Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення сплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 40000,0 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.01.2021 року о 17 год. 15 хв. на 543 км 120 м автодороги М-06 Київ-Чоп сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «OPEL» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «PEUGEOT» р.н. [NUMBER] , що належить ТОВ «Транс-Сервіс-1». Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень. На момент дорожньо-транспортної пригоди між позивачем та ТОВ «Транс-Сервіс-1» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0199-01558 від 21.11.2012 року, згідно з яким позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної страхувальнику транспортного засобу марки «PEUGEOT» р.н. [NUMBER] . Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 08.02.2021 року у справі № 464/583/21, відповідача було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Страхувальник звернувся до ПрАТ «СК «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 13.01.2021 року. Дана заява була розглянута, пошкодження автомобіля потерпілого внаслідок ДТП було визнано страховим випадком. Розрахунок та виплата страхового відшкодування проводилась на основі акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 21.01.2021 року, рахунку № 397 від 18.01.2021 року; протоколу-узгодження від 31.03.2021 року; страхового акту № ЗСКА-12288 від 01.04.2021 року; розрахунку суми страхового відшкодування від 01.04.2021 року. Позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 170000,0 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 8211 від 01.04.2021 року. Відповідно до витягу поліса із централізованої бази даних МТСБУ, відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована також ПрАТ «СК «УСГ» за полісом № ЕР200667244 з лімітом відповідальності за шкоду майну 130000,0 гривень та франшизою 0,00 гривень. За таких обставин відповідач повинен сплатити на користь позивача різницю між сумою страхового відшкодування сплаченою за договором страхування та сумою страхового відшкодування розрахованою в порядку Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно ліміту полісу № ЕР200667244 ПрАТ «СК «УСГ», вартість різниці складає 40000,0 гривень. У зв`язку з наведеним, просить стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 40000,0 гривень. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Позовна заява поступила до суду 04.09.2023 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 20.09.2023 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. В силу вимог Закону та враховуючи ціну позову дана справа є малозначною і підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, а тому, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з тим, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, в установленому законом порядку був повідомлений про час і місце розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 13.12.2023 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що між ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» та ТОВ «Транс-Сервіс-1» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-1301-20-00097 від 12/03/2020 (а.с.4). Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з постанови Сихівського районного суду м.Львова від 08.02.2021 року у справі 464/583/21, 12 січня 2021 року о 17 год. 15 хв. на 543 км +120 м автодороги М-06 Київ-Чоп, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «OPEL» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «PEUGEOT» р.н. [NUMBER] , який в результаті інерційного руху здійснив зіткнення з автомобілем марки «LEXUS RX-350» р.н. [NUMBER] . Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 08.02.2021 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,0 гривень (а.с.62). На час розгляду справи вищевказана постанова суду не оскаржена та не скасована, а тому є чинною. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду,що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні,чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Відповідно до витягу поліса з централізованої бази даних МТСБУ, відповідальність транспортного засобу марки «OPEL ASTRA» р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «УСГ» за полісом № ЕР 200667244 з лімітом за шкоду майну у розмірі 130000,0 гривень та франшизою 0,00 гривень (а.с.29). 13 січня 2021 року ПрАТ «СК «УСГ» від страхувальника ТзОВ «Транс-Сервіс-1» отримано заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.19). 21 січня 2021 року ПрАТ «СК «УСГ» складено Акт огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість), в якому зазначено пошкодження автомобіля марки «PEUGEOT» р.н. [NUMBER] (а.с.21-22). Відповідно до протоколу-узгодження до Договору страхування засобів наземного транспорту № 28-1301-20-00097 від 12.03.2020 року, страхового акту № ЗСКА-12288 від 01.04.2021 року та розрахунку суми страхового відшкодування від 01.04.2021 року вбачається, що згідно заяви страхувальника потерпілому буде сплачено 170000,0 гривень страхового відшкодування (а.с.25-27). ПрАТ «СК\~«УСГ» здійснило ТзОВ «Ілта\~Львів» виплату\~у розмірі\~170000,0\~гривень страхового\~відшкодування ТОВ «Транс-Сервіс-1», що підтверджується платіжним дорученням № 8211 від 01.04.2021 року (а.с.28). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року, договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з положеннями ст.979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до позивача, як страховика за договором добровільного страхування, із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до ч.ч.16, 17 ст.9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»). Частиною 1 п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст.29 цього ж Закону, - у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У постанові Верховного\~Суду України\~від 02\~грудня 2015\~року у\~справі N\~6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). В даному випадку страхувальник (відповідач) за полісом\~№ ЕР\~200667244\~з лімітом\~за шкоду\~майну у\~розмірі 130000,0\~гривень не оспорював розмір страхового відшкодування у розмірі 170000,0 гривень і фактично погодився з розміром такого відшкодування, яке безпосередньо впливає на обсяг його майнової відповідальності перед потерпілим. Таким чином позивач ПрАТ «СК\~«УСГ» набув право вимоги до відповідача, у межах різниці між сплаченою сумою відшкодування потерпілому (170000,0 гривень) та отриманою страховою виплатою від відповідача (130000,0 гривень), що складає 40000,0 гривень. Судом встановлено, що відповідач у добровільному порядку не компенсував позивачу різницю, пов`язану зі сплатою суми страхового відшкодування. Враховуючи вищенаведене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої суми страхового відшкодування, оскільки суми страхової відповідальності відповідача було недостатньо для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди, а тому позов підлягає задоволення. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2684,0 гривень, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.3).

Outcome: approved