Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи Бахмацька міська рада Ніжинського району Чернігівської області , Бахмацька державна нотаріальна контора про встановлення факту не проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину. Позовну заяву мотивовано тим, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка до своєї смерті постійно проживала та була зареєстрована аз адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить за життя набуте померлою наступне майно: садибний (індивідуальний) житловий будинок під [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,68 гектарів, що розташована на території Пісківської сільської ради з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, для ведення особистого підсобного господарства, легковий автомобіль Волга Газ 24-10 Позивач [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою для померлої [PERSON] , [INFO] . Позивачка є спадкоємицею першої черги після померлого спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України. Спадкова справа після померлої [PERSON] , [INFO] , не заводилась. До самої смерті своє матері [PERSON] , тобто на час відкриття спадщини, позивач постійно проживала разом з нею, доглядала її, оскільки остання потребувала стороннього догляду. Крім того, після похорон своєї матері позивачка продовжувала постійно проживати у будинку за згаданою вище адресою, відкрито користуватись та дбати про будинок, оплачувати комунальні послуги, вести підсобне господарство, обробляти город та інше. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Крім позивачки у померлої матері був рідний син [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . [INFO] померлою [PERSON] було складено на користь ї сина [PERSON] заповіт. [PERSON] на день смерті спадкодавця був зареєстрований разом з нею, але фактично не проживав там, оскільки мешкав в іншому населеному пункті. Оскільки законодавець пов`язує прийняття спадщини із фактом постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, а не з фактом їх реєстрації за однією адресою, тому померлому [PERSON] як такому, що не проживав із спадкодавцем, необхідно було у встановлений законом строк звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте таку заяву він не подав, тому спадщину не прийняв. Позивачка просить суд встановити факт не проживання спадкоємця, [PERSON] , [INFO] , разом із спадкодавцем, своєю матір`ю, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] ; Визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що не прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його матері, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 07 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. 14 вересня 2023 року ухвалою суду підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 16 серпня 2023 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач застосувала спосіб захисту, який не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України, \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Марченко М.М. позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ковалюх В.М. проти задоволення позову заперечував, надав пояснення,аналогічні викладені в відзиві на позов. Наголосив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як позивач обрала неналежний спосіб захисту. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, були повідомлені про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином. При цьому від них до суду надійшли заяви про проведення судового розгляду без їх участі, позовні вимоги визнають. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідачів [PERSON] , [PERSON] представника відповідача, дослідивши письмові докази, надані сторонами, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно Бахмацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 05 листопада 2021 року, яка до своєї смерті постійно проживала та була зареєстрована аз адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Бахмацькою міською радою від 01.10.2021 за № 394. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить за життя набуте померлою наступне майно: -садибний (індивідуальний) житловий будинок під [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом від 20 грудня 2016 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.03.2017; - земельна ділянка площею 0,68 гектарів, що розташована на території Пісківської сільської ради з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії та номер ЧН БЧ 003518, виданий Пісківською сільською радою 28 травня 1997 року; - легковий автомобіль Волга Газ 24-10 Рідний син [PERSON] [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно Бахмацький відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (с. Суми) 09 листопада 2021 року. Виходячи із копії заповіту від 22.01.2017, посвідченого секретарем Пісківської сільської ради, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , після укладення шлюбу з [PERSON] прізвище змінила на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.15,16). Відповідно до довідок №394 від 01.10.2021, №439 від 19.11.2021 року виданої Пісківським старостинським округом Бахмацької міської ради померла [PERSON] , 1927 р.н. з 25.12.1978 р. до дня смерті [INFO] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . на день смерті спадкодавця разом з нею були зареєстровані але не проживали син [PERSON] -1955р.н. (а.с.18, 20) Відповідно до довідки №10 від 26.01.2022 року виданої Пісківським старостинським округом Бахмацької міської ради [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , проживала і доглядала свою матір [PERSON] з 2018 р. по день смерті [INFO] (а.с.19). Згідно повідомлення Бахмацької державної нотаріальної контори, спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не відкривалась, оскільки ніхто із спадкоємців не звертався із заявами про прийняття спадщини чи про відмову у її прийнятті (а.с.24) [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.11.2021(а.с.21) Виходячи із повідомлення Бахмацької державної нотаріальної контори та оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи, із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса звернулись: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину не видавались. В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які являються сусідами померлої [PERSON] дали ідентичні пояснення , що іі син [PERSON] не проживав на постійній основі разом з матір`ю, а лише приїзджав зранку, перед роботою, завозив продукти, допомагав по господарству і їхав чи то на роботу, чи повертався в м. Бахмач, де проживала його дружина з сином. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зі сорони відовідача, в судовому засіданні дали покази, що [PERSON] проживав в [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю [PERSON] , мав там господарство, будував паркан, гараж, там знаходились його речі, автомобілі. Він мав свою кімнату в будинку, де ночував та жив. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] пояснив, що батько [PERSON] проживав в [ADDRESS] у бабиній хаті, у нього була своя кімната, його речі, доглядав за господарством. Він також приїздив туди на вихідні. Допитана в якості свідка відповідач [PERSON] також дала аналогічні пояснення, що і [PERSON] в яких зазначила, що її чоловік проживав з матір`ю в с. Піски, до неї приїжджав дуже рідко. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). У встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття померлий [PERSON] не звертався. Спадкова справа після померлої [PERSON] не відкривалася, що підтверджується довідкою Бахмацької державної нотаріальної контори від 07.10.2023 року При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Судом встановлено, що на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] її син [PERSON] був зареєстрований за місцем фактичного проживання спадкодавця: [ADDRESS] . Водночас фактичне місце проживання [PERSON] було відмінним, останні роки він не проживав з матір`ю за цією адресою. Отже, оскільки [PERSON] в житловому будинку за адресою [ADDRESS] був зареєстрований, проте не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому [PERSON] як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті матері, а отже, не набув права на спадкове майно. Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, постанова від 26 липня 2023 року справа № 641/3893/20, провадження № 61-12472св22. Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування. Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд. Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача. Предметом позову [PERSON] визначила вимогу про встановлення факту не проживання [PERSON] із спадкодавцем на час відкриття спадщини та неприйняття ним спадщини після померлої матері. Однак, виходячи зі змісту позову, позивачка фактично намагалася довести те, що лише вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . З огляду на викладене у задоволенні позову [PERSON] має бути відмовлено у зв`язку із застосуванням позивачкою способу захисту, який не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України. ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 зазначеної Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", заява № 63566/00). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та адвокатом Ковалюхом В.М. укладено договір про надання правової допомоги від 14.08.2023 року. Зі змісту вказаного договору та детального опису наданих послуг від 16.08.2023 бачається, що за послуги замовник сплатив 8000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №42., які підлягають стягненю з позивача.

Outcome: approved