Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

[PERSON] 05.09.2023р. звернувся з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 8765,00 грн., індекс інфляції в розмірі 2628,37т грн., 3% річних у розмірі 411,00 грн, а також пеню в розмірі 2178,45 грн. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказував на те, що 06.01.2022р. відповідач отримав в позику від нього грошові кошти у сумі 9764,32 грн, які зобов`язався повернути протягом 30 днів, що підтверджується розпискою [PERSON] . У вищевказаний строк та до дати звернення до суду відповідач на порушення своїх договірних зобов`язань позику не повернула. Посилаючись на зазначені обставини, положенння ст.1048 ЦК України, оскільки у визначений сторонами строк сума боргу в поному розмірі добровільно не повернута, [PERSON] повернула лише 979,32 грн, позивач просить стягнути суму процентів, розраховану на рівні облікової ставки НБУ в межах річного строку давності в розмірі 2178,45 грн., відповідно до положень ст.625 ЦК України індекс інфляції в розмірі 2628,37 грн, 3% річних в сумі 411,00 грн. 07.09.2023 року судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України отримано інформацію з Єдиного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання відповідача. 07.09.2023р. суддею відкрито провадження та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Згідно з п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Вказана ухвала судді, разом з копією позовної заяви з додатками до неї, судовою повісткою була скерована на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, яка встановлена у відповідності до відповіді відділу адресної довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області та повернута поштою із відміткою «адресат відсутній за зазначеною адресою». Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Таким чином, відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, однак, у встановлений судом строк відповідачем не було подано відзиву на позов, не було надано заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання сторони по справі також не з`явились, про причини неявки відповідач суд не повідомив. Представник позивача [PERSON] надала заяву, в якій зазначила про підтримання заявлених вимог, розгляд справи за її відсутності, а також про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 06.01.2023 року, [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Суворовським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 07.08.2002р., як займодавець, позичив [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Суворовським РВ у м.Одесі ОМУ ГУМВС України в Одеській області 23.09.2015р., як зайомщику, грошову суму в розмірі 9764 (дев`ять тисяч сімсот шістдесят чотири) гривні 32 коп., яку [PERSON] зобовязалась повернути протягом 30 днів Крім того, 06.01.2023р. [PERSON] була складена розписка про отримання коштів в борг від [PERSON] в розмірі 9764,32 грн.. Факт укладання між сторонами договору позики та виникнення у [PERSON] обов`язку по поверненню [PERSON] позичених грошових коштів підтверджується представленою позивачем розпискою. За твердженням позивача, в обумовлений сторонами в договорі строк, [PERSON] було повернуто лише 979,32 грн., решта позичених грошових коштів відповідач не повернула, прийняті на себе зобов`язання не виконала. Причини невиконання зазначеного грошового зобов`язання та цільове використання позичених грошових коштів правового значення для розгляду справи по суті не мають. Відповідно до ч.1\~ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно \~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2\~ст.1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Нормами\~ст.1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст.525 ЦК України,\~одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно вимог\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до п.1\~ст.611 ЦК України,\~ у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України\~встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Отже, одностороння відмова [PERSON] від повного виконання зобов`язання, яке виникло у неї за договором позики від 06.01.2022р., є недопустимою, та дає суду можливість дійти висновку, що пред`явлені позовні вимоги щодо стягнення суми боргу за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судом враховано правові висновки Великої Палати Верховного Суду вказані в постанові від 16.01.2019 р. у справі №373/2054/16-ц. За нормами ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). З боку відповідача суду не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували позовні вимоги щодо стягнення суми позики в розмірі 8785 грн (9764,32-979,32). Отже, порушення зобов`язання та неповернення суми позики у розмірі 8785,00 грн знайшло своє підтвердження, тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Щодо стягнення з відповідача процентів, розрахованих на рівні облікової ставки НБУ за період позовної давності строк в 1 рік в розмірі 2178,45 грн., а також відповідно до положень ст.625 ЦК України індексу інфляції за період з лютого 2022р. по серпень 2023р. в розмірі 2628,37 грн, 3% річних за цей же період в сумі 411,00 грн., слід зазначити таке. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже,\~припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату\~процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року, справа №444/9519/12, зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як судом встановлено, у зв`язку з тим, що зобов`язання за договором позики від 06.01.2022р. не були виконані відповідачем, заборгованість за договором позики не була погашена, строк повернення позики був визначений до повного повернення позики, а тому розмір відсотків за ставкою процентів, розрахованих на рівні облікової ставки НБУ за період позовної давності строк в 1 рік в розмірі 2178,45 грн., а також відповідно до положень ст.625 ЦК України індексу інфляції за період з лютого 2022р. по серпень 2023р. в розмірі 2628,37 грн, 3% річних за цей же період в сумі 411,00 грн., визначений у позові, підлягає задоволенню. За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Такі ж правові позиції були висловлені ВС в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. Крім того, відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача також необхідно стягнути на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог судовий збір на суму 1073,60 грн..

Outcome: approved