Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

03 жовтня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги мотивує тим, що у 2021 році відповідач взяв у нього в борг 35 000 доларів США із зобов`язанням повернення до 01 липня 2021 року, що підтверджується письмовою розпискою. У вказаний строк відповідач добровільно борг не повернув, а тому позивач просить стягнути з нього вказану суму боргу у гривневому еквіваленті станом на 01 жовтня 2023 року у розмірі 1 279 901 грн. (по курсу 36,5686 за 1 долар США станом на 01 жовтня 2023 року) , 3% річних, що становить 86 577,41 грн та понесені судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 3000 грн. Сторони у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача, позов підтримують, проти заочного розгляду справи заперечень не мають (вх.№4976/23-вх.від 06.12.2023 р.). Відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Судову повістку відповідач отримав особисто за зареєстрованим місцем проживання. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Між сторонами склалися цивільні правовідносини з договору позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або кількість речей того ж роду і якості. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідачем була складена розписка із зазначенням особистих даних, сумою коштів, отриманих в борг та зобов`язанням повернення отриманих коштів до 01 липня 2021 року. Розписка написана власноруч відповідачем та засвідчена його підписом, що ним не спростовано. Згідно ст.12, 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 614 ЦК особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання (ч. 1). Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 2). Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваної суми, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року в справі N 154/3443/18. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідачем не доведено належними доказами повернення суми боргу позивачу у встановлений строк, оскільки на час розгляду справи у суді оригінал розписки знаходився у позивача та наданий ним до матеріалів справи. Вимога позивача про погашення суми боргу відповідачем не виконана. Станом на час розгляду справи суді заборгованість не погашена. Таким чином, оскільки відповідачем не спростований факт надання розписки та отримання в борг грошей, і не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погашення боргу, суд вважає наявними підстави для задоволення позову позивача про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики у межах позових вимог у розмірі 1 279 901 грн., що еквівалентно 35 000 доларів США (по курсу гривні до долара 36,5686). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач нарахував 3% відсотки річних за період з 01 липня 2021 року по 02 жовтня 2023 року у сумі 86 577,41 грн. за розрахунком: 1 279 901 грн. х 3% : 365 днів х 823 дні. Суд приймає даний розрахунок, як такий, що відповідає заявленим вимогам, розрахований за вірною формулою та не спростований відповідачем. Таким чином, позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, то суд прийшов до наступного. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обргунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн. позивачем надано договір про надання правової допомоги від 22 вересня 2023 року, укладеного з адвокатом Козирєвою А.В., акт прийому - передачі наданих послуг на суму 3000 грн., з яких надання консультації - 300 грн., пошук необхідних документів для оформлення позову - 300 грн., ознайомлення з юридичною практикою, законодавстом, складання позову - 2400 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру від 29 вересня 2023 року про прийняття адвокатом від [PERSON] 3000 грн. Враховуючи складність справи, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, обсяг доданих документів, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн відповідають засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги та підлягають стягненню з відповідача. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 1 279 901 грн. боргу, 86 577,41 грн. - 3% річних за період з 01 липня 2021 року по 02 жовтня 2023 року, а всього 1 366 478, 41 грн. боргу, та 3000 грн. витрат на правничу допомогу. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 13 420 грн., від сплати якого позивач звільнений на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved