Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

24.08.2023 року позивач звернувся до Славутського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.04.2020 року позивач уклав з відповідачем договір позики. Відповідно до п. 1 договору позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 10 560 доларів США та позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на протязі 19 місяців з дня підписання договору шляхом здійснення щомісячних платежів, а саме: - з 14.06.2020 року по 14.07.2020 року позичальник повертає позикодавцю борг рівними частинами по 500 доларів США 14-го числа кожного місяця; - з 14.08.2020 року по 14.12.2020 року - по 1000 доларів США 14-го числа кожного місяця; - з 14.01.2021 року по 14.12.2021 року - по 380 доларів США 14-го числа кожного місяця. Відповідно до п. 3 договору сума позики, встановлена п. 1 договору, отримана позичальником від позикодавця в день підписання договору в повному обсязі. Своїм підписом на договорі позичальник підтвердив факт отримання суми позики в розмірі, що становить 10 560 доларів США. Згідно п.2 договору за кожний день прострочення обов`язкового щомісячного платежу позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 0,1% від суми позики. Відповідно до п. 8 у випадку невиконання позичальником зобов`язання за даним договором, даний договір може бути поданий позикодавцем до стягнення. Звернення стягнення за даним договором здійснюється в судовому порядку. Відповідач отримав від позивача кошти у сумі 10560 доларів США. В порушення умов договору, відповідач не виконує свої зобов`язання за договором позики, відповідач не здійснив жодного платежу, передбаченого договором позики. Розмір основної суми заборгованості за договором складає - 10 560 доларів США; період прострочення грошового зобов`язання - з 14.07.2020 до 24.02.2022 року, що становить 591 день (10560?0,1?591:100 =6240,96), всього штрафні санкції у сумі 6240,96 доларів США. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 16 800,96 доларів США, що складається з: основної заборгованості у сумі 10 560 доларів США, штрафних санкції у сумі 6240,96 доларів США та судові витрати. Ухвалою судді від 25.08.2023 відкрито провадження по вказаній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 09.10.2023 о 10 годині 00 хвилин. Ухвалою судді від 09.10.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду на 25.10.2023 року о 11:00 годині. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судовому засідані позовні вимоги визнав частково, просив застосувати строки позовної давності до штрафних санкцій та розглянути справу у його відсутність. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку. Судом встановлено, що 14.04.2020 року позивач уклав із [PERSON] договір позики. Відповідно до п. 1 цього Договору позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 10 560 доларів США, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на протязі 19 місяців з дня підписання договору шляхом здійснення щомісячних платежів, а саме: - з 14.06.2020 року по 14.07.2020 року позичальник повертає позикодавцю борг рівними частинами по 500 доларів США 14-го числа кожного місяця; - з 14.08.2020 року по 14.12.2020 року - по 1000 доларів США 14-го числа кожного місяця; - з 14.01.2021 року по 14.12.2021 року - по 380 доларів США 14-го числа кожного місяця. Відповідно до п. 3 Договору сума позики, встановлена п. 1 договору, отримана позичальником від позикодавця в день підписання договору в повному обсязі. Своїм підписом на договорі позичальник підтвердив факт отримання суми позики в розмірі, що становить 10 560 доларів США. Згідно п.2 договору за кожний день прострочення обов`язкового щомісячного платежу позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 0,1% від суми позики. Відповідно до п. 8 у випадку невиконання позичальником зобов`язання за даним договором, даний договір може бути поданий позикодавцем до стягнення. Звернення стягнення за даним договором здійснюється в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув позику ані в установлений договором термін, ані на час розгляду справи в суді. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суми позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.1050 ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно із ст. 258 ЦПК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені); П.15 Прикінцевих і Перехідних положень до ЦК України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта ( постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18). У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Верховний Суд у своїй постанові від 14.08.2023 року у справі № 709/1320/21, зазначає, що Законом України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» скасовано цивільну відповідальність (щодо сплати неустойки, штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) на період дії карантину або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, тобто передбачено правило зворотної дії в часі положень цього Закону до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, щодо ненарахування штрафних санкцій під час дії карантину. Законодавець на рівні акту цивільного законодавства (пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню). Такий обов`язок припиняється без його виконання. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, із 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 01 серпня 2020 року до 31 грудня 2020 року на території України карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 19 грудня 2020 року до 01 жовтня 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Дія карантину на території України скасована 01.07.2023 року відповідно до Постанови КМУ від 27.06.2023 року № 651. З розрахунку пені, наданого позивачем слідує, що ним нараховано штрафні санкції в сумі 6 240,96 доларів США за період з 14.07.2020 року до 24.02.2022 року, за межами строку позовної давності, встановленої в 1 рік, оскільки позивач звернувся з позовом до суду 24.08.2023 року, а також весь період прострочення грошового зобов`язання припадає на період дії каратину на території України, а тому нарахування штрафних санкцій в сумі 6 240,96 доларів США є безпідставним та таким, що суперечить нормам матеріального права. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах від 16 грудня 2021 року у справі № 922/4076/20 та 25 жовтня 2022 року у справі № 916/183/22. Наведене свідчить про необхідність відмови у задоволенні вимоги позивача про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язань за договором позики в сумі 6 240,96 доларів США на підставі п.15 Прикінцевих і Перехідних положень до ЦК України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи те, що позивачем не підтвержені витрати понесені на правничу допомогу в сумі 15 000 грн., на підставі ст.137 ЦПК України вони не підлягають відшкодуванню відповідачем. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно сумі задоволених позовних вимог в сумі 3 899,70 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial