Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

18 вересня 2023 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла заява [PERSON] про встановлення факту , що має юридичне значення, в якій заявник просить встановити факт того, що він самостійно виховує дитину [PERSON] , [INFO] . Заяву було подано в порядку окремого провадження. В обґрунтування заяви заявник зазначив, що 04.06.2014 року на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . В судовому рішенні зазначено, що спільний син - [PERSON] ( [INFO] ) проживає постійно разом баткьом . При розгляді справи в суді питання щодо місця проживання спільної дитини не підіймалось і спір з цього приводу між сторонами був відсутній. [PERSON] в судовому порядку місце проживання своєї дитини не вирішувала, та не заперечувала того факту, що дитина проживає разом з батьком та перебуває повністю на його утриманні. Наразі зв`язків із колишньою дружиною він не має, з сином мати також не спілкується. З моменту розлучення та по теперішній час він з сином проживає разом за адресою: [ADDRESS] . Він зареєстрований за вказаною адресою з 12.09.1995 року, а його син [PERSON] зареєстрований з 26.02.2008 року. Факт його спільного проживання з сином також підтверджується довідкою ОСББ «Соборний 1526» від 29.06.2023 року, в якій зазначено, що « [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] разом із [PERSON] , даний факт підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON] ». Він, як батько, повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про нього, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини, готує йому їжу, купує одяг, взуття та всі необхідні речі. Так, в довідці №01-24/22-д від 18.07.2023 року, виданою Запорізькою гімназією №76 Запорізької міської ради вказано, що [PERSON] навчався у даному навчальному закладі з 2016 року. За час навчання [PERSON] виховував та піклувався про нього батько, а саме: відвідував батьківські збори, цікавився шкільним жиггям та навчанням сина, дбав про фізичний розвиток (відвідування секції «Таек вон-до Ягуар »), забезпечував усім необхідним для навчання. Також в довідці №2/2023 від 18.07.2023 року, виданою ТО «Спортивний клуб Ягуар-Запоріжжя» вказано, що [PERSON] відвідує секцію з 2014 року. За весь період навчання [PERSON] жодного разу не приводила та не забирала дитину зі спортивної секції. Всі тренування та свята клубу дитина відвідувала з батьком. Всі витрати дитини у спортивному клубі сплачував батько. [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а з 2014 року взагалі не цікавиться про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, не спілкується з дитиною взагалі, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтерес до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти. Оскільки дитина знаходиться на його повному утриманні , він самостійно виховує сина, у нього виникла необхідність юридичного фіксування вказаного факту, адже 18.07.2023 року йому була вручена повістка на відправку, в якій було вказано о 8.00 год 21.07.2023 року з`явитися до центрального ОРТЦК та ОП. Тому, у випадку призову його на військову службу , він змушений буде залишити свого неповнолітнього сина без батьківського піклування, адже із наведених вище фактів, що підтверджуються доданими документами, вбачається, що мати [PERSON] , з якою він розлучений з 2014 року, належним чином піклуватися про сина не зможе. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2023року провадження по справі відкрите. У вступному слові заявник заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у заяві. Представник заінтересованої особи [INFO] проти задоволення заяви не заперечував. Заінтересована особа [PERSON] , належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила , відзив на заяву не надала , в зв`язку з чим на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у її відсутність на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Вислухавши вступне слово учасників справи , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2007 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2014 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки ОСББ «Соборний 152Б» [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом із сином [PERSON] .. Згідно довідки №01-24/22-д від 18.07.2023 року, виданої Запорізькою гімназією №76 Запорізької міської ради , [PERSON] навчався у даному навчальному закладі з 2016 року. За час навчання [PERSON] виховував та піклувався про нього батько, а саме: відвідував батьківські збори, цікавився шкільним жиггям та навчанням сина, дбав про фізичний розвиток (відвідування секції «Таек вон-до Ягуар »), забезпечував усім необхідним для навчання. Також в довідці №2/2023 від 18.07.2023 року, виданою ТО «Спортивний клуб Ягуар-Запоріжжя» вказано, що [PERSON] відвідує секцію з 2014 року. За весь період навчання мати [PERSON] жодного разу не приводила та не забирала дитину зі спортивної секції. Всі тренування та свята клубу дитина відвідувала з батьком. Всі витрати дитини у спортивному клубі сплачував батько. Згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заявник [PERSON] , звертаючись до суду із вказаною заявою, просить суд встановити факт самостійного виховання ним неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . При цьому, питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України). Відповідно ч.1 ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України. Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, в силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст. 25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст. 30) при цьому відповідно до ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання, підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. З цього слідує, що підставою встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини батьком, необхідно встановити юридичний факт, або декілька, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Заявник звертаючись до суду зазначив, що мати дитини [PERSON] проживає окремо, не бере участі у вихованні сина. Такі твердження в силу ст. 141 СК України суд розцінює критично, оскільки розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Разом з тим, [PERSON] не надав доказів, що в питанні виховання чи утримання неповнолітньої дитини [PERSON] його мати умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу. В матеріалах справи відсутній акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї , а наявна лише довідка про те, що за адресою проживає заявник та неповнолітня дитина. У довідці не зазначено, з якого часу в квартирі не проживає мати дитини. В довідці з Запорізької гімназії № 76 ЗМР зазначено, що [PERSON] протягом навчання сина в школі жодного разу не була присутня на зборах, не цікавиться вихованням та навчанням дитини. Між тим, вказана довідка не доводить того, що позивач самостійно виховує сина. Аналогічно суд оцінює й довідку ТО «Спортивний клуб Ягуар-Запоріжжя». Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Сімейним кодексом України встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Зважаючи на те, що заявник не довів, що мати дитини в силу певних юридичних фактів не виконує прав та обов`язків щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вимога про встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини є необґрунтованою та не підтверджена належними доказами. Разом з тим, суд враховує положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, у якій зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по- перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку , що наданих заявником доказів недостатньо, аби зробити обґрунтований висновок про те, що він самостійно виховує неповнолітнього сина, а отже, підстави для задоволення заяви відсутні.

Outcome: dismissed