Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати бездіяльність АТ «Райффайзен Банк», пов`язану із ненаданням відповіді у строки, передбачені Законом України «Про звернення громадян» та зобов`язати банк видати позивачеві довідку про проведення повного розрахунку за придбання предмету іпотеки, а саме нежитлових будівель та споруд майнового комплексу, загальною площею 1582, 2 кв м, за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з банку сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 1 073, 60 грн. В обґрунтування вказано, що банк своїм листом-відповіддю від 18 лютого 2013 року № 140-13-2-00/16-74 запропонував позивачеві викупити у нього іпотечне майно: нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу, загальною площею 1582, 2 кв м, за адресою: [ADDRESS] . У цій письмовій оферті (пропозиції) були обумовлені істотні моменти: вартість предмету іпотеки - 750 000, 00 грн, графік внесення коштів на рахунки відповідача - 500 000, 00 грн до 18 лютого 2013 року, 250 000, 00 грн до 05 березня 2013 року, і закріплено, що після повної оплати вартості заставного майна у сумі 750 000, 00 грн з направленням грошових коштів у цьому розмірі на погашення заборгованості за кредитним договором № 014/14-10/427G від 19 серпня 2008 року, № 014/14-20/631-1 від 12 липня 2006 року Івано-Франківська ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» гарантував вивільнення заставного майна з реєстрів обтяжень та не виставлятиме інших вимог до [PERSON] щодо будь-яких інших проплат по кредитній заборгованості позичальника [PERSON] . Як вказує позивач, 18 лютого 2013 року він частково виконав взяті на себе зобов`язання, здійснивши переказ коштів у розмірі 500 000, 00 грн на рахунок відповідача. Поступово було перераховано і решта суми у розмірі 250 000, 00 грн. Станом на 08 травня 2014 року позивач, хоч й із запізненням, яке було письмово погоджено з відповідачем, виконав зобов`язання і повністю розрахувався за придбання предмету іпотеки. Однак у квітні 2019 року відповідач виявив недоїмку у розрахунках у розмірі 01, 00 грн, про що повідомив позивача листом від 23 квітня 2019 року за № 140/8/332 та зобов`язав його сплатити на вказаний рахунок. Позивач вказав, що негайно ним був проведений платіж на суму 01, 00 грн на рахунок вказаний власне відповідачем з призначенням платежу «за придбання нерухомого майна, предмету іпотеки». 30 серпня 2023 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою, отриману банком 05 вересня 2023 року, видати йому належним чином оформлену і завірену довідку про повний розрахунок за придбання предмету іпотеки, яку у нього вимагає нотаріус, з метою вивільнення предмету іпотеки з-під обтяжень з державних реєстрів іпотек та нерухомого майна, але відповіді на яку позивач не отримав протягом місяця. Відповідач не визнав позов, заперечуючи проти задоволення, представник відповідача вказав у відзиві на позов, що банк надав відповідь на звернення позивача від 30 серпня 2023 року, оскільки 26 вересня 2023 року було направлено йому лист-відповідь від 26 вересня 2023 року за вих. № 188/2/679. Також представник відповідача вказав, що позивач повинен був виконати свої зобов`язання із сплати 750 000, 00 грн у строк до 15 серпня 2013 року, однак не виконав такої умови. Крім цього, власником вказаного нерухомого майна є [PERSON] , а не банк, тому питання продажу / перереєстрації / розрахунків / надання довідок про розрахунки за вказане нерухоме майно позивачеві слід вирішувати і врегульовувати безпосередньо з [PERSON] як власником / іпотекодавцем зазначеного нерухомого майна. Також представник відповідача зазначила про те, що обставини справи неодноразово були встановлені при розгляді інших судових справ, ініційованих позивачем: рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі № 345/2398/22, що набрало законної сили 23 січня 2023 року, про зобов`язання вчинити дії по внесенню змін у договір іпотеки, укладений 14 липня 2006 року № 010/14-20/631, між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської філії обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», замінивши сторону у договорі іпотеки іпотекодержателя з Івано-Франківської філії обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» на нового іпотекодержателя [PERSON] ; постанова Київського апеляційного суду від 20 січня 2022 року у справі № 345/4670/18-ц, якою скасовано рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року, і відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до банку про визнання його новим кредитором [PERSON] ; рішення Господарського суду м. Києва у справі № 910/3548/23, що набрало законної сили 24 жовтня 2023 року на підставі постанови Північного апеляційного господарського суду, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про визнання договору факторингу недійсним. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 10 жовтня 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 12 жовтня 2023 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 16 жовтня 2023 року ухвалою судді у справі відкрито провадження і призначено розгляд у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін /а. с. 26-27/. 09 листопада 2023 року представник банку-відповідача на електронну пошту суду надійшов відзив на позов. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 12 липня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Генеральну кредитну угоду № 010/14-20/631 від 12 липня 2006 року, у межах якої, зокрема, було укладено кредитний договір № 014/14-10/427G010/14-20/631 від 19 серпня 2008 року та кредитний договір № 014/14-20/631-1 від 12 липня 2006 року. 14 липня 2006 року у забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки від 14 липня 2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О. М. та зареєстрований в реєстрі за № Д-819, яким в іпотеку банку передано нерухоме майно: нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу в цілому, що знаходяться у [ADDRESS] . Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2011 року у справі № 2-64/11 стягнуто солідарно із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Івано-Франківської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 2 903 153, 52 грн боргу за кредитним договором № 010/14-20/631 -1 від 12 липня 2006 року та кредитним договором № 014/14-10/427 G 010/14 -20/631 укладеними у межах Генеральної кредитної угоди № 010/14-20/631 від 12 липня 2006 року, а також за кредитним договором № 010/14-10-851 від 14 листопада 2007 року, в тому числі за рахунок заставленого майна: нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу у цілому, що знаходяться в [ADDRESS] . Стягнуто солідарно із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Івано-Франківської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - 1 820, 00 грн судових витрат. На виконання рішення суду видано виконавчий лист № 2-64/2011 про стягнення з солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 2 903 153, 52 грн боргу та 1 820, 00 грн судового збору, який пред`явлено до виконання до Калуського МР ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області. Постановою головного державного виконавця Калуського МР ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 21 листопада 2012 року виконавчий лист повернуто стягувачу. 18 лютого 2013 року Івано-Франківська дирекція АТ «Райффайзен Банк Аваль» листом за вих. № 140-13-2-00/16-74 повідомила [PERSON] , що не має заперечень щодо проведення попередньої проплати ним як потенційним покупцем коштів у сумі 750 000, 00 грн за придбання майна [PERSON] , а саме: нежитлової будівлі та споруди майнового комплексу в цілому по [ADDRESS] відповідно до строків: 500 000, 00 грн до 18 лютого 2013 року, 250 000, 00 грн - 05 березня 2013 року. Після повної оплати потенційним покупцем [PERSON] вартості заставного майна в сумі 750 000, 00 грн з направленням грошових коштів у сумі 750 000, 00 грн на погашення заборгованості по кредитному договору № 014/14-10/427G від 19 серпня 2008 року, № 014/14-20/631-1 від 12 липня 2006 року, Івано-Франківська ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» гарантує вивільнення заставного майна з Держаних обтяжуючих реєстрів та не виставлятиме інших вимог до [PERSON] щодо будь-яких інших проплат по кредитній заборгованості [PERSON] перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» /а. с. 14/. Також 18 лютого 2013 року [PERSON] сплатив 500 000, 00 грн на рахунок АТ «Райффайзен Банк Аваль» з призначення платежу «кошти від добровільної реалізації майнового комплексу власника [PERSON] /а. с. 9/. 01 березня 2013 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» направив [PERSON] лист № 97-2-7-00/855 у відповідь на звернення останнього, повідомивши, що банк підтверджує намір здійснення угоди купівлі-продажу майна між вами та [PERSON] . Орієнтовне завершення процесу оформлення документів та договорів - початок березня 2013 року. Банком було проведено ретельний аналіз звернення [PERSON] та встановлено, що 17 січня 2013 року рішенням Малого КПК Банку надано дозвіл на продаж іпотечного майна, яке належить [PERSON] , а саме: нежитлової будівлі та споруди майнового комплексу у цілому загальною площею 1582, 2 кв м за адресою: [ADDRESS] /а. с. 8/. Встановлено, що ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2017 року у справі № 2-64/11 заяву ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» про заміну у виконавчому провадженні сторони (стягувача) її правонаступником задоволено: замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» у виконавчому листі № 2-64/2011 від 27 квітня 2011 року, виданого Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області на виконання рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2011 року про стягнення боргу із [PERSON] . Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2018 року залишено без змін ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2017 року. 23 квітня 2019 року банк надав відповідь [PERSON] на його лист від 05 березня 2019 року, що станом на 11 квітня 2019 року банком від нього як від третьої особи у зобов`язанні отримано у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитними договорами і зараховано на таке погашення кошти у розмірі 749 999, 00 грн. АТ «Райффайзен Банк Аваль» й надалі підтверджує свої зобов`язання за раніше досягнутою домовленістю щодо звільнення предмета іпотеки за договором іпотеки з-під іпотеки банку предмета іпотеки за умови сплати [PERSON] в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитними договорами коштів у сумі 500 000, 00 грн /а. с. 18/. 12 лютого 2020 року [PERSON] сплатив 01, 00 грн на рахунок банку, вказавши призначення «погашення кредитної заборгованості [PERSON] за придбання нерухомості майна предмету іпотеки /а. с. 10/. 23 лютого 2022 року банк на вимогу [PERSON] за вх. № 188/7/165 від 27 січня 2022 року повідомив листом за вих. № 188/2/120, що АТ «Райффайзен Банк» не брав на себе зобов`язань щодо заміни себе як іпотекодержателя за договором іпотеки № 010/14-20/631, посвідченим 14 липня 2006 року приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О. М., реєстровий № 1277, на нього як новим іпотекодержателем за вказаним договором. Банк гарантував вивільнення нежитлових будівель та споруд майнового комплексу у [ADDRESS] з-під іпотеки за умови сплати [PERSON] як третьою особою у відповідності до ст. 528 Цивільного кодексу України коштів у сумі 750 000, 00 грн у строк до 15 серпня 2013 року. Проте зазначені умови [PERSON] у відведений для цього термін виконані не були. Також повідомлено, що Банк був готовий розглядати питання щодо виведення майна з-під забезпечення після надання ним своєї письмової згоди / заяви на таке виведення /а. с. 11/. Постановою Київського апеляційного суду у справі № 345/4670/18-ц від 20 січня 2022 року, ухваленою за результатом перегляду в апеляційному порядку рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: [PERSON] про визнання кредитором, встановлено, що 08 грудня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк», а також між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» були укладені договори факторингу (портфельне відступлення прав вимоги), відповідно до яких до ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» перейшло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі укладеними з [PERSON] у межах Генеральної кредитної угоди № 010/14-20/631 від 12 липня 2006 року за кредитними договорами від 12 липня 2006 року № 014/14-20/631-1 та від 19 серпня 2008 року № 014/14-10/427G010/14-20/631. 31 серпня 2023 року [PERSON] направив засобами поштового зв`язку на адресу АТ «Райффайзен Банк» заяву про видачу довідки про повний розрахунок за придбання предмету іпотеки, яка отримана банком 05 вересня 2023 року, згідно з відомостями за штрихкодовим ідентифікатором АТ «Укрпошта» 7730407373530 /а. с. 19, 20/. 26 вересня 2023 року банк надав відповідь [PERSON] на його звернення, датоване від 31 серпня 2023 року, листом за вих. № 188/2/679 та направив засобами поштового зв`язку, що підтверджується копією описку вкладення до листа і рекомендованого повідомлення про вручення відправлення за штрихкодовим ідентифікатором 0412806922168, що додані до відзиву сторони відповідача. Згідно з наданою [PERSON] відповіддю від 26 вересня 2023 року, банк не вбачає підстав для видачі запитуваної довідки про здійснення повного розрахунку за придбання предмету іпотеки, а саме - нежитлових будівель та споруд майнового комплексу у [ADDRESS] . Власником вказаного нерухомого майна є [PERSON] , а не АТ «Райффайзен Банк», з питань продажу / перереєстрації / розрахунків / підтвердження розрахунків і надання довідок про розрахунки за вказане нерухоме майно рекомендовано звернутися безпосередньо до [PERSON] як власника / іпотекодавця зазначеного нерухомого майна. Банк також вказав, що AT «Райффайзен Банк» як іпотекодержатель брав на себе зобов`язання з вивільнення з-під іпотеки зазначеного нерухомого майна за умови оплати [PERSON] як третьою особою, у відповідності до ст. 528 Цивільного кодексу України, коштів у сумі 750 000, 00 грн у строк до 15 серпня 2013 року на погашення частини кредиту позичальника [PERSON] та гарантував вилучення записів про його обтяження для подальшого придбання вказаного майна у його титульного власника - [PERSON] , за відповідним договором. Зазначені умови і домовленості у відведений для цього термін [PERSON] , на жаль, не були виконані. Також наголошено банком у листі, що банк зі свого боку виконає свої зобов`язання, зніме обтяження та виведе майно - нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу у [ADDRESS] , з-під забезпечення AT «Райффайзен Банк» одразу після надання письмової згоди /заяви на таке виведення. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Відповідно до частини четвертої ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з термінологією закріпленою у спеціальному Законі України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV, іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець, згідно з статтею 1 Закону від 05 червня 2003 року № 898-IV, - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням. У відповідності до приписів статті 5 Закону України «Про іпотеку», нерухоме майно, передане в іпотеку, належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація. Таким чином, іпотекодавець [PERSON] залишався власником предмету іпотеки - нежитлової будівлі та споруди майнового комплексу у цілому загальною площею 1582, 2 кв м за адресою: [ADDRESS] , банк - іпотекодержатель, як кредитор за основним зобов`язанням. За приписами статті 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Позивач стверджує, що лист банку від 18 лютого 2013 року за вих. № 140-13-2-00/16-74 є офертою (пропозиція) стосовно викупу майна у банку та закриття всієї заборгованості [PERSON] перед банком. Однак з таким твердженням суд не може погодитися, оскільки, як вбачається з матеріалів, наявних у матеріалах справи, вказане майно перебувало в іпотеці в AT «Райффайзен банк», а не у власності, тобто банк був іпотекодержателем предмета іпотеки, переданого власником [PERSON] (іпотекодавцем) у забезпечення виконання останнім своїх грошових зобов`язань перед кредитодавцем-банком. За спеціальним законом, банк не має права укладати договір купівлі-продажу майна, оскільки власником об`єктів нерухомості - предмету іпотеки (нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу, загальною площею 1582, 2 кв м, за адресою: [ADDRESS] ) є [PERSON] . Виключно власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, як закріплено у положеннях частини першої статті 317 Цивільного кодексу України. У своїх листах Банк підтверджував свої зобов`язання припинити обтяження нерухомого майна, у разі здійснення [PERSON] перерахування коштів у розмірі та у строк, який було запропоновано банком, задля усунення перешкоди у вигляді зареєстрованої у реєстрі нерухомого майна заборони (запису про заборону) відчуження майна, обтяженого іпотекою, та надання можливості [PERSON] - продати, а [PERSON] - придбати будівлі по [ADDRESS] . Згідно з статтею 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Таким чином, судом встановлено, що Банк не порушив строків розгляду і надання відповіді на звернення [PERSON] . Також судом встановлено, що банк не має повноважень для укладення правочину відчуження щодо предмету іпотеки, оскільки власником є [PERSON] , лише у разі надання останнім своєї згоди і повної оплати боргу, може відбутися передача майна у власність іншої особи. У свою чергу банк як іпотекодержатель неодноразово підтверджував свою готовність вивільнити майно, що є предметом іпотеки, з-під іпотеки за умови оплати [PERSON] як третьою особою, частини кредиту позичальника ( [PERSON] ) та гарантував вилучення записів про його обтяження для подальшого придбання вказаного майна у його титульного власника - [PERSON] , за відповідним договором. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є безпідставним і задоволенню не підлягає, оскільки обставини, на які позивач посилався, як на підстави позову, спростовано стороною відповідача і письмовими доказами, що містяться у матеріалах справи. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови у задоволенні позову, відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Відтак, судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви до суду, у розмірі 1 073, 60 грн, покладається на позивача. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed