Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

06.01.2023 р. представник позивача - адвокат Дяченко А.М. звернувся до суду з цим позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 297 817,98 грн. Представник позивача - адвокат Дяченко А.М. позовні вимоги обґрунтувала тим, що 12.04.2019 р. укладено договір позики, за яким позикодавець [PERSON] передав позичальнику [PERSON] грошові кошти на загальну суму відповідно до боргової розписки від 18.04.2019р. - 150 255,95грн., що еквівалентно 5600 доларів США. [PERSON] зобов`язалась повернути вказані грошові кошти у строк передбачений договором, а саме: 5 366,29 грн. до 15.05.2019р., 5366,29 грн. до 15.06.2019р., 139 523,37 грн. до 15.07.2019р., крім того відповідач в рахунок забезпечення належного виконання зобов`язання договору передала в заставу транспортний засіб марки «Renault», модель «Espace» номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , рік випуску 2000, тип пасажирський-В колір сірий реєстраційний номер [NUMBER] , передача в заставу вищезазначеного автомобіля була оформлена 18.04.2019р., шляхом укладення договору застави транспортного засобу між позивачем та відповідачем, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. Згідно пунктів 5.1, 5.2 вказаного договору позики від 12.04.2019 р. за користування грошовими коштами позичальник [PERSON] також зобов`язана сплатити позикодавцю [PERSON] відсотки від суми позичених грошей, а саме індекс інфляції за весь час прострочення, 3 проценти річних від простроченої суми та штраф у розмірі 1 (один) % від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, які зобов`язана виплатити частинами до 15.07.2019 року, строку закінчення виконання зобов`язань за договором; однак відповідач [PERSON] свої зобов`язання щодо повернення коштів у визначений строк до 15.07.2019 р. не виконала, кошти в сумі 150 255,95 грн. станом на момент подачі позову до суду - 01.06.2023 р. не повернула, чим прострочила виконання зобов`язання, у зв`язку з чим представник позивача адвокат Дяченко А.М. просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , грошові кошти, а саме: суму основного боргу в розмірі 150 255,95 грн., проценти від суми позики в розмірі 6 193,94грн., 3 відсотків річних в розмірі 15 588, 98 грн., встановлений індекс інфляції 70 163,83 грн., пеню 55 615.28грн., загалом 297 817,98 грн., на професійну правничу допомогу 41 840,90 грн. та сплачений судовий збір в сумі 2 978,18 грн. Представник позивача - адвокат Дяченко А.М. в судове засідання не з`явився, письмово просив справу розглянути у його відсутність на підставі наявних в матеріалах справи доказів, заявив про ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, явку уповноваженого представника не забезпечила, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, шляхом направлення повісток та розміщення оголошення на сайті суду, що відповідно до вимог процесуального закону вважається належним способом повідомлення сторони у справі. Відзиву на позов до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст.280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та позов задовільнити частково з таких міркувань. Судом встановлено, що [PERSON] надав в борг (позику) [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 150 255,95 грн. Факт передання позивачем відповідачці коштів підтверджується розпискою від 18.04.2019 р., написаною відповідачкою як позичальником власноруч (а.с.10). Відповідно до розписки від 18.04.2019р. обов`язок відповідачки повернути позивачу кошти встановлено в строк до 15.07.2019 року, згідно договору позики від 12.04.2019 р. за користування грошовими коштами [PERSON] зобов`язана сплатити позикодавцю [PERSON] відсотки від суми позичених грошей, а саме індекс інфляції за весь час прострочення, 3 проценти річних від простроченої суми та штраф у розмірі 1 (один) % від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, які зобов`язана виплатити частинами до 15.07.2019 р.; однак, незважаючи на встановлений строк виконання своїх зобов`язань відповідачка кошти не повернула та взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку із чим він вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. За змістом положень ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 31 жовтня 2018 р. (справа № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18, досліджуючи питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок, статтею 545ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 р. (справа № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18), у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Оскільки відповідач [PERSON] добровільно не виконує взятих на себе зобов`язань із повернення боргу за договором позики від 12.04.2019р., укладеним між [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим станом на момент подачі позову до суду 06.01.2023 р., виникла заборгованість в розмірі 297 817,98грн., до складу якої входять сума основного боргу в розмірі 150 255,95 грн., проценти від суми позики в розмірі 6 193,94грн., 3 відсотків річних в розмірі 15 588, 98 грн., встановлений індекс інфляції 70 163,83 грн., пеню 55 615.28грн., чим порушує законні права позивача [PERSON] за вказаним договором позики, то для захисту цих прав з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в сумі 297 817,98грн., необхідно стягнути рішенням суду. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 978,18 грн., сплачені позивачем. Щодо заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч.4 ст.263 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved