Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 20\~квітня 2021\~року \~в особі\~уповноваженого представника\~адвоката Шимборської\~О.А.\~-\~звернувся до\~Жидачівського районного\~суду Львівської\~області з\~позовом до\~відповідача [PERSON] \~про стягнення\~боргу,\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача\~на його\~користь грошові\~кошти у\~розмірі 4\~000\~доларів США,\~що згідно\~офіційно курсу\~НБУ на\~день подання\~позовної заяви\~до суду\~становить 111\~600,00\~гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у липні 2020 року [PERSON] , мав намір здійснити покупку автомобіля. [PERSON] запропонував позивачу придбати для нього за кордоном автомобіль «Volkswagen Caddy» 2015 року та організувати доставку такого Україну, на що позивач у справі погодився. 20 липня 2020 року на виконання вказаної домовленості позивач переказав на іноземний рахунок відповідача грошові кошти у сумі 4\~000 (чотири тисячі) додарів США на придбання автомобіля «Volkswagen Caddy» 2015 року, що, як наголошує позивач, підтверджується квитанцією від 20 липня 2020 року та розпискою, написаною відповідачем власноруч. У зв`язку з тим, що станом на час звернення з позовом відповідач своїх зобов`язань щодо купівлі автомобіля та доставки такого в Україну не виконав, на контакт з позивачем не виходить, [PERSON] змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Жидачівського\~районного суду\~Львівської області\~від 31\~травня 2021\~року позов\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про стягнення\~боргу передано\~для розгляду\~до Сколівського\~районного суду\~Львівської області\~відповідно до\~вимог п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~31\~ЦПК України. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 30 червня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 443/664/21 за позовом\~\~[PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03 серпня 2021 року. Підготовче засідання неодноразово відкладалось, востаннє на 05 грудня 2022 року. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 05 грудня 2023 року закрито підготовче\~провадження у\~справі за\~позовом [PERSON] до\~ [PERSON] про\~стягнення боргу та призначено її до судового розгляду по суті на 30 січня 2023 року. Судове засідання неодноразово відкладалось, востаннє на 30 листопада 2023 року. Відповідач [PERSON] - у відзиві на позовну заяву від 15 липня 2021 року проти задоволення позову заперечив, наголосив, що із позивачем фактично перебував у дружніх відносинах, та повідомив про можливість на вигідних умовах придбати автомобілі. Фактично, ними було перераховано кошти для придбання цих автомобілів. У результаті виявилось, що особа, яка пропонувала доставку цих автомобілів, виявилась шахраєм і по факту шахрайства внесено відомості до ЄРДР. Відтак, просив у задоволенні позову відмовити. В судове засідання 30 листопада 2023 року сторони та їх представники не з`явились. Представник позивача адвокат Шимборська О.А. скерувала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача адвокат Лешега В.В. скерував заяву від 28 листопада 2023 року про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, у задоволенні якої відмовлено ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2023 року. За вказаних обставин суд вважає систематичні дії представника відповідача, спрямовані за затягування розгляду справи (неодноразові клопотання про відкладення засідань суду, подання клопотань про проведення судових засідань в режимі відеоконференції з порушенням строку для подання такої, встановленого ч. 2 ст. 212 ЦПК України), такими, що порушують право позивача на розгляд справи впродовж розумного строку та суперечать визначеній у п.10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України розумності строків розгляду справи, як засаді цивільного судочинства. З огляду на викладене суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами. Частиною 4 ст.268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки текст рішення складено 11 грудня 2023 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 30 листопада 2023 року, датою ухвалення рішення є саме 11 грудня 2023 року. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України \~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ч.ч. 2, 3 цієї ж статті зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є: договори та інші правочини. Відповідно до\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір - це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки. Свобода договору закріплена у\~ст. 627 ЦК України\~та означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості. наданій сторонам, визначати умови такого договору. Згідно з ч.1\~ст. 628 ЦК України зміст\~договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1ст. 638\~ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між сторонами у справі виникли відносини, пов`язані із наданням грошових коштів позивачем відповідачу для купівлі за кордоном автомобіля. Зокрема, як вбачається з копії розписки, яка міститься в матеріалах справи, [PERSON] 23 липня 2020 року отримав від [PERSON] 4\~000 (чотири тисячі) доларів на купівлю машини «Volkswagen Caddy» 2015 року. Кошти, як зафіксовані у вказаній розписці, зобов`язався повернути до вересня 2020 року. Вказану розписку написано відповідачем власноручно. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~1053\~ЦК України\~за домовленістю\~сторін борг,\~що виник\~із договорів\~купівлі-продажу,\~найму майна\~або з\~іншої підстави,\~може бути\~замінений позиковим\~зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047\~цього Кодексу). Згідно з ч. 2 ст. 604 ЦК України, зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Таким чином, суд дійшов висновку, що 23 липня 2020 року (дата написання відповідачем розписки) припинилося первісне зобов`язання, яке існувало між сторонами новим зобов`язанням, а саме позиковим. [PERSON] свого зобов`язання не виконав, грошові кошти [PERSON] у визначений в розписці термін не повернув. При цьому, автомобіль позивачу також не було придбано. Факт переказу позивачем грошових коштів відповідачу документально підтверджений копією квитанціі про переказ (reference No. 93491252 від 20 липня 2020 року), яка міститься в матеріалах справи. Отримувачем коштів, у відповідності до зазначеного платіжного документу зазначено відповідача (Receiver Severyn Palenychka). Обставини щодо отримання коштів від відповідача, шляхом переказу таких 20 липня 2020 року [PERSON] через вестерн юніон, на купівлю автомобіля відповідачем підтверджено у протоколі додаткового допиту потерпілого від 11 травня 2020 року. Щодо посилань [PERSON] у вказаному протоколі допиту на те, що жодних позик у даному випадку не було, суд оцінює їх критично з огляду на те, що такі не спростовують факту написання ним власноручно розписки 23 липня 2020 року, яка, серед іншого, містить зобов`язання відповідача повернути кошти до вересня 2020 року. Крім того, як вбачається з протоколу додаткового допиту потерпілого від 11 травня 2020 року, [PERSON] повідомляє, що лише на початку грудня 2020 року повідомив [PERSON] про те, що вони натрапили на шахрая, в той час як розписку власноручно написано відповідачем ще 23 липня 2020 року, тобто до того, як з`ясувалися обставини, з-приводу яких 30 грудня 2020 року [PERSON] звернувся з заявою про вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, позикове грошове зобов`язання, на думку суду, вчинено відповідачем свідомо, доказів на спростування зазначеного відповідачем та його представником не подано. В силу до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини 1стаття 1046\~ЦК України). Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження\~\~укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1\~статті 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання грошей. Розписка про отримання [PERSON] грошових коштів від [PERSON] в якості позики та зобов`язання повернути їх в строк до вересня 2020 року відповідає зазначеним вимогам. В силу\~статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про валюту і валютні операції», а також Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93) (чинний на момент укладання договору позики), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (чинний на момент укладання договору позики). Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Щодо можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Таким чином, суд, встановивши характер правовідносин між сторонами, вважає встановленим той факт, що позичальник не виконав належним чином взяті на себе за договором позики від 23 липня 2020 року зобов`язання, тому на вимогу позикодавця повинен сплатити суму боргу у розмірі 4\~000 (чотири тисячі) доларів США, що відповідатиме вимогам статті 1046 ЦК України і статті 533 ЦК України. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі\~\~1\~116, 00 грн.

Outcome: approved