Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

ПАТ КБ "Приват Банк" 25.02.2013 року звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" в особі філії ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі м. Харкова, [PERSON] , в якому просило\~стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "КБ\~«Приват Банк"" заборгованість по кредитному договору № DNH4KS11451068 від 18.12.2005 року у розмірі 38 306, 23 грн.;\~стягнути солідарно з ТОВ\~Українське Фінансове Агентство\~ВЕРУС\~в особі філії ТОВ\~Українське Фінансове Агентство\~ВЕРУС\~у Комінтернівському районі м. Харкова, [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованість у розмірі 200 грн.;\~стягнути з [PERSON] судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 18.12.2005 року між ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] укладено договір № DNH4KS11451068, у відповідності до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 6 467, 85 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25, 08 % річних. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язалася щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісію. У порушення умов кредитного договору № DNH4KS11451068 від 18.12.2005 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі в результаті чого станом на 01.02.2013 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 38 506, 23 грн., а саме: 3 681, 69 грн. - заборгованість за кредитом; 13 456, 25 грн.\~заборгованість по процентам за користування кредитом; 19 058, 47 грн.\~пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1 809, 82 грн. - штраф (процентна складова). В забезпечення зобов`язань [PERSON] за кредитним договором між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю\~Українське Фінансове Агентство\~ВЕРУС\~в особі філії\~Товариства з обмеженою відповідальністю\~Українське Фінансове Агентство\~ВЕРУС\~у Комінтернівському районі міста Харкова\~укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова (головуючий суддя Фанда О.А.) від 09.04.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено в повному обсязі. 17.01.2022 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Шестопаловою В. О. подано до суду заяву про перегляд заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2013 року по цивільній справі № 641/1687/13-ц. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.01.2022 року заяву про перегляд заочного рішення прийнято до розгляду та призначено розгляд заяви у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.02.2022 року заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.04.2013 року по справі № 641/1687/13-ц скасовано та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Комінтернівського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 17.11.2022 року № 65 відновлено територіальну підсудність судових справ Комінтернівського суду м. Харкова з 23 листопада 2022 року. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з перебуванням судді Фанди О.А. у тривалому відрядженні справу передано судді Зелінській І.В.. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Шесопаловою В. О. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому остання проти заявленого позову заперечує в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що кредитний договір DNH4KS11451068 було укладено [PERSON] 18.12.2005 року, строк кредитування становить 42 місяці, тобто до 18.06.2009 року. Отже перебіг строку позовної давності розпочався з 18.06.2009 року і закінчився 18.06.2012 року. До суду позивач звернувся у лютому 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Зазначила, що момент звернення ПАТ КБ "Приватбанк" з вказаним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором вже сплинув трирічний строк позовної давності, упродовж якого позивач мав можливість реалізувати своє право на судовий захист щодо основної вимоги - стягнення боргу за тілом кредиту, так і до додаткової вимоги стягнення відсотків, штрафу, пені. Разом з цим, зазначила що про існування договору поруки, укладеного 22.03.2011 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю\~Українське Фінансове Агентство\~ВЕРУС\~в особі філії\~Товариства з обмеженою відповідальністю\~Українське Фінансове Агентство\~ВЕРУС\~у Комінтернівському районі міста Харкова, відповідно до якого поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники їй відомо не було. Крім того, разом з відзивом на позовну заяву представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. У судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи, будь-яких заяв до суду не подав. У судове засідання представник відповідача ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі м. Харкова не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи належним чином, від представника адвоката Шестопалової В. О. надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи здійснювати за її відсутності та відсутності відповідача. Крім того, просить в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Також зазначила про пропуск банком строку звернення до суду з цим позовом. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 18.12.2005 року [PERSON] підписала заяву позичальника №DNH4KS11451068. Згідно заяви позичальника №DNH4KS11451068 від 18.12.2005 року [PERSON] висловила свою згоду на те, що ця заява разом із запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним і банком кредитно-заставний договір. У відповідності до умов договору № DNH4KS11451068 від 18.12.2005 року [PERSON] отримала строковий кредит у сумі 6467,85 грн. на строк з 18.12.2005 року по 18.06.2009 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. [PERSON] зобов`язалася здійснювати щомісячні платежі для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно з Умовами. Відповідно до заяви позичальника № DNH4KS11451068 від 18.12.2005 року, сторонами погоджено, що погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 10 по 7 число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 234,08 грн. для погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 01.02.2013 року за кредитним договором № DNH4KS11451068 від 18.12.2005 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 38 506, 23 грн., а саме: 3 681, 69 грн. - заборгованість за кредитом; 13 456, 25 грн.\~заборгованість по процентам за користування кредитом; 19 058, 47 грн.\~пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1 809, 82 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка) (Стандарт), строк позовної давності щодо вимог стягнення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів складає 5 років. Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю\~Українське Фінансове Агентство\~ВЕРУС\~в особі філії\~Товариства з обмеженою відповідальністю\~Українське Фінансове Агентство\~ВЕРУС у Комінтернівському районі міста Харкова 22.03.2011 року укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. Згідно додатку № 1 до договору поруки від 22.03.2011 року розмір відповідальності поручителя - Товариства з обмеженою відповідальністю\~Українське Фінансове Агентство\~ВЕРУС\~в особі філії\~Товариства з обмеженою відповідальністю\~Українське Фінансове Агентство\~ВЕРУС\~у Комінтернівському районі міста Харкова складає 200 грн. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються\~Цивільним кодексом України\~(далі -\~ЦК України). Статтею 634\~ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки строк дії кредитного договору № DNH4KS11451068 від 18.12.2005 визначено до 18.06.2009 року, суд зазначає, що з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, нарахування банком процентів за користування кредитом, пені та штрафів за період з 19.06.2009 року по 01.02.2013 року є безпідставним, а тому відмовляє в задоволенні позову у вказаній частині. Відносно пред`явлених до стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом та пені за період до 19.06.2009 року суд зазначає наступне. Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, частиною першою статті\~612 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами\~статей 256-258 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Приписами ч. 1\~ст. 259 ЦК України\~визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята\~статті 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що викладений у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15 та у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 637/105/17 (провадження № 61-28440св18). Частинами четвертою, п`ятою статті 267\~ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З матеріалів справи вбачається, що відповідач просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності, про що подав відповідну заяву. З позовом про стягнення\~заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом та пені за період до 19.06.2009 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду 25.02.2013 року, що підтверджується штампом на позовній заяві про її одержання Комінтернівським районним судом м. Харкова. При цьому, суд зауважує, що банком належними та допустимими доказами не доведено погодження сторонами збільшеного строку позовної давності, оскільки Умови та Правила надання послуг у Приватбанку не містять підпису відповідача [PERSON] , а відповідно до\~ст. 259 ЦК України\~договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Таким чином, при вирішенні питання щодо наявності підстав для застосування строку позовної давності суд враховує, що погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами у сумі 234,08 грн., та те, що строк дії кредитного договору № № DNH4KS11451068 від 18.12.2005 закінчився 18.06.2009 року. Звертаючись до суду з позовом 25.02.2013 року, позивач пропустив трирічний строк позовної давності за вимогами до 19.06.2009 року, а тому у зазначеній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог до поручителя суд зазначає наступне. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша\~статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга\~статті 554 ЦК України). За змістом частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців ( в редакції, що діє з 04.02.2019 року - трьох років) від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобов`язання. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша\~статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті\~251,\~252 ЦК України). У постанові\~від 25.04.2018 року у справі № 641/9926/15-ц Велика палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що строк пред`явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі. При цьому сама лише умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником та/або поручителем своїх зобов`язань за договором не може розглядатися судом як установлення строку дії поруки; термін має визначатися календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Термін повернення кредиту настав 18.06.2009 року, отже, з 19.06.2009 року несплачена заборгованість вважається простроченою. Саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого частиною четвертою\~статті 559 цього Кодексу\~строку для пред`явлення вимог до поручителя. З позовними вимогами про стягнення заборгованості за період до 19.06.2009 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду 25.02.2013 року, з огляду на що порука є припиненою, а тому позовні вимоги до поручителя не підлягають задоволенню. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed