отримання від Кредитора двох примірників відповідної додаткової угоди до цього договору підписує їх, повертає їх Кредитору для підписання з боку Кредитора. Після їх підписання Кредитор повертає один примірник додаткової угоди Позичальнику. Цей договір вважається зміненим в частині розмірів процентів та/або комісій після підписання Позичальником та Кредитором і скріплення його печаткою відповідної додаткової угоди. Зазначені зміни вводяться в дію з дати, вказаної у відповідній додатковій угоді. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 638 ЦК України (в редакції, чинній на час фактичної зміни відсоткової ставки) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В порушення вимог ст.12 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження досягнення між сторонами згоди змінити відсоткову ставку за договором. Направлена на адресу позичальника пропозиція (том 1-й а.с.101) залишилась без відповіді. Отже, застосування відсоткової ставки на рівні 15 % річних не може вважатись погодженими істотними умовами договору між учасниками, а тому не створює наслідків у вигляді зобов`язальних відносин для сторін. Визначаючи загальну суму заборгованості за кредитом суд керується відомостями про відсоткову ставку, відтворену у договорі кредиту від 26.03.2008 року, тобто на рівні 13 % річних. З поданих позивачем розрахунків слідує, що у період з 20.10.2008 року банком розпочато здійснення нарахування відсотків на фактичний залишок заборгованості за кредитом із застосування відсотком ставки на рівні 15 % річних. В іншому, досліджені у сукупності з відомостями про рух коштів по рахунку надані позивачем розрахунки заборгованості, які поширюють відомості про суму отриманих коштів, періоди їх повернення позичальником, порядок нарахування та сплати відсотків, можуть бути прийняті як докази таких обставин та використовуватись для отримання висновку щодо безсумнівної заборгованості. Самостійне нарахування судом розміру заборгованості скероване на виконання завдань цивільного судочинства та відповідає критеріям, покладеним вимогами процесуального законодавства в притаманні судовому провадженню функції. Отже, суд вважає необхідним зменшити розраховану позивачем суму заборгованості за відсотками (119 030,73 дол. США) на коефіцієнт відмінності обумовлених ставок (15/13 = 1,15). Сума заборгованості за відсотками становитиме: 119\~030,73 дол. США / 1,15 = 103\~504,98 дол. США. Сума заборгованості за тілом кредиту ґрунтовно підтверджується відомостями по руху коштів, розрахунком заборгованості та становить 60\~536,00 дол. США. У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12\~цього Закону… Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Положеннями ст. 11 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Як зазначалось вище, судом встановлено порушення взятих на себе позичальником [PERSON] зобов`язань, а тому іпотекодавець [PERSON] як майновий поручитель набула статусу відповідальної за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Суд надає оцінку заявленій стороною відповідача вимозі про застосування до виниклого спору строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ст. 257 ЦК України \~ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У\~постанові від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16\~Верховний Суд вказав, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Слід розмежовувати вимогу про\~стягнення боргу за основним зобов`язанням\~(actio in personam) та\~вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки\~(actio in rem): -вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю в три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо); -перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається в разі вчинення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Верховний Суд неодноразово підтримував висновок про те, що пред`явлення вимог до позичальника або звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час такого звернення вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі Повідомлення (вимога)\~про дострокове\~повернення кредиту,\~яка направляється\~позичальнику та/або\~поручителю є\~формою досудового\~вирішення спору\~між контрагентами\~та вимогою\~сторони,\~права або\~законні інтереси\~якої порушено,\~про добровільне/безпосереднє\~врегулювання спору,\~вказує на\~зміну строку\~виконання основного\~зобов`язання\~й встановлює\~обов`язок\~кредитора пред`явити\~позов до\~боржника протягом\~трьох років,\~якщо інше\~не визначено\~кредитним договором\~(статті\~257,\~259\~ЦК України).\~(Постанова\~Великої Палати\~Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі № 521/21255/13-ц). Судом встановлено, що умовами кредитного договору сторони погодили обов`язок повернення кредиту та сплати відсотків щомісячними платежами з кінцевим строком повернення до 25.03.2023 року. Звернення до позичальника із вимогами про дострокове повернення кредиту здійснено 04.11.2021 року (том. 1-й а.с. 26-28), коли кредитор повідомив про необхідність повернення заборгованості за кредитом в розмірі 179\~566,74 долари США, яка виникла станом на 29.10.2021 року, протягом 30 днів. Отже, строком виконання зобов`язання, який вважатиметься початком перебігу строку позовної давності відносно вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, слід вважати період з 05.12.2021 року. Положення договору кредиту (п.4.4) про те, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 договору протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, розуміється судом як передумова реалізації права кредитора про дострокове повернення кредиту, тобто за умовами настання певних подій: допущення прострочення чергового платежу на строк понад 90 днів. Відповідна домовленість не свідчить про автоматичне пред`явлення вимог в порядку ст. 1048 ЦК України, а тому не може вважатись настанням подій, які змінюють дію кредитного договору та строк виконання зобов`язань у повному обсязі. За таких обставин, суд відхиляє зауваження відповідача про можливість застосування строків позовної давності відносно вимог позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені\~частинами другою\~і\~третьою цієї\~статті, позбавляється права вимоги. Як зазначалось вище, смерть [PERSON] наступила 04.11.202 року після звернення позивача з відповідним позовом, з матеріалів справи слідує, що 09.12.2022 року на адресу Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області надійшла заява-претензія АТ «Альфа-Банк» з вимогами до спадкоємців (том. 2-й а.с.7). При вирішенні питання про звернення стягнення на предмет іпотеки суд, крім іншого, виходить з пропорційності заявлених вимог у грошовому виразі як передумови вирішення питання про реалізацію заставного майна в погашення кредитної заборгованості. Крім того,\~відповідно до\~ч.1\~ст.39\~Закону України\~«Про іпотеку»\~ \~у разі\~задоволення судом\~позову про\~звернення стягнення\~на предмет\~іпотеки в\~рішенні суду\~зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. Оскільки відповідачем заявлено вимогу про застосування строків позовної давності, яка сприймається судом з розумінням поширення змісту такої заяви на вимоги згідно грошового виразу, є необхідним звернути увагу на таке. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12 відповідно до\~частини першої статті 1048\~та\~частини першої статті 1054 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з\~частиною другою статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються\~частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак,\~перебіг позовної давності\~стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з\~частиною п`ятою статті 261 ЦК України\~починається після невиконання чи неналежного виконання\~(зокрема, прострочення виконання)\~позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У ЦК\~України визначено\~два види\~строків позовної\~давності:\~загальний і\~спеціальний (статті\~257,\~258\~ЦК України). Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався (в тому числі на час звернення із позовом). Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Оскільки зі веденням карантину, тобто станом на 12.03.2020 року, строки позовної давності були зупинені, є вірними твердження позивача про можливість нарахування сум заборгованості, протягом трирічного періоду до часу введення карантину та зупинення строків позовної давності. Перевіривши математичний підхід до розрахунку сум заборгованості за тілом кредиту та відсотками у період до 13.03.2017 року суд встановив, що фактичне нарахування за такими складовими у відповідний період склало: 34\~496,00 дол. США за тілом кредиту (том 1-й а.с.196), 46\~119,64 дол. США + 19\~067,55 дол. США = 65\~187,19 дол. США - за відсотками (том 1-й а.с.196-199). Отже, відповідні суми підлягають відніманню від усіє суми заборгованості за тілом кредиту та відсотками, як такі, що втратили ознаки можливих до задоволення вимог кредитора внаслідок звернення із заявою позичальника про застосування строків позовної давності. На задоволення вимог кредитора підлягатимуть до стягнення суми: -за тілом кредиту 60\~635,0 дол. США 34\~496,00 дол. США = 26\~040,00 дол. США. -за відсотками: 103\~504,98 дол. США 65\~187,19 дол. США = 38\~317,79 дол. США. Всього 64\~357,79 дол. США. З огляду на вищевикладені висновки суду, а також математичні розрахунки, які, зокрема, виявляють пропорційність застосування процедури звернення стягнення на предмет іпотеки з врахуванням суми заборгованості, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26.03.2008 року в розмірі 64\~357,79 доларів США. З приводу зауважень відповідача про відмінність у написанні реквізитів кредитного договору від 26.03.2008 року між самим договором та інформацією, зазначеною у змісту договору іпотеки - з посиланням на підстави виникнення основного зобов`язання, суд, за результатом дослідження доказів у їх сукупності, приходить до висновку про допущення механічної помилки при формуванні тексту договору іпотеки, що не впливає на зміст правочину у його правових наслідках, не змінює юридичної сутності прийнятих на себе його учасниками прав та обов`язків. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача сума судового збору.

Outcome: approved