Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення часток у спільній сумісній власності подружжя до відповідача посилаючись на те, що з в період з 23.11.2007 року по 22.12.2018 року сторони перебували у шлюбі. Так в період перебування в шлюбі, а саме 2015 році згідно договору купівлі-продажу сторонами придбано господарство та земельну ділянку по [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту виготовленого Новоселицьким КБТІ станом на 2014 рік спільне господарство складалося з житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», сараю літ «В», убиральні літ. «Г», колодязя №1, огорожі №2-4. Все вказане майно було зареєстровано на ім`я відповідача. Оскільки зазначене майно було придбано сторонами у період шлюбу, позивач вважає, що воно є спільною власністю подружжя, в зв`язку з чим просила поділити вищевказане майно шляхом його поділу, визначити його 1/2 частку домоволодіння та 1/2 частку земельної ділянки. В подальшому представник позивача звернулась з позовною заявою в новій редакції згідної якої уточнила заявлені вимоги відповідно до яких просить визнати за позивачем право власності на частину новобудови житлового будинку літ. «Д» (59% готовності), гаражу літ. «Е», сараю літ «В», убиральні літ. «Г», колодязя №1, огорожі №2-4, що розташовані по [ADDRESS] . Визнати за позивачем право власності на частку земельної ділянки по вказаній адресі та стягнути з відповідача 16793,35 грн. в рахунок компенсації вартості самовільно знесеного житлового будинку літ. «А». Таким чином в новій редакції позовної заяви позивач вказує, що перебуваючи в шлюбі за спільними зусиллями та згодою сторін була знесена літня кухня літ. «Б», отримано повідомлення про початок будівельних робіт від 11.08.2015 року та проектної документації виготовленої на ім`я відповідача та було розпочато будівництво нового житлового будинку та гаражу, готовність яких наданий час становить 59%. Крім того вказує, що після розірвання шлюбу у вересні 2022 року відповідач без його письмової згоди самовільно знесла житловий будинок літ. «А», тим саме позбавила позивача його частки у спільному майні подружжя. Вказує, що вартість даної частки становить 16793,35 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги заявлені в новій редакції позовної заяви підтримала в повному обсязі та просила їх задовільнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення в повному обсязі та вказав, що новозбудований житловий будинок з гаражем побудований саме за кошти відповідача, а тому не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя, а відтак просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 23 листопада 2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, однак рішенням Новоселицькогот районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2018 року шлюб між сторонами був розірваний. Судом також встановлено, що 28 вересня 2004 року, а саме під час перебування в зареєстрованому шлюбі, сторони придбали житловий будинок з належними до нього побутовими спорудами в [ADDRESS] , який було оформлено на відповідача, що підтверджується договором купівлі продажу житлового будинку (а.с.3). Дане домогосподартво складалося на час придбання з житлового будинку літ. «А», а також: літньої кухні літ. «Б», сараю літ «В», убиральні літ. «Г», колодязя № 1 та огорожі № 2-4. Так вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, що також перебуває у приватній власності Відповідача. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя». Ст.\~68\~СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст.\~69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому ст.\~71\~СК України визначено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст.\~70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України в Постанові №\~11\~від 21\~грудня 2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.\~69-72\~СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372\~ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, законодавець визначився, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. При цьому у п. 25 вищезазначеної Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Разом з тим під час судового розгляду позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що новобудова житлового будинку літ. «Д» за адресою [ADDRESS] , побудована сторонами під час перебування в шлюбі за спільні кошти подружжя, і являється їх спільною сумісною власністю. Оскільки його право на частку у власності на основну будівлю позивачем не доведено, суд вважає за неможливе встановити його право окремо на допоміжні споруди так і на земельну ділянку на якій знаходиться зазначене вище нерухоме майно. За наведених обставин, суд вважає, що вимоги позову є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed