Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

12 січня 2022 року представник позивача адвокат Пірог С.В. звернувся до суду з позовом в інтересах позивача, в якому просить визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) площею 5,82 умовно кадастрових гектарів із земель, які, відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю від 07 грудня 1993 року, серії МК №00001, перебували у колективній власності сільськогосподарського акціонерного товариства ім. Т.Г. Шевченка Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] . Ще за життя спадкодавець склав заповіт, яким все належне йому майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, взагалі все те, що буде належати йому за законом, заповів [PERSON] . Заповіт у встановлений законом порядку складений та посвідчений секретарем Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області Вертоголовою Т.В., зареєстрований в реєстрі від 01 липня 1994 року за № 45. Звернувшись до приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Берднікової А.Ю. з заявою про прийняття спадщини, [PERSON] отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки не надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. Нині захист його спадкових прав можливий лише шляхом визнання за ними права на спадкове майно в судовому порядку. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач - Шевченківська сільська рада Миколаївської області до суду свого представника не направила. Голова сільської ради до суду надіслав заяву з проханням розглядати справу за відсутності представника сільської ради. Проти позовних вимог не заперечує. Представник відповідача Миколаївської районної військової адміністрації в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи без участі представника Миколаївської районної військової адміністрації. Відповідач приватний нотаріус Миколаївського нотаріального округу Миколаївської області Берднікова А.Ю. до суду не з`явилася, направила листа в якому зазначила, посилаючись на норми Закону України «Про нотаріат», що нотаріус не є відповідачем у справах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Справа розглядається в порядку загального позовного провадження про що постановлена відповідна ухвала 17 січня 2022 року. 13 квітня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Під час судового розгляду, дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. У колективній власності сільськогосподарського акціонерного товариства ім. Т.Г. Шевченко перебувала земельна ділянка площею 4868,7 г, що розташована на території Шевченківської сільської ради, на підставі рішення 19 сесії ХХІ скликання Жовтневої районної Ради від 08 жовтня 1993 року, що підтверджується державним актом на право колективної власності на землю від 07 травня 2018 року, серії МК 00001 (а.с. 21-23). В подальшому було проведено розпаювання вказаної земельної ділянки. Як вбачається з відповіді відділу у Вітовському районі Головного управління Держреєстру у Миколаївській області від 07 травня 2018 року № 153/169-18 додаток №1 (список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства) відсутній (а.с. 20). Водночас, з огляду на протокол засідання комісії по проведенню роздержавлення і приватизацію земель сільськогосподарського акціонерного товариства ім. Шевченко Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 10 вересня 1993 року був затверджений список пенсіонерів акціонерного товариства в кількості 289 чоловік (а.с. 13-16). Зі списку пенсіонерів акціонерного товариства ім. Шевченко, що мають право на середню земельну долю, вбачається, що під номером 68 зазначений [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] (а.с. 17-19). Крім цього, як вбачається з листа відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області у Миколаївській області від 20 квітня 2017 року №Ц657/0-643/6-17, відповідно до «Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» на підставі розпорядження Жовтневої райдержадміністрації від 19 липня 1996 року №367-р за [PERSON] зареєстровано право на земельну частку (пай), яка перебувала в АТ «Шевченко» площею 5,82 умовно кадастрових гектарів, серії МК №005444 від 10 вересня 1997 року, за реєстраційним №8659 (а.с. 24). Факт отримання [PERSON] зазначеного сертифікату також підтверджується витребуваною у Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області належним чином засвідченою копією сторінки з Книги реєстрації сертифікатів на право на право на земельну частку (пай), на якій міститься інформація щодо видачі на ім`я [PERSON] Сертифікату на право на земельну частку (пай) від 10 вересня 1997 року, серії МК №005444 (а.с. 83-89). Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних ділянок (паїв) документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є відповідний сертифікат на право на земельну частку (пай), що виданий районною (міською) державною адміністрацією. Тобто, [PERSON] отримав за вказаним розпорядженням право на земельну частку (пай) як член АТ «ім. Шевченко при розпаювання земель Товариства. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18 вересня 2017 року, серії [NUMBER] (а.с. 9). Ще за життя 01 липня 1994 року [PERSON] склав заповіт, яким належний йому на праві приватної власності житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в [ADDRESS] , а також все належне йому майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося, заповів [PERSON] . Заповіт посвідчений секретарем Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області Вертоголовою Т.В. 01 липня 1994 року, зареєстрований в реєстрі за 45 (а.с. 8). Після його смерті спадкодавця відкрилась спадщина. З огляду на досліджені докази зазначена земельна частка (пай),включається до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Дослідивши спадкову справу №9/2018, відкриту після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , суд встановив, що до приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Берднікової А.Ю. із заявою про прийняття спадщини звернувся лише його онук [PERSON] . Водночас у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане спадкове майно позивачу було відмовлено, оскільки представником спадкоємця [PERSON] не надано документ, яким встановлено право спадкодавця на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності АТ «Шевченко» Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 11). Спадкові правовідносини виникли у 1995 році. В той же час, відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. А тому судом при вирішені справи мають бути застосовані норми ЦК України від 01 січня 2004 року Відповідно до пункту 4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Порядок), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з пунктом 4.18 цього зазначеного Порядку - якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Також, за положеннями ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. За змістом статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Судом встановлено, що позивач не має іншої можливості захистити своє невизнане та оспорюване право, крім його захисту в судовому порядку. Враховуючи, що відповідач направив до суду заяву в якій вказав, що не заперечує проти задоволення позову, спадкоємці, що мають право на обов`язкову частину відсутні, та право позивача на спадщину гарантовано державою, однак оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку неможливе у зв`язку з обставинами, про які вказано вище, тому на підставі ст. ст. 1218, 1220,1223, 1268 ЦК України, суд визнає позовні вимоги, такими що підлягають задоволенню. Щодо кола відповідачів у справі, то суд погоджується з тим, що приватний нотаріус не може бути відповідачем у справі, оскільки до її компетенції не належить ані право на спадкування на земельну ділянку, ані право розпорядження такою.

Outcome: approved