Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

06 вересня 2023 року ТОВ «Світловодськпобут» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 жовтня 2018 року по 01 серпня 2023 року в сумі 20 200 грн. 00 коп., за період з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2022 року втрати від інфляції 4 416 грн. 39 коп. та три відсотки річних 2 178 грн. 47 коп., а також судових витрат, які поніс позивач у зв`язку з розглядом справи. В обґрунтуванні позову посилається на те, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] та є споживачем теплової енергії, що надається ТОВ «Світловодськпобут». На відповідача відкрито особовий рахунок за № [NUMBER] . Протягом 2018-2023 років ТОВ «Світловодськпобут» надавало відповідачу послуги з централізованого опалення його квартири. 19 серпня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Світловодськпобут» укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води відповідно до якого його укладено терміном на 5 років та договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду. Відповідач свої зобов`язання по оплаті послуг за спожиту теплову енергію не виконує, внаслідок чого за період з 01 жовтня 2018 року по 01 серпня 2023 року виникла заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 20200 грн. 00 коп. Згідно з розрахунком за період з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2022 року сума інфляційного нарахування на суму боргу становить 4 416 грн. 39 коп., а сума трьох відсотків річних - становить 2\~178\~грн.\~47\~коп. Ухвалою від 21 вересня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву, терміном 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, щодо надання відзиву. Представник позивача адвокат Гармаш А.В., 21 листопада 2023 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 02 жовтня 2023 року. Причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Судом встановлено, що відповідач на час укладення договору з відповідачем мала прізвище « [PERSON] », а після змінила своє прізвище на « [PERSON] » та обліковується за ним з грудня 2010 року. В зв`язку з чим прізвище відповідача у справі змінено. Оскільки, сторони у справі не з`явилися в судове засідання для розгляду справи по суті, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі письмових доказів поданих позивачем разом з позовом до суду. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» відповідно до рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради за №742 від 15 серпня 2012 року є виконавцем послуг з централізованого опалення в м. Світловодську та проводить забезпечення тепловою енергією багатоквартирні будинки. Згідно наказів ТОВ «Світловодськпобут» та рішень виконавчого комітету Світловодської міської ради, у м. Світловодську у період з 2018 по 2023 роки було проведено опалювальні сезони. Згідно наданої інформації на запит суду, щодо відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] змінила прізвище на « [PERSON] ». На ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № [NUMBER] відповідно до якого відповідач є споживачем послуг позивача за адресою: [ADDRESS] . 19 серпня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Світловодськпобут» укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, відповідно до якого його укладено терміном на 5 років та договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду. Внаслідок несплати відповідачем платежів за отримані послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2018 року по 01 серпня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 20 200 грн. 00 коп. Згідно розрахунку позивача, за період\~з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2022 року сума\~трьох відсотків\~річних становить\~2\~178\~грн.\~47\~коп.,\~а сума,\~на яку\~збільшився борг\~внаслідок інфляційного\~нарахування за\~вказаний період,\~становить 4\~416\~грн.\~39\~коп.\~ Правовідносини, що існують між сторонами, регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630. Згідно зі статтею 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. В розумінні положень\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. З огляду на зміст правовідносин, що існують між сторонами, вони по своїй суті є грошовим зобов`язанням, в якому серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника як споживача послуг покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора, як виконавця комунальної послуги, вимагати сплату коштів за фактично надані послуги. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1, 2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до\~ст.\~ст.\~12,\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно із частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України). Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним. Згідно з статтею 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики ( у редакції 2012 року) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/17845/15-ц Верховний Суд зауважує, що адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару. Суд зазначає, що за змістом ст.141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача - адвокатом Гармаш А.В., на підтвердження понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката додано: - Договір № SP-131/2022 про надання правової (правничої) допомоги від 03 лютого 2022 року, укладений між Адвокатським бюро "Гармаш і Партнери" та ТОВ "Світловодськпобут"; - додаткова угода до Договору; - Акт прийому-передачі наданих послуг за вказаним договором; платіжна інструкція № 06/06/2023 від 06 червня 2023 року. Враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо вартості понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката, подання суду належних доказів щодо вартості вказаних послуг та наявність підстав для задоволення позовних вимог, суд приходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1000 грн. на відшкодування понесених ним витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таким чином, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають повному задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у справі у вигляді судового збору в сумі 2684 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved