Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягненні боргу позики. На підставу своїх вимог спирається на те, що 18.04.2017 року до позивача звернулася [PERSON] з проханням позичити їй кошти в сумі 22100 (двадцять дві тисячі сто) дол.\~США.\~Враховуючи той\~факт,\~що позивач\~добре знала\~ [PERSON] ,\~яка раніше\~перебувала з\~її сином\~у шлюбі\~і має\~спільну дитину,\~а тому\~позивач погодилася\~позичити їй\~22100\~дол.\~США за\~умови повернення\~її зазначеної\~вище суми\~частинами до\~30 квітня 2017 року. Саме на цих умовах вони і уклали договір позики. На підтвердження досягнутих домовленостей та передачі коштів [PERSON] , вона власноручно написала позивачу розписку та отримала гроші в сумі 22100 дол. США. Свої зобов`язання, які вказані в борговій розписці, [PERSON] , не виконала, посилаючись на різні обставини неможливості виконати зобов`язання, а через деякий час змінила місце проживання про що позивача не повідомила. Через деякий час позивачу стало відомо, що вона переїхала проживати до своїх батьків в смт. Маньківка. На усні звернення позивача, щодо повернення боргу, [PERSON] , просила відстрочити їй повернення боргу, посилаючись на те, що вона в даний час поїхала працювати за кордон та після повернення із-за кордону, поверне позивачу всю суму боргу одною виплатою. Позивач неодноразово зверталася до неї з вимогою повернути її гроші, але вона знову просила почекати посилаючись то на карантин то на війну. А тому в серпні місяці 2023 року позивач їй повідомила, що останній строк повернення коштів 1 жовтня 2023 року, але до цього часу [PERSON] , гроші позивачу не повернула відмовилась спілкуватися зі позивачем по телефону та відмовилась від отримання листів адресованих на її ім`я з вимогою повернути борг. Така поведінка [PERSON] , змусила позивача звернутися за захистом порушеного права до суду, з її поведінки позивач зрозуміла, що повертати борг вона її не збирається. Відповідно до\~довідки банку\~від 17\~жовтня 2023\~року Національним\~банком України\~встановлено курс\~гривні до\~100\~дол.\~США складає\~3632,97000грн.,\~а тому\~борг \~ [PERSON] ,\~перед позивачем\~на день\~звернення до\~суду в\~національній валюті\~складає (22100\~х 363.297)=\~802886\~грн.,що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Ухвалою суду від 27.10.2023 року по справі призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивачп до суду не з`явився. Надав заяву, в якій просив справу розглядати без її участі та участі її довірителя, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судові засідання не з`являлась, про час, дату та місце розгляду справи була належним чином повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подав. Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. 12.12.2023 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що 18.04.2017\~року позивачка\~позичила відповідачці\~ [PERSON] 22100\~дол.\~США за\~умови повернення\~її до\~30 квітня 2017 року. Саме на цих умовах вони і уклали договір позики. На підтвердження досягнутих домовленостей та передачі коштів [PERSON] , остання власноручно написала позивачу розписку та отримала гроші в сумі 22100 дол. США. Відповідачка свої зобов`язання, які вказані в борговій розписці, не виконала, посилаючись на різні обставини неможливості виконати зобов`язання, на даний час ухиляєть від спілкування з позивачкою та не вживає заходів щодо повернення позиченої суми коштів, по яких, відповідно до довідки банку від 17.10.2023 року Національним банком України встановлено курс гривні до 100 дол. США складає 3632,97000грн., а тому борг [PERSON] , перед позивачем на день звернення до суду в національній валюті складає (22100 х 363,297)= 802886 грн. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж-якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. На підтвердження укладення договору позики між позивачем і [PERSON] , є розписки написана власноручно [PERSON] , [INFO] , яка підтверджує, що вона отримала в борг кошти, які зобов`язується повернути. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Верховний Суд України у своїх правових висновках, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № б-бЗцсІЗ, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, а саме: письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті у якій воно . зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Така правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) та №373/2054/16-ц (провадження №14- 446цс18), якими також зазначено про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті. В підтвердження своїх позовних вимог позивач надав копію розписки про отримання коштів в борг [PERSON] ; довідку АТ «Укрсиббанк» від 17.10.2023 року; копію листа, який направлявся [PERSON] з вимогою повернути борг; інформація, щодо направлення листів, які [PERSON] відмовилась отримати; копію заяви [PERSON] до Уманської міської ради від 10.11.2020 року, якою підтверджується, що [PERSON] перебуває за межами України; копією ліцензії та пакетом документів на офіційну роботу. Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи, може визначити у своєму рішенні інший спосіб захисту, який не суперечить закону. Постанова ПВС України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм процессуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» не скасована і відповідно дб позицій викладених у даній постанові при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, повинен забезпечити справедливий, неупереджений розгляд справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Відповідно до п.2 даної постанови не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших не передбачених законом підстав. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Враховуючи те, що відповідачка уникала спілкування з позивачкою та ухилялась від виконання своїх зобов`язань щодо повернення боргу, суд вважає, що прични пропущення строку позовної давності є поважними. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд дійшов висновку про необхідність у задоволенні заявлених вимог. Судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved