Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

26 червня 2023 року позивач [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою, яку уточнили 28 липня 2023 року, до [PERSON] , [PERSON] , в якій просили стягнути з неповнолітнього [PERSON] на користь [PERSON] , а у разі відсутності у неповнолітнього [PERSON] доходу або майна, достатнього для відшкодування шкоди, стягнути в частці, якої не вистачає або в повному обсязі з його матері [PERSON] , з припиненням цього обов`язку матері по досягненню повноліття [PERSON] , матеріальну та моральну шкоду, а саме: майнову шкоду заподіяну здоров`ю пов`язану з лікуванням в розмірі 6 791,65 грн., моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Малолітньому [PERSON] було завдано майнову та моральну шкоду в результаті ушкодження здоров`я, за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, винним в якій був малолітній [PERSON] . Так, 29 листопада 2022 року у м. Дніпро на тротуарі вул. Робочої біля будинку 85, за участю неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме наїзд на пішохода, якою позивачу було заподіяно легкі тілесні ушкодження. Під час руху відповідач, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змін, не врахував дорожню обстановку та швидкість керованого ним велосипеду, щоб мати можливість постійно контролювати його рух і безпечно управляти їм, внаслідок чого скоїв наїзд на малолітнього [PERSON] , який в той час йшов разом з матір`ю та бабою по пішохідній зоні. Згідно зібраних матеріалів було встановлено, що причиною ДТП стало порушення неповнолітнім [PERSON] вимог п.1.3, п.1.5, п.6-6в та п.12.3 ПДР України, але протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, у відношенні неповнолітнього [PERSON] на підставі ст. 12 КУпАП не складався. 29 листопада 2022 року позивач разом з дитиною звернулись до Комунального підприємства «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпропетровської обласної ради. Позивачем було дотримано усіх перелічених рекомендацій лікарів, проте у подальшому після ДТП малолітня дитина продовжувала почувати себе недобре, емоційний стрес, наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психоемоційних змін, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись за консультацією до дитячого психіатра та невропатолога. Майнова та моральна шкода, заподіяна здоров`ю малолітнього позивача [PERSON] , знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з діями неповнолітнього відповідача [PERSON] , який порушив правила дорожнього руху та спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Майнова шкода, заподіяна здоров`ю позивача [PERSON] складається з консультацій, витрат на лікування та витрат на пальне, загальна сума 6 791,65 грн. У зв`язку з тим, що невідомо чи спроможний відповідач [PERSON] самостійно відшкодувати завдану ним шкоду, оскільки відсутня інформація з приводу його заробітку або майна, яке б йому належало, а тому, відповідальність за завдану ним шкоду несе його мати - відповідач [PERSON] , як законний представник. Крім того, діями відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] було завдано моральну шкоду. В момент скоєння наїзду, матір`ю дитини було пережито сильний стрес, так як на її очах було скоєно наїзд на сина. В цей момент мати дитини відчула сильний страх та душевний біль. Позивач [PERSON] був вимушений залишити робоче місце та виїхати на місце ДТП. Дитина зазнала тілесних ушкоджень, батьки дитини дуже переживали за його стан здоров`я та життя, за можливі ускладнення. Внаслідок саден дитина відчувала фізичний біль. Навіть і до теперішнього часу згадка про події 29 листопада 2022 року викликає у позивача [PERSON] сильні душевні страждання. Позивач вимушений був вживати додаткові заходи по організації життя, так як вони зазнали вимушених змін, вимушені були проходити медичне обстеження та лікування дитини. Внаслідок транспортної пригоди позивач [PERSON] зазнав дуже великого страху та шоку, у зв`язку з чим з`явились розлади розвитку мовлення і мови, рухової активності та уваги, що підтверджуються консультативним висновком дитячого невролога. Зі сторони відповідачів не було здійснено ніяких дій щодо вибачень або щирого каяття у вчиненому. Враховуючи викладене позивач [PERSON] оцінює завдану їм моральну шкоду в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 50 000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів. Також, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи складається з суми витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 20 000,00 грн. Враховуючи викладене позивачі звернулись до суду з даним позовом. 07 вересня 2023 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Звертає увагу, що велосипед не є джерелом підвищеної небезпеки, а тому посилання сторони позивача на статтю 1187 ЦК України є безпідставним. В жодному з наданих позивачем консультаційних висновків спеціаліста від 29 листопада 2022 року не зазначено, що дані травми отримані внаслідок ДТП, а також не зазначено коли саме вони отримані. Позивач зазначає, що дані тілесні ушкодження спричинили велике емоційне хвилювання за стан здоров`я дитини, при цьому позивачем не надається здійснених дії щодо зазначених рекомендацій лікарів. Також, позивачем не надано судово-медичного обстеження, яким би було встановлено та зафіксовано тілесні ушкодження. Таким чином вважає, що відсутня наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Звертає також увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не складався, у зв`язку з чим не було розгляду судом справи щодо встановлення вини відповідача [PERSON] , а тому і відсутня безумовно встановлена вина вказаного відповідача. Відповідно до схеми не встановлено, яким чином сталось зазначене ДТП. Щодо витрат на правничу допомогу, то вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що сам позивач є адвокатом. Крім того, до позовної заяви не долучено копію договору про надання правничої допомоги, а тому вважає, що вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають. У зв`язку з викладеним просить суд відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 19 жовтня 2023 року від представника позивачів - [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. На момент вчинення відповідачем [PERSON] наїзду на позивача [PERSON] , відповідачу було 13 років, а тому на підставі ст. 12 КУпАП адміністративний протокол відносно відповідача [PERSON] не складався, про що було складено доповідну записку, яка знаходиться в матеріалах зібраних за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29 листопада 2022 року. Вищезазначене не позбавляє позивачів права на стягнення матеріального та морального відшкодування. Сам факт встановлений правоохоронними органами, а саме що відповідач [PERSON] рухався на велосипеді та здійснив наїзд на позивача [PERSON] . Правоохоронними органами також встановлено факт порушення відповідачем Правил дорожнього руху. У вказаній справі саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданій відповідачем шкоді. У зв`язку з викладеним просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 30 жовтня 2023 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшло письмове заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено наступне. На підтвердження матеріальної шкоди позивачем долучено до позовної заяви Акт наданих послуг від 17.12.2022 року за консультацію дитячого психіатра 1350 грн., Акт наданих послуг від 29.01.2023 року за консультацію дитячого невролога 980 грн., Акт наданих послуг від 30.01.2023 року консультацію дитячого психіатра повторно 940 грн., та компенсацію за паливо 16.12.2022 року у розмірі 999,60 грн., 27.01.2023 року у розмірі 1 000,08 грн., 29.01.2023 року у розмірі 760,05 грн., 30.01.2023 року у розмірі 762,00 грн. Але, позивач жодним чином не надає обґрунтування чому за для отримання консультації було необхідно їхати до м. Києва, так як у м. Дніпро є можливість отримання необхідних консультацій, відсутнє жодне направлення лікаря в м. Дніпро (сімейного лікаря) щодо звернення до психіатра або невролога. В наданих консультаціях відсутній зв`язок звернення позивача у зв`язку з подією, що сталася за участі відповідача, а тому не можна стверджувати у зв`язку саме з чим було звернення до зазначених лікарів. Щодо витрат на паливо, необхідно зазначити, що надані квитанції не містять інформації щодо автомобіля та його власника, тобто не містять жодних доказів понесених витрат на паливо саме позивачем і саме за для отримання консультації. Відповідач вважає, що позивачем не надано жодного належного та достатнього доказу на підтвердження матеріальної шкоди, позивачем не доведено необхідності звернення до дитячого психіатра саме у зв`язку з подією, що сталась за участі відповідача, як не доведено саме необхідність звернення до лікарів у м. Києві. Сам лише факт звернення до лікарів не є достатнім доказів для підтвердження матеріальної шкоди. Щодо посилання у позовній заяві на те, що матір`ю дитини було пережито сильний стрес, звертає увагу, що мати дитини не є позивачем по даній справі. Моральна шкода, нанесена батьку, жодним чином не підтверджується. Позивач наполягає на тривалості страждань, при цьому останнє звернення до лікаря було в січні 2023 року, а подання позову в липні 2023 року. Матеріали справи не містять доказів повторних звернень до лікарів або інших доказів саме тривалості страждань. Також необхідно зазначити, що тривалість страждань зазнав саме батьком дитини, відповідно до позову, що також не містить підтверджень. Поліцією на місті події не було зафіксовано жодних тілесних ушкоджень у позивача, також і не зафіксовано пошкодження одягу, відповідно до складеного протоколу огляду місця події. Тому, неможливо зовсім встановити наявність тілесних ушкоджень та саме вини відповідача в отриманні тілесних ушкоджень. Звертає також увагу на те, що відповідно до консультативного висновку дитячого невролога від 29.01.2023 року в анамнезі хвороби дитини зазначено: з 2 років транзиторний логоневроз, в діагнозі зазначено: [PERSON] . Позивач посилається на те, що розлади мовлення дитини з`явились у зв`язку зі стресом з вини відповідача, за подією від 29 листопада 2022 року, проте відповідно до анамнезу дитини, логоневроз у позивача з 2 років. Незрозумілим вважає також і те, чому батьки, відчуваючи сильні душевні страждання за життя дитини, звернулись до невролога лише через півтора місяці, а з моменту події 29 листопада 2022 року - через два місяці. Наполягає, що позивач жодного разу не звертався до відповідача щодо компенсування матеріальної/моральної шкоди, а також не повідомляв про її наявність. Тому, позовну заяву про відшкодування шкоди вважає необґрунтованою та такою, що не містить належних доказів. Представник позивачів - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та без участі позивачів, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. У відзиві на позов, у письмовому запереченні та в судових засіданнях зазначала, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити позивачам у задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З листа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції № 9625/41/19/01-2022 від 09 грудня 2022 року (а.с. 38) вбачається, що 29 листопада 2022 року у м. Дніпрі, на тротуарі вул. Робочої, біля будинку 85, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю малолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON] . У вказаному листі зазначено, що згідно зібраних матеріалів встановлено, що причиною ДТП стало порушення [PERSON] вимог п. 1.3, 1.5, 6.6-в та п. 12.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП, але на підставі ст. 12 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення відносно нього не складався, про що складено відповідну доповідну записку. Така ж інформація міститься і у відповіді Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції № 33аз/41/19/01-2023 від 20 січня 2023 року (а.с. 40), та у відповіді Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції № 67аз/41/19/01-2023 від 10 лютого 2023 року (а.с. 43). 29 листопада 2022 року за наслідками вказаної пригоди слідчим відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції Грицюк С.В. було складено відповідний рапорт (а.с. 47), протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 48-58), схему до протоколу огляду місця події (а.с. 59), фототаблицю (а.с. 60), а також відібрано письмові пояснення від [PERSON] (а.с. 61) та [PERSON] (а.с. 62). Згідно з Доповідною запискою № 624 від 07 грудня 2022 року «Про результати розгляду матеріалів ДТП, за участю неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON] », складеної старшим інспектором з особливих доручень відділу розшуку та опрацювання матеріалів ДТП УПП в Дніпропетровській області майора поліції Жигір С. (а.с. 46), 29 листопада 2022 року, о 14.00 год., у м. Дніпрі, по тротуару вул. Робочої з боку вул. Криворізької слідував велосипед Explorer, під керуванням неповнолітнього [PERSON] , 2009 року народження, який в районі будинку 85 скоїв наїзд на малолітнього пішохода [PERSON] , 2016 року народження, який разом з батьками пересувався по тротуару. Малолітній [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді поверхневої травми живота, нижньої частини спини та тазу. Згідно зібраних матеріалів встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення неповнолітнім [PERSON] вимог п. 1.3, 1.5, 6.6-в та п. 12.3 ПДР України, який рухаючись тротуаром (рух тротуаром та пішохідними доріжками заборонено, крім дітей до 7 років) та своєчасно не вжив всіх заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки і скоїв наїзд на пішохода, що об`єктивно підтверджено зібраними матеріалами. При цьому, судом встановлено, що у вищезазначених документах було помилково зазначено прізвище неповнолітнього (на момент ДТП - малолітнього) [PERSON] , [INFO] , а саме замість вірного « [PERSON] » було помилково зазначено « [PERSON] ». Разом з цим, представник відповідача - [PERSON] під час розгляду справи фактично не заперечувала, що події, які мали місце 29 листопада 2022 року у м. Дніпрі, на тротуарі вул. Робочої, біля будинку 85, фактично відбувались за участю малолітнього на той час [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Статтею 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Разом з цим, у статті 12 КУпАП закріплено, що адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку. Судом встановлено, що станом на 29 листопада 2022 року [PERSON] , [INFO] , виповнилось 13 повних років, а [PERSON] , [INFO] , - 6 повних років, у зв`язку з чим протокол про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП складено не було. Представник відповідача під час розгляду справи, хоча і заперечувала наявність вини відповідача [PERSON] у вчиненні 29 листопада 2022 року дорожньо-транспортної пригоди та заподіянні шкоди, однак визнавала, що 29 листопада 2022 року у м. Дніпрі, на тротуарі вул. Робочої, біля будинку 85, дійсно мало місце зіткнення малолітнього на той час [PERSON] , який рухався по тротуару вул. Робочої зі сторони вул. Криворізької на велосипеді, та малолітнього пішохода [PERSON] , а згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. При цьому, відповідно до пункту 6.6в Правил дорожнього руху, велосипедисту забороняється, зокрема, рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках (крім дітей до 7 років на дитячих велосипедах під наглядом дорослих). Таким чином, суд вважає встановленим, що 29 листопада 2022 року малолітній на той момент [PERSON] рухався на велосипеді біля будинку [ADDRESS] з порушенням Правил дорожнього руху, оскільки здійснював рух на велосипеді по тротуару, та здійснив зіткнення з малолітнім [PERSON] . За наслідками ДТП малолітньому [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження. Згідно з консультативним висновком спеціаліста № 2022311073 від 29 листопада 2022 року, складеним КП «РМЦРЗ» ДОР, лікарем-консультантом дитячої нейрохірургії [PERSON] було встановлено діагноз - поверхнева травма інших частин голови, забій, рекомендовано нагляд сімейного лікаря за місцем мешкання, огляд травматолога та хірурга (а.с. 14). Крім того, згідно з консультативним висновком спеціаліста № 2022311058 від 29 листопада 2022 року, складеним КП «РМЦРЗ» ДОР, лікарем-консультантом дитячої ортопедії і травматології [PERSON] було встановлено діагноз - інші поверхневі травми живота, нижньої частини спини та таза, садно, рекомендовано щадний режим, огляд нейрохірурга, хірурга, ретгенограми, траумель гель 2-3 рази на добу, спостереження в поліклініці за місцем проживання (а.с. 15). При цьому, твердження представника відповідача про те, що недоведеним є факт завдання малолітньому [PERSON] 29 листопада 2022 року внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки вони є безпідставними, та такими, що спростовуються долученими до матеріалів справи доказами в їх сукупності. Звертаючись у червні 2023 року до суду з даним позовом [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , та [PERSON] просили стягнути з неповнолітнього [PERSON] на користь [PERSON] , а у разі відсутності у неповнолітнього [PERSON] доходу або майна, достатнього для відшкодування шкоди, стягнути в частці, якої не вистачає або в повному обсязі з його матері [PERSON] , матеріальну шкоду у розмірі 6 791,65 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення матеріальної шкоди суд виходить з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Бабушкінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 693 (а.с. 13). Відповідач [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , що визнавала представник відповідача під час розгляду справи, а тому вказані обставини не підлягають доказуванню. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в частині 1 ст. 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Суд зауважує, що посилання позивача на ст. 1179 ЦК України як на підставу позову є безпідставним, оскільки на момент завдання шкоди - 29 листопада 2022 року, [PERSON] , [INFO] , не виповнилося 14 повних років, а отже в силу приписів закону він вважався малолітньою особою. Згідно ч. 1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1997 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Слід враховувати, що право потерпілого на відшкодування завданої йому шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним, і він вільний у виборі способу захисту цього права. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Стороною відповідача не надано суду належних та допустимих доказів на спростування вини неповнолітнього (на момент ДТП - малолітнього) [PERSON] у спричиненні тілесних ушкоджень та завданні шкоди малолітньому [PERSON] . Проаналізувавши всі долучені до матеріалів справи докази в їх сукупності, суд вважає, що у спричиненні малолітньому [PERSON] шкоди дійсно наявна вина неповнолітнього [PERSON] та наявний безпосередній причинний зв`язок між діями [PERSON] , який з порушенням Правил дорожнього руху здійснював рух на велосипеді по тротуару, та наслідками у вигляді спричинених [PERSON] тілесних ушкоджень. На підтвердження заявленого [PERSON] розміру матеріальної шкоди на суму 6 791,65 грн. позивачем надано: Акт наданих послуг № LM-1418-001 від 17 грудня 2022 року (а.с. 17) та Розрахунок вартості послуг № LM-1418-002 від 17 грудня 2022 року (а.с. 18), які підписані між фізичною особою-підприємцем [PERSON] «Медичний центр «ДОКАЗОВІ» та [PERSON] , в яких зазначено, що вартість послуги з консультації [PERSON] дитячим психіатром становить 1 350,00 грн., а також квитанція від 17 грудня 2022 року на суму 1 350,00 грн. (а.с. 18); Акт наданих послуг № LM-2749-001 від 29 січня 2023 року (а.с. 20) та Розрахунок вартості послуг № LM-2749-002 від 29 січня 2023 року (а.с. 21), які підписані між фізичною особою-підприємцем [PERSON] «Медичний центр «ДОКАЗОВІ» та [PERSON] , в яких зазначено, що вартість послуги з консультації [PERSON] дитячим неврологом становить 980,00 грн., а також квитанція від 29 січня 2023 року на суму 980,00 грн. (а.с. 21); Акт наданих послуг № LM-2748-001 від 30 січня 2023 року (а.с. 28) та Розрахунок вартості послуг № LM-2748-002 від 30 січня 2023 року (а.с. 29), які підписані між фізичною особою-підприємцем [PERSON] «Медичний центр «ДОКАЗОВІ» та [PERSON] , в яких зазначено, що вартість послуги з консультації [PERSON] дитячим психіатром повторно становить 940,00 грн., а також квитанція від 31 січня 2023 року на суму 940,00 грн. (а.с. 29); квитанція на підтвердження витрат на пальне від 16 грудня 2022 року, в якій зазначено, що витрати на паливо склали 999,60 грн. (а.с. 30); квитанція на підтвердження витрат на пальне від 29 січня 2023 року на суму 760,05 грн. (а.с. 31); квитанція на підтвердження витрат на пальне від 27 січня 2023 року на суму 1 000,08 грн. (а.с. 32); квитанція на підтвердження витрат на пальне від 30 січня 2023 року на суму 762,00 грн. (а.с. 33). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Однак, оцінивши вказані документи суд вважає, що стороною позивача не доведено, що всі вищевказані витрати були понесені [PERSON] саме у зв`язку з подією, що мала місце 29 листопада 2022 року за участю малолітнього на той час [PERSON] та малолітнього [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно зі статтею79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Так, консультація малолітнього [PERSON] у Медичному центрі «ДОКАЗОВІ» з дитячим психіатром була проведена лише більш ніж через два тижні після подій 29 листопада 2022 року, а консультації з дитячим неврологом та повторно з дитячим психіатром - лише через 2 місяці після події 29 листопада 2022 року. При цьому, у Консультативних висновках вищевказаних лікарів від 17 грудня 2022 року (а.с. 16), від 29 січня 2023 року (а.с. 19) та консультативному висновку лікаря-психіатра дитячого, який не містить дати (а.с. 27), жодним чином не зазначено, що звернення до цих лікарів за консультацією було обумовлено саме подією зіткнення дитини з велосипедом, що мала місце 29 листопада 2022 року. Встановлені цими лікарями діагнози (нормальний інтелект у дитини з рисами емоційно-вольової незрілості; логоневроз; порушення концентрації уваги; розлад із дефіцитом уваги та гіперактивністю, комбінований тип у дитини з нормальним інтелектом; специфічний розлад артикуляції мовлення) також не можуть достеменно свідчити про те, що вони викликані саме подіями 29 листопада 2022 року. Більш того, у Консультативному висновку невролога дитячого від 29 січня 2023 року Медичного центру «ДОКАЗОВІ» в анамнезі хвороби зазначено, що транзиторний логоневроз у дитини спостерігається ще з двох років. У зв`язку з викладеним не відповідають дійсності та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами наведені у позовній заяві твердження сторони позивача про те, що розлади мовлення у малолітнього [PERSON] з`явились саме внаслідок подій, що мали місце 29 листопада 2022 року. Не обґрунтовано стороною позивача також і необхідності звернення до дитячого психіатра та дитячого невролога саме у місті Києві, хоча позивачі зареєстровані та проживають у місті Дніпрі. Крім того, спеціалісти КП «РМЦРЗ» ДОР, які оглядали малолітнього [PERSON] безпосередньо в день ДТП - 29 листопада 2022 року, у своїх Консультативних висновках (а.с. 14, 15) взагалі не надавали рекомендацій звернутись до дитячого психіатра та дитячого невролога, а рекомендували нагляд сімейного лікаря за місцем мешкання, огляд травматолога, хірурга та нейрохірурга. Жодних доказів, що після 29 листопада 2022 року батьки малолітнього [PERSON] разом з дитиною звертались до сімейного лікаря, травматолога, хірурга або нейрохірурга, матеріали справи не містять. Направлення на огляд малолітнього [PERSON] до дитячого психіатра та дитячого невролога матеріали справи також не містять. Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено, що здійснені [PERSON] витрати на оплату послуг консультації дитячим психіатром на суму 1 350,00 грн., послуг консультації дитячим неврологом на суму 980,00 грн. та послуг консультації дитячим психіатром повторно на суму 940,00 грн. були обумовлені саме подіями 29 листопада 2022 року та понесення цих витрат перебуває у причинному зв`язку з винними діями [PERSON] . Не доведено стороною позивача і те, що здійснені [PERSON] витрати на пальне 16 грудня 2022 року на суму 999,60 грн., 27 січня 2023 року на суму 1 000,08 грн., 29 січня 2023 року на суму 760,05 грн., 30 січня 2023 року на суму 762,00 грн., були обумовлені саме необхідністю за наслідками подій 29 листопада 2022 року огляду дитини лікарями у місті Києві. Вказані квитанції не містять також будь-яких відомостей про те, що витрати на пальне поніс саме позивач [PERSON] . Таким чином, суд приходить до переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення матеріальної шкоди слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, суд вважає, що малолітній [PERSON] як особа, якій неправомірними діями неповнолітнього відповідача [PERSON] завдано шкоду, має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болі, хворобливих відчуттях, стражданнях у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями (ушкодженням свого здоров`я), необхідності лікування. При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У частині 1 статті 1168 ЦК України закріплено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] є особою, який потерпів внаслідок винних дій неповнолітнього (на час завдання шкоди - малаотінього) [PERSON] , який скоїв дорожньо-транспортну пригоду. Внаслідок отримання ушкодження здоров`я (поверхнева травма інших частин голови, забій, інші поверхневі травми живота, нижньої частини спини та таза, садно) малолітній [PERSON] зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання. Суд зазначає, що життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, та відчуття спокою. За таких обставин, суд вважає доведеним факт душевних страждань малолітнього [PERSON] , реальність яких не викликає сумніву, а тому малолітній [PERSON] має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Отже, позовні вимоги [PERSON] в особі законного представника [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд визнає доведеними. Щодо тверджень позивача [PERSON] про заподіяння і особисто йому моральної шкоди, оскільки він переживав за стан здоров`я сина та згадка про ці події викликає у нього сильні душевні страждання, то такі твердження [PERSON] взагалі не підтверджені будь-яким доказами у розумінні ст. 76-81 ЦПК України. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що [PERSON] взагалі не був присутнім 29 листопада 2022 року під час подій біля будинку [ADDRESS] , разом з дитиною були присутні мати дитини - [PERSON] та баба - [PERSON] . При цьому, суд не приймає до уваги та відхиляє наведені у позовній заяві твердження позивача про пережитий сильний стрес та душевні страждання матері дитини - [PERSON] , оскільки вони не стосуються предмету спору, так як остання не є позивачем у вказаній справі. За таких обставин, факт душевних страждань [PERSON] не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи. Визначаючи розмір заподіяної малолітньому [PERSON] моральної шкоди суд враховує те, що зіткнення малолітнього пішохода - [PERSON] та отримання ним тілесних ушкоджень сталось з вини неповнолітнього (малолітнього станом на 29 листопада 2022 року) велосипедиста [PERSON] , у зв`язку з чим малолітній [PERSON] зазнав фізичний біль, негативних емоцій та стресу, які знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП та протиправними діями [PERSON] . Підсумовуючи наведене, виходячи з підстав пред`явлення позову, характеру правовідносин, які склалися між сторонами, суд вважає, що заявлена до стягнення позивачем сума моральної шкоди є завищеною, тому враховуючі вимоги розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер завданої шкоди, її тривалість та обсяг вимушених змін у її повсякденному житті, суд визначає відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн. При цьому, завдана малолітньому позивачу моральна шкода має бути стягнута з [PERSON] , як матері неповнолітнього (малолітнього станом на 29 листопада 2022 року) [PERSON] , що відповідає приписам статті 1178 ЦК України. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] , який діє в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , слід стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн., а отже позовні вимоги [PERSON] в особі законного представника [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачам правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Харламов Дмитро Вікторович, що підтверджується ордером серії АЕ № 1208936 від 26 червня 2023 року (а.с. 69) та договором № 2/01 про надання правничої допомоги, здійснення захисту та представництва від 12 січня 2023 року (а.с. 145). Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. У пункті 3 договору № 2/01 про надання правничої допомоги, здійснення захисту та представництва від 12 січня 2023 року закріплено, що клієнт сплачує адвокату гонорар згідно опису робіт та актів приймання - передачі наданої правової допомоги. 26 червня 2023 року адвокатом Харламовим Дмитром Вікторовичем було складено Опис робіт (надання послуг) виконаних на користь [PERSON] в рамках виконання договору від 12 січня 2023 року за № 2/01 (а.с. 67) та того ж дня, тобто 26 червня 2023 року між [PERSON] та адвокатом Харламовим Дмитром Вікторовичем було підписано Акт приймання-передачі наданої правової допомоги до Договору про надання правничої допомоги, здійснення захисту та представництва від 12 січня 2023 року (а.с. 66), в якому зазначено, що вартість послуг з надання консультації, вивчення та правового аналізу документів, підготовки та подання позовної заяви про відшкодування заподіяної шкоди та супроводження справи в суді першої інстанції, на які адвокатом було витрачено 10 годин часу, становить 20 000,00 грн. Разом з цим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачі дійсно отримали правову допомогу від адвоката Харламова Д.В., а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі. Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. Разом з цим, враховуючи складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи,

Outcome: partial