Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

23 жовтня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Радехівської міської ради Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. У позовній заяві з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, зазначила, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із земельної ділянки, площею 3,4015 га, яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Корчинської сільської ради, яка належала їй відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серії І-ЛВ №094807, виданого 23.01.2001 на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрацїї від 04.05.2000 і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 11183. [PERSON] постійно по день смерті [INFO] проживала і була зареєстрована на [ADDRESS] , разом з нею по день смерті були зареєстровані: [PERSON] - чоловік, [PERSON] - дочка, [PERSON] - онук, що підтверджується довідкою виданою старостою сіл Волиця, Гоголів, Корчин, Радванці Радехівської міської ради Львівської області. [INFO] помер [PERSON] . Маючи намір оформити свої права на спадкове майно після смерті [PERSON] , вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом їй було відмовлено, оскільки державний акт, виданий після смерті спадкодавця не може бути підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується листом від 22.09.2021. Таким чином, просила суд ухвалити рішення, яким: установити факт прийняття [PERSON] спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем, на час відкриття спадщини; визнати за нею, [PERSON] , право власності на земельну ділянку, площею 3,4015 га, яка згідно з планом зовнішніх меж земельної ділянки включає земельні ділянки, площею 2,9008 га та 0,5007 га, що виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і знаходиться на території Корчинської сільської ради (а. с. 1-3, 35, 58). 23 жовтня 2023 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а. с. 29). Ухвалою судді від 6 листопада 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а. с. 52-53). У підготовче судове засідання сторони не прибули. Представник позивача подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи здійснювати за відсутності сторони позивача, позов підтримав повністю (а. с. 56, 58). Представник відповідача скерував суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі представника Радехівської міської ради Львівської області, позовні вимоги визнали у повному обсязі та не заперечили проти їх задоволення (а. с. 57). З урахуванням наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи проведено за відсутності учасників справи, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст. 206-207 ЦПК України. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов потрібно задовольнити з таких міркувань. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд установив, що [INFO] у селі Корчин Радехівського району Львівської області померла мати позивача - [PERSON] , про що зроблено запис № 31 від 5 жовтня 1998 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 26 лютого 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області (а. с. 10). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,4015 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області, та, які належали [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №094807, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 23 січня 2001 року, № 11183 (а. с. 12, 12-зворот, 18). Відповідно до довідки Радехівської міської ради Львівської області №369 від 30 жовтня 2023 року, [PERSON] постійно до дня смерті [INFO] проживала і була зареєстрована у будинку [ADDRESS] . На день смерті разом з померлою були зареєстровані [PERSON] (чоловік), [PERSON] (дочка), [PERSON] (онук) (а. с. 37). [PERSON] помер [INFO] в селі Корчин Радехівського району Львівської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданим 26 лютого 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області (а. с. 11). З листа Радехівської державної нотаріальної контори Львівської області від 22 вересня 2021 року № 360/02-14 видно, що видати свідоцтво про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , немає підстав, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №094807, виданий на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 4 травня 2000 року №185 зареєстрований 23 січня 2001 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №11183, тобто, після її смерті, а відповідно до ст. 95 Цивільного кодексу УРСР, що був чинним на той час, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю (а. с. 14). З Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №67796998 від 15.12.2021 видно, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заводилася (а. с. 13). Родинні відносини позивача та спадкодавця підтверджуються такими доказами: копією Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 27 січня 1972 року; копією Свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] від 24 лютого 2009 року; копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а. с. 19, 20). Інших спадкоємців судом не встановлено. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до ст. 12, 229 ЦПК України такі докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. З огляду на ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР). За змістом ч. 1-2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину прийняла [PERSON] (дочка померлої) - позивач у справі, яка проживала з померлою на час її смерті, та вступила в управління та володіння спадковим майном. Перешкодою в реалізації законних прав та інтересів позивача, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину на спірні земельні ділянки, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №094807, виданий на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 4 травня 2000 року №185 зареєстрований 23 січня 2001 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №11183, тобто після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. На підставі ст. 81, 131 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачем, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд робить висновки, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved