Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

У березні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення у розмірі 22 841 грн. 62 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що між Комунальним підприємством «Теплоенерго» та [PERSON] склалися фактичні відносини з приводу надання послуг. На абонента [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Проте, відповідач (який є наймачем) не добросовісно віднісся до сплати вищевказаних послуг, не сплачував за надані йому послуги постачання теплової енергії. Відповідно до розрахунку сума заборгованості відповідача за надані послуги постачання теплової\~енергії за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є відповідач. При цьому, загальна заборгованість відповідача перед Комунальним підприємством «Теплоенерго» складає 22 841 грн. 62 коп., з яких: сума основного боргу 17 143 грн. 89 коп., інфляційне збільшення суми боргу 4\~063 грн. 19 коп., 3% річних 1 634 грн. 54 коп., у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 6 червня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 06.06.2023 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. 04.08.2023 року відповідач [PERSON] надала до суду заперечення на позовну заяву, згідно якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувавши до вимог позивача за період з листопада 2018 року по березень 2020 року строк позивної давності у відповідності до ст. 257 ЦК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради відповідно до положень\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~надає фізичній особі - споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у водопостачанні і водовідведенні за його місцем проживання. Зазначені правовідносини є складовою частиною правочину найму житлового приміщення, передбаченого нормами\~ЖК України, що виникли з дій боржника та КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради, спрямованих на набуття цивільних прав та обов`язків щодо теплопостачання, централізованого опалення та їх оплати. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на\~Конституції України\~і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього\~Закону\~та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст.32\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно з п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992р. обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відповідно до п. 5 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від сплати послуг. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ., що підтверджується довідкою № 857 про склад сім`ї від 01.02.2023 року (а.с. 6). За даною адресою позивач здійснював постачання опалення, а тому між сторонами виникли договірні правовідносини, а відповідно виникли права та обов`язки у сфері житлово-комунальних послуг в порядку\~ст. 11 ЦК України. За вказаною адресою відкрито особовий рахунок\~№ [NUMBER] , за яким відповідач повинна була сплачувати кошти за надання послуги з постачання теплової\~енергії. Відповідно до вимог\~ст. 322 ЦК України,\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається з позову, відповідачка систематично порушувала зобов`язання, внаслідок чого станом на 06.03.2023 року утворилася заборгованість за постачання теплової\~енергії за адресою: [ADDRESS] , яка становить 17 143 грн. 89 коп. за період з 21 грудня 2018 року по 21 лютого 2023 рік, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 7). Однак, відповідачкою було подано заяву про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно ч. 1 ст. 253 ЦК України Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як вбачається з позову, поданого 06.03.2023 року, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за період з 21 грудня 2018 року по 21 лютого 2023 року.Згідно п. 18 Розділу «Порядку обліку та оплати послуг» Правил надання послуг з централізовнаого опалення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є клендарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із\~ст. 257 ЦК України,\~загальна\~позовна давність\~встановлюється тривалістю\~у три\~роки.\~При цьому\~початок перебігу\~позовної давності\~пов`язується\~не стільки\~зі строком\~дії (припинення\~дії)\~договору,\~як з\~певними моментами\~(фактами),\~які свідчать\~про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини четвертої\~статті 267 ЦК України,\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість по оплаті за послуги теплопостачання виникла з 21 грудня 2018 року по 21 лютого 2023 року. Тому звернувшись до суду у березні 2023 року, позивач пропустив позовну давність до певних платежів, зокрема за період з грудня 2018 по 6 березня 2020 року. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача в межах строку позовної давності, необхідно розраховувати за період з березня 2020 року по січень 2023 року включно. Тому, з урахування застосованих судом строків позовної давності та наданого розрахунку позивача, борг відповідачки за період з березня 2020 року по січень 2023 року включно, становить 10 777 грн. 83 коп., який підлягає стягненню з відкповідачки на користь позивача. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 4\~063 грн. 19 коп. та 3% річних в розмірі 1\~634 грн. 54 коп., за період\~з 21\~рудня 2018\~року по\~23\~лютого 2022\~року, то дані вимоги також підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 16.12.2015 року у справі №6-2023цс15, закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними, а також інфляційне збільшення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку наданого позивачем, розмір інфляційного збільшення суми заборгованості складає 4\~063 грн. 19 коп. та 3% річних у розмірі 1 634 грн. 54 коп., за період з 21 рудня 2018 року по 23 лютого 2022 року. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки судом застосовано до певних платежів строк позовної давності, а саме за період з 21.12.2018 року по 06.03.2020 року, тому на дану суму платежів не може нараховуватися індекс інфляціі та 3 % річних. Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі № 62-97р від 3 квітня 1997 року, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. У випадках, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається із платежів, які необхідно зробити в різні періоди, кожен платіж збільшується на величину індексу інфляції за відповідний період, а результати додаються. При цьому, вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. По аналогії, якщо погашення здійснено с 1 по 15 число відповідного місяця, то інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця. Таким чином, інфляційного збільшення суми боргу повинно застосовуватися за період з 01.04.2020 року по 01.02.2022 року. Загальна величина індексу інфляції за період з 01.04.2020 року по 01.02.2022 року становить 116,198 % Таким чином, сума індексу інфляції за період з 01.04.2020\~року по\~01.02.2022\~року становитиме: (116,198 % / 100 % = 1,16198), (10\~777,83 грн. х 1,16198) 10\~777,83 грн. = 1\~745 грн. 79 коп. Як вже було зазначено вище, сума основного боргу відповідачки в межах трирічного строку позовної давності становить 10\~777 грн. 83 коп. Суму 3 % річних, які на підставі ст. 625 ЦК України, належать позивачу за прострочення відповідачкою виконання зобов`язання, належить розраховувати наступним чином: 3% / 365 днів = 0,008219178 (сума основного боргу х 0,008219178 / 100) х кількість днів прострочення зобов`язання = сума пені. За період з 07.03.2020 року по 23.02.2022 року Таким чином, сума 3 % річних складає 637 грн. 82 коп. Отже, з огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по оплаті за послуги\~теплопостачання у розмірі 10\~777 грн. 83 коп., інфляційні втрати у розмірі 1\~745 грн. 79 коп., 3 % річних у розмірі 637 грн. 82 коп. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за подачу позову у розмірі 2 684 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial