Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

Представник позивача адвокат Радінович Володимир Ігорович звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що 04 липня 1995 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстровано Горлівським міським Відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, Актовий запис № 868. Від шлюбу позивач та відповідач мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Протягом сімейного життя між позивачем та відповідачем поступово погіршувалися стосунки. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти суті проблем, які виникають в сім`ї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідач працював вахтовим методом у Бєлгороді. В останній раз приїжджав в Україну, в Слов`янськ по місцю фактичного проживання позивача у грудні 2021 року. Після початку повномасштабного вторгнення Росії в Україну, Відповідач запропонував позивачу переїхати до нього, вона відмовилась. Повертатись в Україну відмовився він. Відповідач перестав позивача матеріально підтримувати, а рік тому вони припинили навіть спілкування. Ініціатором розриву був чоловік. На теперішній час сімейні відносини фактично припинені, з грудня 2021 року позивач та відповідач припинили сумісне проживання та шлюбні стосунки, у т.ч. вести побут, спільне господарство. Позивач неодноразово спілкувалась з відповідачем, щодо добровільного розірвання шлюбу. Оскільки вони вже тривалий час не проживають разом, то відновлювати шлюбні стосунки позивач не бажає і розмову про це не веде. Відповідач ніяких спроб відновити шлюбні стосунки вже давно не робить. Відповідач не проти розірвання шлюбу, але взагалі не хоче нічого робити для цього. Все це спілкування проходило в ході телефонної розмови, яка не фіксувалась засобами аудіозапису, тому будь-яких доказів, які підтверджують цю позицію. позивач надати не має можливості. Також відповідач ухиляється від подання спільної заяви про розірвання шлюбу до органів державної реєстрації актів цивільного стану, що і стало причиною звернення позивача до суду з відповідним позовом. Таким чином позивач застосовувала заходи досудового врегулювання спору, але це було безрезультатним. Спір щодо поділу спільного майна у сторін на даний момент відсутній. Час на примирення позивач просить не надавати, оскільки на даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені та рішення про розірвання шлюбу є остаточним. Кожен з подружжя має протилежні погляди на шлюб та сімейне життя. За таких обставин, позивач вважає подальше збереження шлюбу з відповідачем неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Проти заочного рішення позивач не заперечує. позивач не бажає змінювати прізвище на дошлюбне. Будь-яких заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви позивачем не здійснювалося. Просить суд розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстровано 04 липня 1995 року Горлівським міським Відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, Актовий запис № 868. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у строк до 30 листопада 2023 року надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 04липня 1995 року, який було зареєстровано Горлівським міським Відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, Актовий запис № 868, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу в них неповнолітніх дітей немає. Їх сім`я фактично розпалася та сторони не підтримують сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть. Спору з приводу майна на теперішній час немає. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~ ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] не просить суд відновити дошлюбне прізвище і бажає надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду в позовні заяві позивач [PERSON] заявила, що не бажає стягувати судові витрати з відповідача [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved