Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав у відношенні її дитини - неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та відповідач з 19 січня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.07.2015 року було розірвано. Від шлюбу є одна неповнолітня дитина - син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з батьком - позивачем у цій справі. Відповідач проживає окремо з 2015 року. Разом з тим, позивач зазначає, що самостійно займається вихованням сина, а відповідач більше восьми років виїхала за кордон, де проживає і на даний час та не приймає участі у вихованні сина, утриманням дитини також не займається, при тому, що позивач не чинить їй жодних перешкод щодо спілкування з сином та прийняття участі у його вихованні. Так, відповідач не цікавиться інтересами та життєвими потребами дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, у зв`язку з чим враховуючи інтереси дитини позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, але в матеріалах справи наявна надана нею письмова заява, в якій вона просила суд розглянути справу за її відсутності та зазначила, що пред`явлені позовні вимоги визнає у повному обсязі, позаяк вона більше восьми років проживає за кордоном та не приймає участі у вихованні сина. Неповнолітній [PERSON] , у присутності свого законного представника - батька [PERSON] , суду пояснив, що він проживає разом з батьком, що відповідач у цій справі - це його матір, яка з ними не проживає більше 6-ти років. Зазначив, що матір не надає йому жодної допомоги, його життям не цікавиться і взагалі вони не спілкуються, а тому він вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовних вимог та зазначила, що факти, викладені у позовній заяві підтвердились при зборі інформації від суб`єктів соціальної взаємодії. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, позивач та відповідач з 19 січня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.07.2015 року було розірвано. Від шлюбу є одна неповнолітня дитина - син [PERSON] , [INFO] . Згідно витягів з реєстру територіальної громади, [PERSON] з 10 вересня 2007 року зареєстрований разом зі своїм батьком, позивачем у цій справі, за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту від 27.09.2023 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] разом з батьком проживає за адресою: [ADDRESS] , мати - [PERSON] не проживає разом з дитиною та участі у вихованні не приймає з 2015 року. Як убачається з характеристики учня 11-В класу [PERSON] , виданої за підписом в.о. директора Криворізького ліцею №4 Олени Логонюк та класного керівника Олени Лепської, хлопець проживає разом з батьком, мати працює і мешкає за кордоном 8 років поспіль, батько приділяє належну увагу вихованню сина, якого виховує самостійно, цікавиться його навчанням та поведінкою, відвідує класні батьківські збори, мати участі у вихованні не приймає. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. При цьому, в розумінні п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відтак, за викладених вище обставин та з урахуванням того, що відповідач визнала пред`явлені позовні вимоги, з матеріалів справи не вбачається, що визнання нею позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд уважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а тому є такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховуючи клопотання позивача щодо залишення їх за ним, вважає за можливе віднести їх на рахунок позивача.

Outcome: approved