Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник позивача - адвокат Янчук А.А., звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про повернення коштів та стягнення моральної шкоди, в якому просить стягнути з відповідача 15000 Євро, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 498270 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000 грн. В обґрунтування позову вказав, що відповідач станом на 27.08.2020 року являвся власником судна [INFO], з яким позивач проводив переговори щодо його придбання. 27.08.2020 року між сторонами була досягнута усна домовленість про майбутнє укладення договору купівлі-продажу даного судна за 200000 доларів США. На підтвердження цього, сторони склали розписку в отриманні грошей, за якою [PERSON] передав, а [PERSON] отримав 15000 Євро як завдаток за продаж належного відповідачу судна. Сторони узгодили, що у разі неукладення протягом 10 календарних днів даного договору, відповідач зобов`язується повернути їх позивачу. Після цього, відповідач вжив заходів для ремонту даного судна, однак в подальшому не надав ні документів для оформлення договору купівлі-продажу, ні документів про готовність судна до експлуатації, грошові кошти не повернув. 13.11.2020 року позивачу стало відомо, що відповідач здійснив відчуження судна іншій особі. Вважає, що договір купівлі-продажу судна не було укладено саме з вини відповідача. Усна домовленість про майбутнє укладення договору купівлі-продажу судна є фактично недійсною, а тому відповідач повинен повернути позивачу отримані кошти, оскільки у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона отримала на виконання цього правочину. Також зазначив, що вказані дії відповідача завдали йому моральної шкоди, оскільки внаслідок даних недобросовісних дій відповідача, позивач став дратівливим, перебував у стані пригніченості та поганому настрою, у нього погіршились стосунки з дружиною та дітьми, боліла голова. При цьому, його сім`я довго мріяла про судно та у вересні 2020 року вони планували провести відпустку саме на придбаному судні. За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача 15000 Євро та моральну шкоду у розмірі 50000 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.01.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 12.03.2021 року представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав та вказав, що 27.08.2020 року позивач виявив бажання придбати судно [INFO], фактичним власником якого був [PERSON] , хоча реєстраційні документи були оформлені на відповідача. Саме з [PERSON] позивач і вів відповідні переговори. Того ж дня, за вимогою позивача судно було оглянуте з метою діагностики та виявлено необхідність у ремонті певних вузлів. Позивач повідомив [PERSON] , що у разі здійснення відповідних робіт, він купить дане судно, на що [PERSON] погодився виконати даний ремонт. 27.08.2020 року між ними була досягнута усна домовленість про майбутнє укладення договору купівлі-продажу даного судна за 350000 доларів США. В подальшому, позивач передав [PERSON] 484200,00 грн., що в еквіваленті становило 15000 Євро, про що відповідач підписав розписку. При цьому, відповідач кошти не отримував, а лише підписав відповідну розписку. Після цього, позивач імовірно передумав придбавати судно, перестав спілкуватися з [PERSON] та почав ухилятися від укладення договору купівлі-продажу судна. Однак анкетних даних позивача відповідач не знав, а тому не міг повідомити його про готовність укласти договір купівлі-продажу. Твердження позивача про те, що відповідач продав судно та не зможе виконати свої обов`язки та підписати договір купівлі-продажу є недоречними та безпідставними, оскільки предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який буде створений або придбаний продавцем у майбутньому. Вимоги про відшкодування моральної шкоди вважає недоведеними та безпідставними. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 26.08.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з підстав, викладених у позові, просили їх задовольнити. Зазначили, що розписка складена в двох екземплярах. Вказали, що не заперечують проти стягнення грошових коштів у гривнях. Також пояснили, що сім`я позивача планувала у відпустку відсвяткувати річницю весілля на судні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав доводи, викладені у відзиві на позов. Також пояснив, що відповідач був власником судна та дійсно підписував вказану розписку про отримання грошей, однак кошти у гривнях фактично отримав [PERSON] . Договір купівлі-продажу судна не було укладено з вини позивача. Заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є необґрунтованими. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач [PERSON] являвся власником судна [INFO] (2008 року побудови, Польща), номер [NUMBER] (т. 1, а.с. 86, 87, 88, 89-95). 27.08.2020 року [PERSON] була складена розписка в отриманні грошей, згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] 15000 Євро у гривневому еквіваленті, визначеному за курсом НБУ на день передачі коштів завдатку за судно [INFO] (2008 року побудови, Польща), номер [NUMBER], що належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 046/20 від 19.05.2020 року. У разі відмови [PERSON] від продажу човна або відсутності документів, необхідних для укладення договору купівлі-продажу судна та його подальшої реєстрації за новим власником, гроші у розмірі 15000 Євро у гривневому еквіваленті, визначеному за курсом НБУ на день передачі коштів [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] протягом 5 днів з дня настання даних обставин. Документи, необхідні для оформлення договору купівлі-продажу [PERSON] зобов`язався підготувати протягом 10 календарних днів, починаючи з дня отримання грошей, тобто до 05.09.2020 року. Додатково, [PERSON] зобов`язався не продавати, не виставляти і не пропонувати на продаж вказане судно. Гроші за даною розпискою [PERSON] отримав від [PERSON] сповна, претензій не має. Дана розписка написана [PERSON] власноруч, при свідках [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 85). Того ж дня, ТОВ «Транс-Сервіс-КТТ» на замовлення [PERSON] провело діагностику судна [INFO] (т. 1, а.с. 117). Як вбачається з листа ТОВ «Транс-Сервіс-КТТ» від 18.11.2020 року, дане Товариство з 31.08.2020 року по 23.09.2020 року проводило ремонт кутових відкидних поворотних колонок судна [INFO] (т. 1, а.с. 114). Вартість робіт склала 440330,71 грн., що були сплачені ТОВ «Грін Пленет Еко» (т. 1, а.с. 172-183). 23.10.2020 року [INFO] (2008 року побудови, Польща), номер [NUMBER] було продано ФОП [PERSON] , який діяв інтересах [PERSON] згідно договору комісії № 2310/01/20 від 23.10.2020 року, іншій особі, що підтверджується договором купівлі-продажу судна № 2310/01/20 (т. 1, а.с. 89-90, 91-95). У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] він у серпні 2020 року перебував у трудових відносинах, а саме водієм та перебував на іспитовому строці, а [PERSON] раніше не знав. При цьому, свідок був запрошений позивачем під час передачі позивачем відповідачу грошових коштів у розмірі 15000 Євро. Кошти передавалася купюрами по 50 Євро, які забрав [PERSON] . Також при передачі коштів був присутній [PERSON] , який їх рахував. Свідок розписався на двох екземплярах розписки, які мали обидві сторони. Про інші домовленості сторін з приводу човна йому невідомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що перебуває з [PERSON] у ділових відносинах, з [PERSON] був раніше знайомий. Зазначив, що він був кермовим яхти [INFO] та його попросили перегнати дане судно для огляду перед продажем. Під час огляду судна були присутні він, сторони, [PERSON] та [PERSON] . Сервісна служба перевірила судно, та виявила певні недоліки. Потім свідку повідомили, що судно продано, але йдуть торги щодо ціни, і потрібен лише ремонт судна. При цьому, передачу коштів за розпискою він не бачив, однак бачив у [PERSON] грошові кошти в пакеті, однак у якій валюті не знає. Після ремонту судна, який коштував близько 20000 доларів США, які сплатив [PERSON] , свідку повідомили, що судно не продано, оскільки покупець відмовився його купляти, так як купив іншу яхту. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що влітку 2020 року його порекомендували позивачу як спеціаліста у підборі яхт, а тому вони стали обирати різні варіанти придбання позивачем яхти. Власником яхти [INFO] був відповідач [PERSON] , під час її огляду у серпні 2020 року були виявлені деякі недоліки, було рекомендовано замінити деякі вузли. Позивач говорив, що він дасть завдаток 15000 Євро, якщо виправлять недоліки, начебто в цей день позивач надав дані кошти. Про передачу коштів свідку відомо зі слів позивача. Після усунення недоліків судна позивач планував укласти договір купівлі-продажу даного судна. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] являється його зятем. У серпні 2020 року він усно домовився з позивачем, що останній придбає в нього яхту [INFO], власником якої є свідок [PERSON] , за 350000 доларів США. Позивач привіз із собою спеціалістів, які оглянули судно у яхт-клубі «Маяк» та виявили воду в маслі, однак позивач не відмовився її купувати, а дав аванс, щоб відремонтувати цю несправність. Позивач дав свідку [PERSON] особисто близько 490000 грн. готівкою та він з ним домовився, що свідок відремонтує яхту у строк до кінця місяця. Відповідач грошей не отримував. Яхта була відремонтована, однак позивач купив іншу яхту, а від цієї відмовився та пропонував свідку віддати половину коштів, які він дав свідку за ремонт, на що свідок відмовився. Як вбачається із ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частини перша та друга статті 638 ЦК України). Встановлено, що сторонами досягнуто домовленості щодо строку (терміну) укладення основного договору - договору купівлі-продажу судна, що є основною істотною умовою договору, оскільки визначення певного строку (певного терміну) укладення основного договору є необхідною умовою для договорів цього виду. Тобто, складена [PERSON] розписка фактично містить умови попереднього договору купівлі-продажу судна. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 18.11.2019 року в справі № 750/7467/16-ц. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Судом встановлено, що зі змісту розписки в отриманні грошей від 27.08.2020 року вбачається, що грошові кошти сплачені позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] в рахунок належних з боржника [PERSON] платежів за договором купівлі-продажу судна на підтвердження даного зобов`язання, а тому їх слід вважати завдатком. Суд не бере до уваги твердження відповідача та свідка [PERSON] про те, що саме [PERSON] фактично отримав дані грошові кошти та є власником судна [INFO], оскільки вони не підтвердженні жодними письмовими доказами та суперечать наявним у матеріалами справи письмовим документам. Більш того, відповідач не заперечує, що саме він підписав дану розписку, а позивач підтверджує її дійсність та факт передачі ним грошових коштів. Виходячи з викладеного, суд вважає, що між сторонами виникли фактичні договірні правовідносини, що походять з попереднього договору купівлі-продажу, забезпеченого завдатком, нормативне регулювання яких визначене ст.ст. 570, 635 ЦК України, який було укладено у письмовій формі шляхом складення [PERSON] відповідної розписки в отриманні грошей. При цьому, суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Такі дії суд вчиняє згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони»), за змістом якого суд уповноважений під час розгляду справи самостійно перевірити доводи сторін щодо порушення їх прав. Оскільки саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію правовідносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначення, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, і самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не суперечить положенням цивільного процесуального законодавства. Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір являється обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Встановлено, що договір купівлі-продажу судна [INFO] (2008 року побудови, Польща), номер [NUMBER] сторонами у строк до 05.09.2020 року не укладено, докази направлення сторонами один одному пропозиції про його укладення відсутні. При цьому, суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що йому не були відомі контактні дані позивача, а тому він не повідомив позивача про готовність судна до продажу, оскільки в розписці про отримання грошових коштів містяться відомості про зареєстроване місце проживання позивача. Водночас, доказів ухилення позивача від укладення основного договору купівлі-продажу судна, і так само про придбання ним іншого судна в той період відповідачем не надано, клопотань про витребування таких доказів відповідач також не заявляв. При цьому, саме на відповідача [PERSON] покладався обов`язокпідготувати документи, необхідні для оформлення договору купівлі-продажу. Окрім того, 23.10.2020 року судно [INFO] вже було відчужено відповідачем, що унеможливлює укладання між сторонами договору купівлі-продажу даного судна. Відтак, зобов`язання сторін, що виникли з попереднього договору купівлі-продажу, забезпеченого завдатком, припинені. Відповідно до ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведена обставина припинення передбаченого попереднім договором обов`язку укладення основного договору купівлі-продажу, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати повернення завдатку. У зв`язку з цим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума завдатку у розмірі 15 000 євро у гривневому еквіваленті, визначеному за курсом НБУ на день передачі коштів станом на 27.08.2020 року, що становить 484 218 грн, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відносини щодо укладення та виконання попереднього договору регулюється статтею 635 ЦК України. Однак, ця норма не передбачає відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язань, передбачених попереднім договором. Розпискою в отриманні грошей від 27.08.2020 року також не передбачено обов`язку відшкодовувати моральну шкоду. Таким чином, підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати моральну шкоду позивачу відсутні. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22.11.2018 року в справі № 236/2340/16-ц. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Згідно ст. 133 ЦПК України до судових витрат належать, зокрема, судовий збір і витрати пов`язані з розглядом справи, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги № 30-д/20 від 07.07.2020 року, укладений між АО «Новаковська та партнери» та [PERSON] (т. 1, а.с. 121-126). Згідно п. 1.1. цього договору клієнт дає завдання-доручення, а адвокатське об`єднання зобов`язується відповідно до завдання доручення клієнта надати йому за плату юридичні послуги адвоката. Згідно додаткової угоди № 2 від 26.10.2020 року до договору про надання правової допомоги № 30-д/20 від 07.07.2020 року клієнт доручив, а Адвокатська об`єднання взяло на себе зобов`язання представляти останнього у Ленінському районному суді м. Кіровограда у справі про повернення коштів та відшкодування моральної шкоди [PERSON] . За надання правової допомоги клієнт сплачує гонорар у розмірі 85000 грн., згідно ставок у прайсі, а саме: підготовка та подання позовної заяви - 20000 грн.; заява про забезпечення позову (2 шт.) - 10000 грн.; збирання доказів для підготовки позовної заяви - 10000 грн.; підготовка та подання клопотань (3 шт.) - 4500 грн.; адвокатські запити (3 шт.) - 6000 грн.; підготовка та подання заперечення на відзив - 6500 грн.; участь в судовому засіданні (орієнтовно 5 засідань) - 28000 грн. (т. 1, а.с. 127). При визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката суд виходить з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у цивільній справі № 755/10319/20. Так, представник відповідача у відзиві на позов та у судовому засіданні заперечив проти стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу та вказав, що позивачем не обґрунтовано заявлений розмір таких витрат. З урахуванням того, що справа становить складність з огляду на предмет позову (стягнення коштів та моральної шкоди), кількість заявлених позовних вимог (2 вимоги), кількість відповідачів (один), обсяг обставин, які підлягали доказуванню, ціну позову, складність виконаної адвокатом роботи, участь адвокатів АО «Новаковська і партнери» у 8 судових засіданнях в режимі відеоконференції, неподання позивачем заперечення на відзив,

Outcome: partial