Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

19.05.2021 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом, який був уточнений, до відповідача [PERSON] , зазначивши третьою особою приватного нотаріуса ХМНО Харківської області Мусієнко О.П., і просить суд встановити юридичний факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без шлюбу у період з 1995 року по січень 2021 року; визнати майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 1995 року [PERSON] , [INFO] , проживав однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] . Разом вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. Відповідач є донькою померлої [PERSON] від попереднього шлюбу, яка проживала разом з матір`ю та позивачем. Під час спільного проживання за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] було придбано будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після придбання вищезазначеного будинку позивач із дружиною та відповідачем проживали там разом. Відповідач декілька років тому переїхала до іншого помешкання, де проживає до теперішнього часу. [PERSON] на даний час мешкає в спірному будинку, утримує його, сплачує комунальні платежі, тощо. [INFO] [PERSON] померла. [PERSON] здійснив її поховання, як чоловік. Після смерті матері, в січні 2021 року, відповідач забрала всі правовстановлюючі документи на спірний будинок, які знаходились за місцем проживання позивача ( [ADDRESS] ) та звернулася до приватного нотаріуса Мусієнко О. І. з заявою про прийняття спадщини. На даний час договір купівлі-продажу, технічний паспорт та інші документи знаходяться у відповідача. У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.05.2021 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мусієнко Олена Іванівна про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали. На виконання ухвали суду від 25.05.2021 року представником позивача [PERSON] 02.06.2021 року надано на адресу суду роздруківки об`яв щодо продажу нерухомості та квитанцію про сплату комісії у розмірі 19,80 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.06.2021 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мусієнко Олени Іванівни про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали. На виконання ухвали суду від 03.06.2021 року представником позивача вказані недоліки були усунуті, надана уточнена позовна заява та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.06.2021 року прийнято позов до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мусієнко Олена Іванівна про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок. Призначено підготовче засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.06.2021 року заяву представника позивача [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мусієнко Олена Іванівна про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок повернуто заявнику. 16.08.2021 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Маркової М.В. надійшов відзив на позов, в якому остання просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначила, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01.01.2004 року взагалі законом не передбачено. Крім того, обов`язковою умовою для визнання однією сім`єю чоловіка та жінки, які не перебувають в зареєстрованому шлюбі, крім факту спільного проживання, є ведення ними спільного побуту, господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні підстави, передбачені ст. 74 СК України вважати майно таким, що належить, на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Відповідач не заперечує того факту, що в період з 2004 року по 2021 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживали разом. Однак, будинок [ADDRESS] був придбаний 01.08.2006 року за власні кошти [PERSON] , що були отримані від продажу належного їй майна, а саме: квартири [ADDRESS] , яка належала їй на підставі Договору дарування від 23.08.1998 року, та квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Восьмою державною нотаріальною конторою 02.03.2005 року. Продаж вказаних квартир здійснено в сукупності за 423\~235,00 грн. (122760 грн. +300475 грн.), що підтверджується договорами купівлі-продажу від 29.06.2006 року та 03.08.2006 року. Вказана сума була частково витрачена на придбання будинку [ADDRESS] вартістю 310,000 грн. за договором купівлі-продажу від 01.08.2006 року. Залишок грошових коштів у сумі 113\~235,00 грн. витрачено на ремонт та покращення житлових умов. Отже спірний будинок є особистою власністю [PERSON] , оскільки придбаний за її особисті кошти. Крім того, як зазначено у відзиві, з огляду на додані до позовної заяви докази, не вбачається, що [PERSON] та [PERSON] здійснювались спільні витрати на утримання житла, його ремонт, або будь-які витрати на покращення зазначеного будинку. Усі поліпшення будинку та будь-які витрати на його утримання здійснювались [PERSON] як одноособовим власником самостійно, оскільки вона в ньому проживала з моменту придбання у 2006 році та була працевлаштована до 2012 року, тобто до моменту виходу на пенсію, після чого [PERSON] продовжувала працювати та додатково отримувала пенсійне забезпечення в розмірі 4500 грн. та субсидію на утримання будинку, що дозволяло їй утримувати будинок до її смерті в 2021 році. 08.02.2022 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] та представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мусієнко Олена Іванівна про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок задоволено. Зобов`язано Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мусієнко Олену Іванівну надати суду: належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної 19.01.2021 року після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Зобов`язано Харківський обласний нотаріальний архів надати суду: належним чином посвідчені копії всіх документів, які були підставою для посвідчення приватним нотаріусом ХМНО Хащіною Н.В. 21.08.2006 року договору купівлі-продажу житлового будинку за [ADDRESS] р. №2603. Ухвалою Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова від\~20.03.2023\~рокупідготовче провадження\~у цивільній\~справі за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~третя особа:\~Приватний нотаріус\~Харківського міського\~нотаріального округу\~Харківської області\~Мусієнко Олени\~Іванівни про\~встановлення факту\~проживання однією\~сім`єю та\~визнання права\~спільної сумісної\~власності на\~житловий будинок закрито.Призначена справа до судового розгляду по суті. Заяву позивача\~ [PERSON] про\~виклик свідків\~ задоволено.Викликано свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Заяву представника відповідача [PERSON] [PERSON] про виклик свідків задоволено. Викликано в судове засідання свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 21.11.2023 року представник відповідача [PERSON] адвокат Прокопенко Ю.О. надала письмову заяву, в якій відмовляється від допиту свідка [PERSON] , у зв`язку з чим судом у судовому засіданні 21.11.2023 року прийнято ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про продовження розгляду справи без допиту вказаного свідка. 21.11.2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Устименко І.М. також зробив заяву про те, що відмовляється від допиту свідків, які викликались, однак не були допитані в судовому засіданні, у зв`язку з чим суд ухвалою від 21.11.2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, прийняв вказану відмову і задовольнив клопотання про розгляд справи без допиту інших свідків. У судовому засіданні представник позивач [PERSON] та його представник адвокат Устименко І.М. надали вступне слово, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, посилаючись на викладені в позові обставини. При цьому позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що був професійним спортсменом, познайомився з [PERSON] в 1983 році і до 1994 року вони зустрічались, а в 1994 році він грав за контрактом, добре заробляв , приблизно 1500 доларів США на місяць. Влітку 1995 року вони разом поїхали на море відпочивати, вирішили викупити квартиру на [PERSON] та робити там ремонт. Донька [PERSON] навчалась в інституті, [PERSON] з [PERSON] оплачували навчання. На [PERSON] був заповіт від її тітки. Коли тітка померла, у її сина віднялись ноги, [PERSON] і [PERSON] за ним доглядали, позивач носив його на руках. Коли помер і двоюрідний брат [PERSON] , вони вирішили продати квартири тітки і брата та купити будинок, а гроші що залишились після купівлі будинку витратити на частину ремонту, однак інші гроші на ремонт довелось брати у борг. Померла матір [PERSON] її поховали. Донька [PERSON] взяла кредит на 30000 доларів США. Але стався дефолт. [PERSON] втратила роботу. Тому позивач разом з [PERSON] вирішили продати квартиру на [PERSON] та погасити кредит. Наприкінці 2020 року, коли [PERSON] захворіла гроші на лікування та, в подальшому, на поховання давали матір [PERSON] та їх спільні друзі на карту [PERSON] . Після цього залишилась на карті [PERSON] 31 тисяча гривень, які позивач залишив відповідачці. Але вона пізніше викрала документи на будинок та 36 тисяч, які були відкладені на пам`ятник матері. Позивач не заявив у поліцію, оскільки не хотів псувати життя [PERSON] . Влітку минулого року позивач забрав тварин своїх котів і собак і залишив будинок, оскільки дізнався від сусідів, що [PERSON] почала цікавитись куди віддати цих тварин. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Прокопенко Ю.О. також надали вступне слово, проти задоволення позову заперечували, просили суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. При цьому відповідач визнала ті обставини, що її матір [PERSON] та позивач [PERSON] проживали разом багато років, в тому числі з 2004 року по день смерті матері [INFO] . Третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мусієнко О.І. у судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 09.06.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кулієвою Л.Л. за №729 [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] , що належала їй на підставі Договору дарування від 23.08.1998 року №2-884. Продаж вчинено за 122\~760,00 грн. Згідно п.5 договору продавець стверджує, що прав щодо вищевказаної квартири у третіх осіб (в тому числі членів сім`ї та за договором найму чи шлюбним контрактом) немає (а.с. 61-62). Також відповідно до копії договору купівлі-продажу від 03.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. за №1-2411, [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] , що належала їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 02.03.2005 року за реєстровим №2-285. Продаж квартири вчинено за ціною 300 475,00 грн. Відповідно до п.5 договору продавець свідчить, зокрема, що обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо квартири немає (а.с. 63-66). Як вбачається з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.05.2021 року, [PERSON] належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS] (а.с. 8) Вказаний спірний\~будинок придбано\~ [PERSON] -\~на підставі\~договору купівлі-продажу,\~реєстровий номер № 2603 від 21.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хащіною Н.В. Відповідно до п.4 договору продаж житлового будинку за домовленістю сторін вчинено за 310000, 00 грн., які покупець сплатила продавцям в рівних долях кожному повністю до підписання цього договору. За змістом договору, єдиним покупцем житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] , право власності на який у неї виникло з моменту державної реєстрації, факт проведення якої підтверджується відповідним витягом від 23.08.2006 року (а.с.67-71,142-145). При укладенні договору [PERSON] 21.08.2006 року складена заява, в якій вона підтверджує, що на момент придбання будинку у зареєстрованому шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю без укладення шлюбу, зміст статей 65, 74 СК України, ст. 777 ЦК України нотаріусом їй роз`яснено (а.с.156 зворот) [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що 12.01.2021 року зроблено відповідний актовий запис №809 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.01.2021 року (а.с.160). Після смерті [PERSON] [INFO] , її донька [PERSON] , [INFO] звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мусієнко О.І. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері (а.с.159), заведена спадкова справа за №220/2018 (а.с.161-168). 07.05.2021 року [PERSON] також звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мусієнко О.І. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] (а.с.180). Представником позивача [PERSON] - адвокатом Устименко І.М. надано суду копію трудової книжки позивача та довідок про його працевлаштування без зазначення розміру заробітної плати, а також оригінали квитанцій про сплату комунальних послуг за особовими рахунками, відкритими на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.244-249). Судом досліджені світлини, які під час судового розгляду пред`являлись на огляд учасникам справи, на яких зображені позивач [PERSON] та нині померла [PERSON] , їх спільні друзі та знайомі в різних життєвих ситуаціях, в тому числі на відпочинку і святкуваннях (а.с. 31-33). У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] як співмешканця її подруги [PERSON] , а відповідача - як доньку [PERSON] . Свідок познайомилась з [PERSON] в готелі, в якому вони разом працювали. Але ближче почали спілкуватись з 2003 року, коли свідок народила дитину. [PERSON] була самодостатньою жінкою, самостійно могла задовольнити всі свої бажання. З 2011 року їх спілкування зменшилось через те, що свідок пішла з роботи. [PERSON] і [PERSON] весь час жили разом. [PERSON] доглядала своїх родичів, які залишили їй спадок. Для догляду за родичами вона людей сторонніх не наймала. За гроші, отримані від продажу квартир родичів, [PERSON] купила будинок і ще залишались гроші на ремонт. Який вклад в купівлю будинку був від [PERSON] свідкові не відомо. Як вказала свідок, у [PERSON] завжди були гроші, вона була фінансово незалежною, на [PERSON] не сподівалась. Наприклад, коли їй потрібно було ставити зуби, вона продала золото і поставила зуби, це було після 2011 року. [PERSON] після 2011 року ще недовго пропрацювала. Коли свідка вперше запросили до нового будинку - там вже був частково зроблений ремонт. Але в 2012,2013, 2014 році при відвідуванні будинку свідок бачила, що там весь час проводились якісь роботи. [PERSON] і [PERSON] жили разом, вона говорила, що в неї є [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] була її найближчою подругою. [PERSON] і [PERSON] були співмешканцями, проживали разом, але господарство вела [PERSON] , все купувалось за її гроші, [PERSON] там все вирішувала. Вона казала, що купила будинок. Свідкові відомо, що [PERSON] працював охоронцем. Спірний будинок був придбаний за гроші, отримані з продажу отриманої [PERSON] спадщини, ще залишились гроші на ремонт будинку. [PERSON] ніколи не вважала власником будинку. [PERSON] працювала, а потім пішла на пенсію, пенсія у неї була непогана - зі слів [PERSON] - 5 тисяч. Свідок була в гостях у всіх помешканнях [PERSON] і в будинку також. При оформленні угоди свідок присутньою не була. В гості вона приходила приблизно раз на місяць, а телефонувала - раз на тиждень. На похованні [PERSON] свідок не була присутньою, оскільки їй було це дуже важко перенести. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є другом дитинства [PERSON] , якого знає 45 років. Все життя [PERSON] з [PERSON] були разом. [PERSON] грав в [PERSON] , [PERSON] працювала адміністратором в готелі. Свідок близько з ними спілкувався, допомагав робити ремонт в квартирі на [PERSON] . Вони доглядали тітку [PERSON] , приносили їй продукти. Поховали тітку та двоюрідного брата [PERSON] , продали їх квартири, плюс [PERSON] вклав всі свої заощадження, а свідок також добавив 3 тисячі доларів. У [PERSON] була квартира на Плеханівській. Сергій [PERSON] виховував як доньку. Вона вчилась, він її вдягав, взував, брав з собою на збори. Коли жили в будинку продовжували ремонт, [PERSON] знову позичав гроші. Також [PERSON] взяла великий кредит придбала багато техніки, однак втратила роботу і банк хотів забрати її квартиру. Через це [PERSON] та [PERSON] довелось продати квартиру на [PERSON] та погасити борг [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що була подругою [PERSON] , познайомилась з нею в салоні краси « [PERSON] і [PERSON] », де працювала перукарем, а через рік познайомилась з дочкою [PERSON] , якій було 17 років. Свідок робила зачіску [PERSON] на випускний. Потім вони подружились сім`ями, разом відпочивали. Свідкові відомо, що [PERSON] і [PERSON] жили 30 років однією сім`єю, свідок була в квартирі на [PERSON] , де мешкала [PERSON] , в квартирі на [PERSON] , а також свідкові відомо, що у [PERSON] було 2 квартири, однак вона шукала будинок, і через рік його знайшла. Навіть свідок шукала будинок. Після цього [PERSON] продала 2 квартири і купила будинок, вони жили однією сім`єю, робили там ремонт, жили, працювали разом, вели спільне господарство 30 років. Свідок не була присутня при купівлі будинку, але їй відомо, що будинок купувався за гроші, отримані від продажу двох квартир, і ще гроші брали у позику. Квартири належали тітці [PERSON] та її двоюрідному брату, [PERSON] говорила, що отримала квартиру за договором довічного утримання, оскільки доглядала родичів. Доходи [PERSON] свідкові не відомі, але [PERSON] завжди працював. [PERSON] теж працювала в готелі, потім в сувенірному кіоску, потім 2 рази на тиждень прибиральницею в салоні, де працювала і свідок. Всі дні народження, свята [PERSON] і [PERSON] святкували разом, також разом доглядали за родичами [PERSON] . Квартиру на [PERSON] продала для того, щоб погасити кредити [PERSON] . Ремонт будинку вони робили разом за гроші [PERSON] , все робили разом. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є другом [PERSON] , знайомий з його сім`єю з 2001 року, вони були близькими друзями. Свідок познайомився з [PERSON] і [PERSON] в 2001 році, коли почав зустрічатись з його майбутньою дружиною. Свідкові відомо, що [PERSON] та [PERSON] продавали нерухомість, купували нерухомість, жили на доходи [PERSON] , який працював професійним волейболістом, дозволяли собі відпочинок в Криму. У доньки [PERSON] були великі кредити, [PERSON] просила гроші, щоб погасити кредит [PERSON] . В більшості будинок це заслуга [PERSON] . Однак, свідок вказав що його дружина ближче спілкувалась з сім`єю [PERSON] , саме вона вирішувала фінансові питання. [PERSON] та [PERSON] придбали будинок на [PERSON] приблизно в 2006-2007 роках, через рік після свідка та його дружини. Для цього вони продали квартиру брата [PERSON] , брат був інвалідом, його доглядав [PERSON] . Однак будинок був придбаний не лише за гроші від продажу квартири, ще вони брали гроші у позику. Свідкові відомо, що [PERSON] і [PERSON] проживали в цивільному шлюбі, свідок бажав їм, щоб вони одружились. В новому будинку [PERSON] і [PERSON] робили капітальний ремонт, оскільки до цього там жили цигані. Для цього вони брали гроші у позику у матері [PERSON] , а також у свідка і його дружини. В якому розмірі позичались гроші - свідкові не відомо. [PERSON] повертав гроші зі своєї заробітної плати. [PERSON] купував будівельні матеріали, сам робив ремонт, частково якісь роботи робили наймані працівники. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з [PERSON] він знайомий з 1982 року, був у всіх його помешканнях, і завжди [PERSON] проживав разом з [PERSON] . Свідок разом з [PERSON] брав участь у похованні всіх родичів [PERSON] . Спірний будинок придбали складно, щось продали, щось взяли в борг. Також була історія з кредитом, який взяла [PERSON] , а [PERSON] і [PERSON] віддавали кредит декілька років, але погасили весь. [PERSON] весь час робив самотужки ремонт в будинку. Свідкові було відомо, що будинок придбали [PERSON] і [PERSON] разом, але в яких частках - йому невідомо. Все життя [PERSON] і [PERSON] прожили разом. Коли свідок познайомився з позивачем - [PERSON] вже був разом з [PERSON] . У них все було спільне, речі вдома були їх, на всіх святах, одруженнях і похованнях вони були разом. Коли позивач мешкав на [PERSON] з [PERSON] , свідок частіше з ними зустрічався, приїжджав, сидів у дворі, вони спілкувались, ходили один до одного на дні народження. [PERSON] працював в охороні, свідок на роботу до нього не приходив. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою\~статті 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста\~статті 81 ЦПК України). Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до яких обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, суд зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог. Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є інші юридичні факти. Інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство\~Сімейним Кодексом України і закріплений, зокрема, у ст. 74 СК України. Згідно пункту 1\~Розділу VII СК України\~цей Кодекс набирає чинності з набранням чинності\~Цивільним Кодексом України. Пунктом першим Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України\~встановлено, що цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року. Таким чином, норми\~ст.74 СК України\~розповсюджуються на правовідносини, які виникли чи існували з січня 2004 року. Отже положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України (надалі - КпШС України) не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01.01.2004 року законом не передбачено, отже не тягне юридичних наслідків. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові \~від 24.01.2020 року по справі № 546/912/16-ц. Частиною другою ст. 3 СК України, чинного з 01.01.2004 року визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з ч.1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Окрім цього, відповідно до судової практики Верховного Суду, а саме постанови Верховного Суду від 15.08.2019 року (справа № 588/350/15-ц), навіть факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання іншим із подружжя коштів потягом, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.\~ Між тим Касаційний цивільний суд Верховного Суду в постанові від 30.10.2019 року у справі №643/6799/17 нагадав, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Суд зазначив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з\~частиною першої\~статті 70\~СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1, 4, 5 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Однак, відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1)\~майно,\~набуте нею,\~ним до\~шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Частиною 7 ст. 57 СК України передбачено: якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Пунктами 23 та 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірванні шлюбу, визнанні його недійсним і поділі спільного майна чоловіка й жінки» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, зокрема, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; \~ 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма\~ст.60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Згідно зі\~ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 328 ЦК України\~вбачається також, що спадкування є однією з підстав набуття права власності. Згідно з положеннями ч. 2\~ст. 1120 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Разом з тим, статтями\~1216,\~1220-1221 ЦК України\~(в редакції на час розгляду справи) визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують права на спадкування почергово. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю на менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Разом з тим відповідно до ч. 1\~ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В даному випадку з огляду на досліджені судом письмові докази, показання свідків, світлини, визнання певних обставин відповідачем, суд приходить до висновку що між позивачем [PERSON] та [PERSON] виникли стосунки, які притаманні подружжю: вказані особи не перебували в інших шлюбах, разом проживали за різними адресами але під одним дахом, мали спільний побут, разом опікувались та виконували обов`язки по домогосподарству, мали спільний відпочинок. Допитані в судовому засіданні свідки, навіть з боку відповідача, наголошували на тому, що вказаних осіб вони сприймали як чоловіка та дружину. Вказані обставини не заперечувались і визнані відповідачем. Отже суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004 року по 10.01.2021 року, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про встановлення такого факту з 1995 року по 1 січня 2004 року через відсутність юридичного значення такого факту та належних і достатніх доказів конкретного часу виникнення таких стосунків. Між тим спірний житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідач [PERSON] 19.01.2021 року як спадкоємець першої черги після смерті матері звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мусієнко О.І. із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим заведена спадкова справа. В подальшому позивач [PERSON] також подав заяву про прийняття спадщини. Однак спадкові правовідносини не зазначені в якості підстав даного позову. У судовому засіданні встановлено на підставі письмових договорів, показань свідків, а також визнано позивачем, що спірний будинок [ADDRESS] був придбаний 01.08.2006 року [PERSON] саме за кошти, що були отримані від продажу належного їй особисто майна, а саме двох квартир, які належали їй: одна - на підставі договору дарування, а інша отримана у спадок. Вказані квартири були продані безпосередньо перед придбанням спірного будинку і для його придбання, що також визнано позивачем і підтверджено показаннями свідків, а також вбачається з дат укладення таких договорів. Сума, отримана від продажу квартир (122760,00 грн. + 300475, 00 грн. = 423235, 00 грн.) була більшою вартості будинку [ADDRESS] , на купівлю якого витрачено 310 000 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 01.08.2006 року. Грошові кошти, які залишились від продажу квартир після купівлі спірного будинку у сумі 113\~235,00 грн. були витрачені на його ремонт та покращення житлових умов, що також визнано самим позивачем. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірний будинок хоча і був придбаний під час проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу, однак є особистою власністю [PERSON] , оскільки придбаний за її особисті кошти, отримані від продажу майна, що було її особистою власністю відповідно до закону. Зазначені висновки не спростовуються даними про наявність у позивача постійного трудового стажу, а також обставинами щодо тривалого ремонту будинку і участі позивача в сплаті комунальних послуг у спірному будинку. При цьому позивачем суду не надано жодних належних доказів його участі у придбанні спірного будинку особистими коштами. Таким чином, оцінивши досліджені докази, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання житлового будинку [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , а також визнання за [PERSON] з цих підстав права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). У зв`язку з частковим задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 908,00 грн. у зв`язку з задоволенням позовної вимоги про встановлення юридичного\~факту проживання\~однією сім`єю(а.с.28). З огляду\~на викладене\~та

Outcome: partial