Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпровський край» (далі - СТО «Придніпровський край») про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості за договором оренди, передачу земельної ділянки власнику та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником спадкового майна - земельної ділянки, площею 3,18 га, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5325155100:00:027:0014, розташованої на території Чорнухинської селищної ради. З метою отримання доходу вищевказану земельну ділянку було передано в оренду СТОВ «Вишневе-Агро», правонаступником якого є СТОВ «Придніпровський край», строком на 10 років, про що було укладено договір оренди землі від 30.04.2007 та додаткову угоду від 28.12.2016. Згідно з ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право користування земельною ділянкою було зареєстровано 22.02.2017, індексний номер витягу 80950351. Відповідно до умов вказаного договору оренди землі та додаткової угоди до нього: -в оренду передається земельна ділянка загальною площею 3,18 га, у тому числі рілля 3,18 га, кадастровий номер земельної ділянки 5325155100:00:027:0014 (п.2.1-2.2 додаткової угоди); -нормативна-грошова оцінка земельної ділянки, що передається в оренду за цим договором, становить 10 5185,00 грн станом на 01.01.2016 (п.2.4. додаткової угоди); -строк дії договору - до 31.12.2023 (п.3.1 додаткової угоди); -орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється за погодженням сторін у розмірі 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (п.2.4 угоди), що складає 8414,80 грн за один повний рік користування земельною ділянкою (п.4.1. додаткової угоди). - обчислення розміру орендної плати за кожен наступний рік оренди здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування (залежно від того, яка з подій сталася раніше) (п.4.1 додаткової угоди); -коефіцієнт індексації для орендної плати застосовується станом на 01 січня року виплати/нарахування (залежно від того, яка з подій сталася раніше) (п.4.1 додаткової угоди); - орендна плата за користування об`єктом оренди сплачується орендарем на користь орендодавця шляхом видачі готівкових коштів через касу орендаря або шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок орендодавця, зазначений в даному договорі або поштовим переказом (п.4.2. додаткової угоди); - орендна плата виплачується орендарем у встановленому п.4.1. цього договору розмірі за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших податків, обчислених (нарахованих та утриманих) згідно з вимогами чинного податкового законодавства (п.4.3. додаткової угоди); -орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується орендарем на користь орендодавця щорічно, в строк до 30 грудня року, за поточний календарний рік оренди (п.4.4. додаткової угоди); -у разі несвоєчасної сплати орендної плати у термін, що передбачений цим договором, орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожний день прострочення платежу (п.4.6 додаткової угоди). В порушення умов договору оренди землі від 30.04.2007 та в подальшому додаткової угоди від 28.12.2016 орендар систематично не сплачував (недоплачував) їй орендну плату, яка була істотною для неї, в наслідок чого вона був позбавлена того, на що розраховувала при укладенні договору оренди, а саме грошових коштів, які були необхідні для забезпечення соціальних цінностей, передбачених статтею 3 Конституції України, чим була завдана матеріальна та моральна шкода. Згідно з ч.1 ст.21 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладення договору, «орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі». Платіж є відмінним поняттям від доходу. Платіж можна внести та не можна нарахувати на відміну від доходу. Орендна плата - це фізичне отримання внеску номіналом визначеної суми грошових коштів або продукції, як натуральної форми оплати. Виходячи з внесеної орендної плати (грошима чи продукцією) та діючих норм щодо оподаткування орендар як податковий агент має самостійно перераховувати всі необхідні податки та платежі, пов`язані з внесенням орендодавцю орендної плати. Податковим кодексом передбачено як нарахування так і виплата доходу. Підпунктом 1 пункту 1 статті 168 ПК України визначено, що «податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок їх суми такого доходу за його рахунок». Так як з платежу податковий агент не може утримувати податок, то орендар на вимогу підпункту 1 пункту 1 статті 168 ПК України зобов`язаний нарахувати податки, які разом з внесеним платежем за оренду землі будуть відповідати оподатковуваному доходу. Для розрахунку доходу орендодавця орендар зобов`язаний визначену договором орендну плату збільшити на суму передбачених законодавством податків та зборів. На нараховану суму заборгованості з орендної плати до внесення має бути нарахований податок на доходи фізичних осіб - 18% та військовий збір - 1,5%, які підлягають сплаті до державного бюджету відповідно до вимог чинного законодавства України. Орендна плата у розмірі 8 414,20 грн є базовим внеском, а базовий дохід = базовий внесок х100%/(100%-18%-1,5%) = 8 414,20 х 100% / 80,5% = 10 452,42 грн. Крім того, згідно з пункту 4.2 договору оренди землі від 30.04.2007 орендна плата встановлена у розмірі 8 414,80 грн, обчислення якого здійснюється з урахуванням індексації. Відповідно до п.289.1. ст.289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв) з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Зміна нормативної грошової оцінки здійснюється законом, а саме Податковим кодексом України. Зміни нормативної грошової оцінки з 2017 по 2023 не відбувалося. При умові існування згідно з договором автоматичної зміни розміру орендної плати до внесення у зв`язку зі зміною розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, базовий розмір орендної плати залишився б незмінним. При зміні базового розміру орендної плати за згодою сторін чи автоматично, вже цей змінений розмір підлягає індексації з урахуванням індексів інфляції відповідно до ст.21 Закону України «Про оренду землі», якщо договором така індексація не заборонена. Базовий розмір орендної плати до внесення, що підлягає обчисленню (індексації) з урахуванням індексів інфляції у будь-якому разі є незмінним, а отже, для обчислення розміру орендної плати до внесення необхідно провести індексацію базового розміру орендної плати, встановленого при укладенні договору оренди землі від 30.04.2007. Частиною третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі», яка є диспозиційною, законодавець передбачив захист доходу орендодавця. Це означає, що проти позиції визначеної ст.21 Закону України «Про оренду землі» сторони за домовленістю можуть домовитись про свою позицію. Законодавцем чітко визначено, що у разі, якщо договором не передбачено «іншого», це означає, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Під «іншим», як диспозицією, в даному випадку можна розуміти тільки пряму заборону здійснення обчислення (нарахування) розміру орендної плати за землю з урахуванням індексів інфляції. Будь-які інші умови договору, в тому числі й умови щодо розміру, умов і строку внесення орендної плати не є диспозиційними умовами, тому умови обчислення розміру орендної плати за землю з урахуванням індексів інфляції. Відсутність в договорі оренди землі конструктиву «Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції» або відповідного йому, означає, що орендна плата обчислюється з урахуванням індексів інфляції. Саме такий конструктив запропоновано типовим договором оренди землі. За типовим договором оренди землі все, що в договорі оренди може стосуватися індексації, може визначатися як «з урахуванням» або «без урахування» індексації. У разі, якщо договором передбачено обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням (індексації), то таке обчислення може бути конкретизоване. Конкретизація не передбачає зміну суті проведення індексації, яка веде до погіршення умов індексації як механізму захисту доходу орендодавця. Для визначення заборгованості орендаря перед орендодавцем необхідно проводити розрахунок розміру орендної плати з урахуванням індексації. Відповідно до статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (тобто базовим грошовим доходом для індексації є грошовий дохід, який відповідав даті введення закону в дію). Методика розрахунку орендної плати за державне майно затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28.04.2021 №630 та визначає особливості розрахунку орендної плати. Зокрема, методика визначає поняття базового місяця оренди та першого місяця оренди з визначенням особливості встановлення орендної плати за 1 місяць оренди, а саме відповідно до пункту 8 методики «у разі коли між датою визначення орендної плати за базовий місяць і датою підписання акту приймання-передачі майна минуло більше ніж один повний календарний місяць, розмір орендної плати за перший місяць оренди встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції у місяцях, що минули з дати визначення орендної плати за базовий місяць». До індексації орендної плати за землю (обчислення розміру орендної плати за землю з урахуванням індексів інфляції) застосовується такий самий механізм розрахунку як для індексації грошових доходів населення або для індексації орендної плати державного та комунального майна. Для реалізації механізму захисту доходів орендодавця, які орендодавець отримує за передану в оренду землю, необхідно щоб плата за користування землею змінювалася автоматично щомісячно з урахуванням індексу інфляції. Враховуючи те, що індекси інфляції обчислюється щомісячно, то і розмір орендної плати за землю перераховується щомісячно, формуючи щомісячний розмір орендної плати. Базовий розмір орендної плати, що підлягає обчисленню (індексації) з урахуванням індексів інфляції є незмінним і для обчислення розміру орендної плати до внесення необхідно провести індексацію базового розміру орендної плати встановленого при укладенні договору 30.04.2007 та в подальшому додаткової угоди від 28.12.2016. Додаткова угода до договору оренди землі укладена 28.12.2016 і набула чинності 28.12.2016, що означає, що індексацію орендної плати необхідно проводити з першого повноцінного місяця оренди, тобто з січня 2017, який є базовим періодом. Сторони домовились, що орендна плата до внесення становить 8 414,80 грн за один повний рік користування земельною ділянкою (п.4.1. додаткової угоди). Орендна плата у розмірі 8 414,80 грн є базовою орендною платою до внесення, а 701,23 грн є базовою місячною орендною платою. Базовий річний дохід = базовий річний внесок х100 % / (100% -18% -1,5%) =8414,80 х 100% / 80,5 % = 10 453,17 грн. Рік складається з 12 місяців, тому дохід за місяць становить 10 453,17 грн/12 = 871,097 грн, який є базовим місячним доходом. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Виходячи з встановленою ст.257 ЦК України загальною позовною давністю у три роки зазначає про своє право на стягнення заборгованості: -за період з 01.09.2020 по 31.12.2020 зі строком сплати 31.12.2020; -за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 зі строком сплати 31.12.2021; -за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 зі строком слати 31.12.2022. Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період 2020 - 2022, від відповідача отримано платежі в якості плати за оренду землі у розмірах за 2020 - 10518,47 грн, за 2021 - 10518,47 грн, за 2022 - 0,00 грн. Відповідно до наведених у позовній заяві розрахунках прострочена заборгованість за оренду землі відповідача за період з 01.09.2020 по 31.12.2022 складає 20 988,35 грн (заборгованість з орендної плати за період з 01.09.2020 + заборгованість за 2021 + прострочена заборгованість за 2022 = 2660,52+3702,16+14625,67), а з урахуванням індексу інфляції станом на 01.08.2023 за період з 01.09.2020 по 31.07.2023 становить 23 928,28 грн. Посилаючись на викладене, а також на те, що підставами для розірвання договору є несплата істотної частини орендної плати, її несвоєчасна сплата та систематична (два і більше разів) несплата частини орендної плати, ч.2 ст.625 ЦК України, прохала: - розірвати договір оренди землі від 30.04.2007 та додаткову угоду до нього від 28.12.2016 на земельну ділянку площею 3,18 га, кадастровий номер 5325155100:00:027:0014, укладений між [PERSON] та СТОВ «Вишневе-Агро», засновником якого та правонаступником є СТОВ «Придніпровський край»; - стягнути з відповідача на користь позивача 35 960, 37 грн - заборгованість з внесення орендної плати ( 23 928, 28 грн - прострочена заборгованість з урахуванням індексів інфляції на кінець періоду, 679, 78 грн - 3% річних, 11 352,31 грн - пеня), 8 040, 83 - 18% податку, 670,07 - 1,5% військового збору, а всього 44 671,27 грн; - зобов`язати СТОВ «Придніпровський край» передати земельну ділянку загальною площею 3,18 га, кадастровий номер 5325155100:00:027:0014 [PERSON] в стані придатному для її цільового використання. Крім того, також просила стягнути з СТОВ «Придніпровський край» на її користь 10 000 грн компенсації моральної (немайнової) шкоди, яка проявилася у моральних переживаннях, нервових зривах, оскільки сума щорічної недоплати за договором оренди земельної ділянки для неї є істотною та впливає на її фінансовий стан. Систематичним невиконанням орендарем умов договору вона була позбавлена того, на що розраховувала при укладенні договору, а саме грошових коштів, які були їй для забезпечення соціальних цінностей. Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 08.09.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень. У поданому суду відзиві представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити зважаючи на таке. Відповідно до приписів п.п.170 п.170.1 ст.170 ПК України об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі. Аналогічна норма передбачена і п.4.3. додаткової угоди до договору оренди, відповідно до якої орендна плата виплачується орендарем у встановленому п.4.1. цього договору розмірі за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших податків, обчислених (нарахованих та утриманих) згідно з вимогами чинного податкового законодавства. Таким чином орендодавець із вказаної в додатковій угоді суми орендної плати 8 414,20 грн зобов`язаний утримати ПДФО в розмірі 18%, що становить 1514,56 грн, та військовий збір 1,4% - 126,21 грн. Сума, яка належить до виплати позивачу відповідно до законодавства становить 6773,43 грн. Стосовно індексації вважає, що в п.4.1. Додаткової угоди прямо не зазначено, що індексація є саме індексацією орендної плати на індекс інфляції. Договір містить формулювання саме "з урахуванням індексації", а "не з урахуванням індексів інфляції". Вищевказана додаткова угода передбачає інший механізм обрахування орендної плати ніж передбачено ст.21 Закону України "Про оренду землі", а саме з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Вважає необґрунтованими і такими, що не підтверджуються жодними доказами: -посилання позивача на Податковий кодекс України як на закон, що регулює механізм визначення орендної плати, адже згідно з Податковим кодексом України ним визначено механізм нарахування орендної плати лише відносно земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності. В той же час земельна ділянка є її приватною власністю; -застосування під час розрахунку проіндексованої орендної плати Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та «Методики розрахунку орендної плати за державне майно» - як вже зазначалося вище земельна ділянка позивача є її приватною власністю і тому відносини між нею та відповідачем не регулюються даними нормативно-правовими актами; -визначення як бази для нарахування орендної плати, яка була передбачена договором оренди землі 2007 року - відповідно до п.1 додаткової угоди від 28.12.2016 договір оренди землі був в цілому викладений в новій редакції, тобто починаючи з 28.12.2016 застосуванню підлягають саме умови, які були викладені в додатковій угоді, в тому числі і щодо розміру орендної плати; - розрахунок індексації інфляції щомісячно, шляхом поділу визначеної в договорі орендної плати на 12 рівних частин - вищевказане суперечить самому договору оренди відповідно до умов якого «обчислення розміру орендної плати за кожний наступний рік оренди, здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування ( в залежності від того, яка із подій сталася раніше», загальна орендна плата зазначена за рік користування, як і її виплата - один раз на рік (тут знову застосоване невірне ототожнення з землями державної і комунальної власності за оренду яких орендна плата сплачується щомісяця). Аналіз умов спірної додаткової угоди від 28.12.2016 свідчить, що сторони не передбачили в договорі оренди правил обчислення орендної плати з індексом інфляції, а саме, що при обчисленні розміру орендної плати враховується сукупний індекс інфляції з 2016 (дати укладання угоди). З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності і тлумачення умов договору оренди, зокрема, пункту 4.1., на користь його дійсності, чинності та виконуваності, коефіцієнт інфляції має обчислюватися для орендної плати за 2022 станом на 01.01.2022, тобто це значення індексу інфляції за 2021. Індекс інфляції публікується за попередні періоди (щомісячно та за календарний рік), тому на час настання строків виплати орендної плати за 2022 точний індекс інфляції за поточний рік ще не відомий. У такому разі застосовується для розрахунку індекс інфляції за минулий календарний рік, але на їх погляд не вірним є застосування для розрахунку індексу лише за січень 2022, коли йде мова про річну орендну плату. Позивач, натомість, неправильно ототожнив інфляційні витрати за період 2007-2021 із розміром орендної плати з індексом інфляції. При цьому звертають увагу суду, що позивачем підтверджується, що відповідач за 2020 і 2021 нарахував та виплатив позивачу дохід в розмірі 10 518,47 грн за кожен рік ( з урахуванням ПДФО і військового збору), тобто заборгованість за ці періоди у відповідача відсутня. Стосовно орендної плати за 2022, то вона дійсно не була виплачена відповідачем. Разом з тим розмір орендної плати за 2022, яка підлягає стягненню, становить 9 256,28 грн (з ПДФО і військовим збором). Станом на 30.07.2023 загальна сума заборгованості з орендної плати за 2022 рік з урахуванням 3% річних, пені та інфляційних втрат становить 12 453,57 грн (9256,28 (заборгованість за зобов`язаннями)+365,89 (індекс інфляції)+160,53 (3% річних)+2670,87 (пеня)). При цьому в діях відповідача відсутні ознаки систематичності порушень, так як допущено лише разове порушення в частині виплати орендної плати за 2022 рік, тому вимога про розірвання договору оренди з підстав систематичної невиплати орендної плати не може бути задоволена судом. Відповідач не вчиняв жодного впливу на позивача, невиплатою заборгованості за 2022 не було завдано моральних страждань, адже виходячи з наданого [PERSON] розміру її заробітної плати, розмір невиплаченої заборгованості не є істотним та не має значного впливу на її фінансовий стан. Крім того, враховуючи описані вище штрафні санкції, які застосовуються до відповідача за порушення строку виплати орендної плати, це є достатнім фінансовим покаранням для відповідача, адже відповідно до існуючої позиції Верховного Суду, відшкодування моральної шкоди не повинно призводити до безпідставного збагачення однієї сторони та ставити непомірним тягарем для іншої. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання правовий наслідок у вигляді компенсації моральної шкоди настає лише у випадку, якщо він був передбачений у тексті договору або встановлений законом. Із зазначеного випливає, що за порушення договору компенсації моральної шкоди може бути присуджена якщо: -така форма відповідальності передбачена у тексті договору (дослідивши текст договору оренди землі можна дійти висновку, що дана норма в ньому відсутня); -компенсація моральної шкоди передбачена законом для певного договору (а це лише два випадки, передбачені ч.3 ст.700 ЦК України і ч.2 ст.1076 ЦК України). Заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката вважають таким, який не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а відтак, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цьому випадку має бути зменшений (Постанова Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/8519/19 (а.с.91-102). У поданій відповіді на відзив представником позивача наведені такі пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень. Податки не розраховуються з доходу, оскільки відповідно до ПК України податок нараховується, утримується та перераховується, а орендна плата до внесення не є доходом, а є базою для нарахування доходу. Так як з платежу податковий агент не може утримати податок, то орендар на вимогу підпункту 1 пункту 1 статті 168 ПК України зобов`язаний нарахувати податки, які разом з внесеним платежем за оренду землі будуть відповідати оподаткованому доходу. Отже, на нараховану суму заборгованості з орендної плати до внесення має бути нарахований податок на доходи фізичних осіб - 18 % та військовий збір - 1,5%, які підлягають сплаті до державного бюджету відповідно до вимог чинного законодавства України. Правильність саме такого нарахування орендної плати, згідно з вимогами ПК України, підтверджується самим відповідачем. Відповідно до довідки про доходи позивача за 2020-2021 роки, відповідачем було нараховано по 10 518,47 грн доходу від оренди, в тому числі ПДФО та військовий збір. Тобто на розмір орендної плати зазначений у додатковій угоді, відповідач, як податковий агент, нарахував, утримав та виплатив податки згідно з вимогами ПК України та п.4.3. додаткової угоди, але без урахування індексації базової орендної плати. Відповідно до ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» обчислення для проведення індексації обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (тобто базовим доходом для індексації є грошовий дохід, який відповідав даті введення закону в дію). У випадку із індексацією орендної плати - з дня укладення договору оренди землі, тобто з 30.04.2007. Оскільки Методика розрахунку орендної плати за приватне майно, на відміну від Методики розрахунку орендної плати за державне майно відсутня, в даному випадку існує прогалина, тому позивачем було застосовано законодавчо встановлені норми ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» відповідно до якої обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця ведення в дію цього Закону. У випадку із індексацією орендної плати - з дня укладення договору оренди землі, тобто з 30.04.2007. В свою чергу, за аналогією позивачем було використано Методику розрахунку орендної плати за державне майно та запропоновано точну формулу розрахунку, яка відповідає принципам цивільного права, а саме, добросовісності, справедливості та розумності виходячи з вищезазначених принципів та законодавчо встановленого механізму захисту доходів орендаря. Позивач повністю підтримує дану позицію відповідача щодо розрахунку розміру орендної плати із застосування індексу інфляції саме з 28.12.2016, оскільки позивачем саме з 28.12.2016 був проведений відповідний детальний розрахунок в позовній заяві. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Натомість, правильне обчислення розміру орендної плати згідно з рекомендацією Верховного Суду передбачає щомісячну індексацію від встановлення розміру орендної плати до внесення (моменту укладання договору чи додаткової угоди, який визначає момент початку захисту від матеріальних втрат орендодавця від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів). Тобто починати індексацію орендної плати було необхідно з січня 2017 і для обчислення орендної плати за 2022 необхідно знайти базову орендну плату на добуток індексів інфляції з січня 2017 по грудень 2022 року. Саме за таким механізмом позивачем було зроблено обчислення розміру орендної плати в позовній заяві. Наведені позивачем розрахунки заборгованості відповідача з внесення орендної плати відповідають сталій загальній практиці обчислення зміни базових значень (доходів, орендної плати, заборгованості), відповідають законодавчо визначеній методології обчислення зміни базових значень (доходів, орендної плати, заборгованості). Наданий позивачем в позовній заяві розмір простроченої заборгованості з внесення орендної плати є обгрунтованим та правильним на відміну від спроби відповідача дати своє бачення обчислення розміру орендної плати до внесення. Оскільки законодавець визначає однією із істотних умов договору оренди землі орендну плату, то основний інтерес особи, яка передає майно в оренду, полягає в отриманні орендної плати за таким договором. Порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки. Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачено в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться...» Отже, вимога щодо зобов`язання відповідача передати земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду, є правомірною та обґрунтованою, оскільки ґрунтується на вимогах закону та передбачена п.7.1. та п.12.3 додаткової угоди від 28.12.2016. У Постанові Великої палати Верховного Суду у справі №216/3521/16-ц від 01.09.2020 зазначено, що виходячи з положень ст.23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства). При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, останній враховує вимоги розумності і справедливості, характер та тривалість заподіяння позивачу душевних страждань та вважає, що достатнім розміром для компенсації такої шкоди буде сума 10 000 грн, що є гарантією справедливої сатисфакції у зв`язку з протиправними діями відповідача щодо порушення умов укладеного договору оренди земельної ділянки та жодним чином не може бути розцінена судом як безпідставне збагачення. Стороною відповідача не надано суду доказів щодо не співмірності обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат на правову допомогу стороною позивача (а.с.123-130). Представником відповідача направлені заперечення на відповідь на відзив, які зводяться до такого. Положення пп.164.2.5 ПК України, пп.168.1.1 ст.167 ПК України та договору свідчить про те, що з вказаного в договорі оренди землі розміру орендної плати орендар має вирахувати та утримати ПДФО і військовий збір, а залишок суми перерахувати орендодавцю. Механізм обрахунку орендної плати з урахуванням індексації неодноразово застосовується судами при огляді аналогічних справ виходячи з того, що коефіцієнт інфляції має обчислюватися для орендної плати як добуток індексів інфляції відповідного року Так як орендна плата нараховувалася 31 грудня кожного року, а на той час ще не були відомі індекси інфляції за поточний рік, то у своєму відзиві відповідачем дійсно були використані індекси за попередні роки. З урахуванням судової практики розмір орендної плати за 2020 рік урахуванням індексації становить 8 835,54 грн (8 414,80х 105% (індекс інфляції за 2020), за 2021 рік - 9 256,28 грн (8 414,80х110% (індекс інфляції за 2021). Відповідач за 2020 і 2021 нарахував та виплатив позивачу орендну плату (дохід) в розмірі 10 518,47 грн за кожен рік ( з урахуванням ПДФО і військового збору), дана обставина підтверджується позивачем, тобто заборгованість за дані періоди у відповідача взагалі відсутня. Орендної плати за 2022 рік дійсно не була виплачена відповідачем. Разом з тим її розмір з урахуванням індексації становить 10 653,14 грн (з ПДФО і військовим збором) ( 8414,80х126,6% (індекс інфляції 2022). Відповідно до наданого оновленого розрахунку інфляційних втрат, 3% річних від простроченої суми та пені за період з 01.01.2023 по 30.07.2023 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за 2022 рік складає 14 332,94 грн, з яких: 10 653,14грн - сума боргу, 421,11 - збитки від інфляції, 184,75 грн - 3 річних, 3 073,94 грн - пеня. Позивачем не надано будь-яких доказів наявності спричинення позивачу моральної шкоди та в чому саме вона полягає, тому вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню. Крім того позивачем ні до позову, ні до відповіді на відзив не долучено попереднього розрахунку судових витрат, який має подаватися разом з першою заявою по суті спору. Таким чином відповідач позбавлений змоги детально обгрунтувати свої заперечення. Вважають, що даний спір відноситься до категорії нескладних, тому заявлена до стягнення сума витрат не є співмірною (а.с.117-120). В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з викладених у ньому підстав. Уточнила період розрахунку інфляції, 3 % річних та пені - з 01.09.2020 по 31.07.2023, а не до 30.07.2023. Представник відповідача позов визнала частково з підстав, викладених у відзиві та запереченнях, тільки в частині наявності заборгованості перед позивачем з виплати орендної плати за 2022 рік, але не погоджується з розрахунками позивача щодо розміру невиплаченої орендної плати за цей рік. Також не заперечує проти розрахунку інфляції, 3 % річних та пені за період з 01.01.2023 по 31.07.2023 виходячи з суми боргу 10 653,14 грн. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зважаючи на таке. Судом встановлено, що згідно з договором оренди земельної ділянки від 30.04.2007 року [PERSON] надав в оренду ТОВ «Повстинагроальянс» в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 3,18 га строком на 5 років. Договір зареєстрований у Чорнухинському районному відділі Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.06.2007 року за №040154500177 (а.с.35-36). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.08.2016 власником земельної ділянки загальною площею 3,18 га, розташованої на території Чорнухинської селищної ради, кадастровий номер 5325155100:00:027:0014, що належала померлому [INFO] [PERSON] , є позивач [PERSON] (а.с.34). В зв`язку з переходом права власності на вищевказану земельну ділянку до позивача як спадкоємця між ТОВ «Повстинагроальянс», яке змінило назву на СТОВ «Вишневе-Агро», правонаступником якого є СТОВ «Придніпровський край», що не заперечувалось учасниками справи, та [PERSON] 28.12.2016 було укладено Додаткову угоду до договору оренди землі від 30.04.2007. Вищевказаний Договір оренди землі був викладений у новій редакції: визначено строк дії Договору до 31.12.2023 р., встановлено орендну плату в розмірі 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 8 414,80 грн за рік оренди, строк внесення орендної плати - до 30 грудня поточного року, за поточний календарний рік оренди, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 105 185,00 грн станом на 01.01.2016. Обчислення розміру орендної плати за кожний наступний рік оренди здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування (в залежності від того, яка із подій сталася раніше). Пунктами 4.3. додаткової угоди визначено, що орендна плата виплачується орендарем за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших податків, обчислених (нарахованих та утриманих) згідно з вимогами чинного законодавства. Відповідно до п.4.6. додаткової угоди у разі несвоєчасної сплати орендної плати у термін, що передбачений цим договором, орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожний день прострочення платежу (а.с.38-41). Право оренди зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 лютого 2017 року, номер запису про інше речове право 16340751, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №33984487 (а.с.42-43). Відповідно до ст.ст.2,3 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За приписами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ч.2 ст.409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Відповідно до норм ч.1 ст.93 ЗК України, ст.1 Закону України "Про оренду землі", право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння та користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. За змістом ст.13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її виплати, відповідальності за її несплату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (стаття 21 Закону). За нормами ст.ст.24, 25 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Орендодавець зобов`язаний, зокрема , передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди, орендар - своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку. Виходячи з вищенаведеного саме на орендаря покладається обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі сплати орендної плати за земельну ділянку, а орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Представником відповідача визнається факт невиплати орендної плати за 2022 рік, але заперечується визначений позивачем розмір невиплаченої орендної плати за цей рік. Матеріали справи містять докази на підтвердження виконання відповідачем умов Договору оренди та сплати позивачу коштів за користування орендованою земельною ділянкою в розмірах та у строки встановлені Договором за 2020 та 2021 роки у більшому, ніж передбаченому договором розмірі. Зокрема, відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 27.08.2023, [PERSON] від СТОВ «Придніпровський край» у 2020 році було нараховано та виплачено 10 518,47 грн орендної плати, у грудні 2021 року - 10518,47 грн з відрахуванням сум утриманих податків, що не заперечувалось позивачем. У грудні 2022 року орендна плата нарахована у сумі 10 518,48 грн, але не виплачена (а.с.44-45). При цьому не заслуговують на увагу твердження представника позивача про те, що визначена договором орендна плата підлягає збільшенню на суму передбачених законодавством податків і зборів, оскільки таке суперечить п.4.3. договору, відповідно до якого орендна плата виплачується орендарем у встановленому у п.4.1. цього договору розмірі за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших податків, обчислених (нарахованих та утриманих) згідно з вимогами чинного податкового законодавства. З огляду на викладене підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі за 2022 рік в розмірі встановленому договором з урахуванням індексації в сумі 10 653,14 грн, що вираховується шляхом множення сукупного індексу інфляції за 2022 рік (126,6%) на розмір заборгованості (8 414, 80 грн). Такий наведений відповідачем розмір узгоджується з умовами договору. Оскільки невиплата орендної плати за користування земельною ділянкою мала в 2022 році, тому при визначенні суми заборгованості по орендній платі слід застосовувати індекс інфляції саме за 2022 рік. З огляду на викладене доводи позивача та її представника щодо простроченої заборгованості по орендній платі за 2022 рік в розмірі 14 625,67 грн жодним чином не доведені та є припущеннями. Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунки представника відповідача за період з 01.01.2023 по 30.07.2023 з інфляційних збитків в розмірі 421,11 грн, 3% річних - 185,63 грн, пені згідно з п.4.6. у розмірі 3 086,78 грн є правильними. Разом з тим, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні збитки, 3% річних та пеня за період з 01.01.2023 по 31.07.2023. Інфляційні витрати за період 01.01.2023 по 31.07.2023 складають 421,11 грн (10 653,14 грн ? 103,953% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 10 653,14 грн = 421,11 грн. Три проценти річних - 185,63 грн (10 653,14 грн ? 3% / 100% ? 212 (кількість днів)/365). Виходячи з розрахунку за формулою: пеня = (сума боргу) х (розрахункова ставка НБУ)/100 х (кількість днів)/ 365, за період з 01.01.2023-31.07.2023 пеня складає 3 086, 78 грн: 1)379,43 грн за період з 01.01.2023 -26.01.2023 (10 653,14 грн. ? 50,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 26 (кількість днів) / 365; 2)715,07 грн за період з 27.01.2023 -16.03.2023 (10 653,14 грн. ? 50,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 49 (кількість днів) / 365; 3) 612,92 грн за період з 17.03.2023 -27.04.2023 (10 653,14 грн. ? 50,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 42 (кількість днів) / 365; 4) 715,07 грн за період з 28.04.2023 -15.06.2023 (10 653,14 грн. ? 50,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 49 (кількість днів) / 365; 5) 612,92 грн за період з 16.06.2023 -27.07.2023 (10 653,14 грн. ? 50,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 42 (кількість днів) / 365; 6) 51,37 грн грн за період з 28.03.2023 -31.07.2023 (10 653,14 грн. ? 44,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 4 (кількість днів) / 365; Таким чином з ТОВ "Придніпровський край" на користь позивача підлягає стягненню 10 653,14 гривень - сума заборгованості по орендній платі за землю за 2022 рік, 185,63 гривень - три проценти річних від простроченої суми, 421,11 гривень - сума інфляції, 3 086,78 грн - пеня. Необхідно зазначити, що у грудні 2022 року орендна плата була нарахована відповідачем у сумі 10 518,48 грн, але не виплачена. При цьому суми утриманих податків були перераховані у розмірі 1 893,33 грн (а.с.44-45). З огляду на викладене вимоги щодо розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки задоволенню не підлягають виходячи з такого. Пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Згідно пункту 1 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Частинами першою, другою статті 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18). Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18). Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплату у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо). Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що відповідач не в повному обсязі виплачував орендну плату за 2020-2021 роки, а за 2022 рік взагалі не сплатив. Разом з тим судом встановлено, що відповідач не виплатив позивачу орендну плату тільки за 2022 рік, заборгованість за 2020-2021 відсутня. Таким чином, оскільки факт систематичного невиконання орендарем обов`язку зі сплати орендної плати не доведений, ця обставина у розумінні закону (п.«д» ч.1 ст.141 ЗК України, ч.1 ст.32, ст.24, ст.25 ЗУ «Про оренду землі») не може бути підставою для задоволення вимог про дострокове розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки. Крім того, відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Проте у зобов`язальних правовідносинах моральна шкода стягується за правилами ст.611 ЦК України, згідно з якої моральна шкода за невиконання однією із сторін зобов`язання підлягає стягненню у випадку, якщо це обумовлено договором або про це міститься пряма вказівка в законі, що регулює вказані правовідносини. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №692/1276/14-ц. Однак, відшкодування моральної шкоди ні договором оренди, укладеним між позивачем та відповідачем, ні законом, що регулює відносини оренди землі, не передбачено. За встановлених обставин, вимоги позивача в цій частині є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. У зв`язку із частковим задоволенням позову в силу ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Як вбачається з позову, позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру - про розірвання договору оренди землі, повернення земельної ділянки, та майнові - про стягнення заборгованості по орендній плата та компенсації моральної шкоди на загальну суму 54 671,27 грн. Кожна вимога немайнового характеру сплачена позивачем судовим збором за ставками судового збору немайнового характеру, майнового - виходячи з ціни позову 54 671,27 грн. Відтак кожна вимога буде становити 33,33%. При цьому необхідно зазначити, що заявлена позивачем вимога про повернення земельної ділянки орендодавцю - власнику майна, від орендаря у зв`язку з розірванням договору оренди у цій справі є немайновою позовною вимогою. В даному випадку не відбувається зміна належності спірного майна, а вимога, яка не направлена на «збагачення» позивача, а на захист його інтересу як власника, що проявляються щодо відповідача в зобов`язально-правовій формі, а саме - у формі обов`язку орендаря повернути об`єкт оренди. Судом у задоволенні вимог немайнового характеру відмовлено, вимога майнового характеру задоволена частково у розмірі 14 346,66 грн. З огляду на викладене пропорційність задоволених вимог становитиме 8,7% (100% - 33,33% -33,33% - 24,6% (33,33% - (14 346,66 грн х 33,33%/54 671,27 грн (ціна позову)=8,7%). Таким чином підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 288,90 грн судового збору (3 320,80 грн х 8,7%/100). Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Заява представника позивача про надання строку для подання доказів, що підтверджують розмір витрат у зв`язку з розглядом справи, не суперечить ст.ст.141, 246, 259 ЦПК України та підлягає задоволенню. З огляду на викладене в силу п.5 ч.6 ст.265, ст.246 ЦПК України для вирішення питання про судові витрати суд вважає за необхідне призначити судове засідання роз`яснивши позивачу, що відповідні докази про розмір вказаних витрат вона повинна подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Outcome: partial