Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

Позивач в липні 2022 року звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення заборгованості зі сплати аліментів. В обґрунтування позову вказує, що в період з 16 липня 2013 року по 30 березня 2018 року перебувала у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30.03.2018 року шлюб розірвано. Ще до ухвалення судового рішення про розірвання шлюбу, між нею та [PERSON] був укладений договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні від 01 листопада 2017 року. Цей договір у встановленому законом порядку був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. Відповідно до п.1.1 зазначеного договору було встановлено, що обидві неповнолітні дитини будуть проживати разом з матір`ю. Відповідно до умов договору на [PERSON] , як батька дітей, були покладені матеріальні зобов`язання у вигляді аліментів. Згідно п.2.1.1 договору, [PERSON] зобов`язаний щомісячно сплачувати матері кошти на утримання дітей в сумі 4000 грн., на кожну дитину до досягнення ними повноліття, тобто 8000 грн. на місяць. Зазначені кошти повинні передаватись щомісячно безготівковим перерахунком на банківську картку матері або поштовим переказом відповідною службою поштового зв`язку (в тому числі ТОВ «Нова пошта»), за вибором батька, не пізніше 5 числа місяця, за який здійснюється оплата. Після укладення договору [PERSON] якийсь час, протягом декількох місяців, сплачував зазначені аліменти, а починаючи з січня 2018 року взагалі перестав це робити. До теперішнього часу заборгованість по аліментах [PERSON] не погашена та від погашення заборгованості він ухиляється. Внаслідок порушення [PERSON] умов п. 2.1.1 договору про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні від 01 листопада 2017 року, у нього утворилася заборгованість по аліментах за період 2018-2021 років повністю та за перше півріччя 2022 року, тобто за 4 роки 6 місяців, або ж всього за 54 місяці. Розмір заборгованості розраховується шляхом множення суми місячної заборгованості (8000 грн. на місяць) на загальний строк заборгованості в місяцях (за 54 місяці) за формулою: 8000*54=432000 грн. Посилаючись на те, що відповідач не виконує умови договору просить суд стягнути з відповідача на її користь існуючу за договором про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні від 01 листопада 2017 року заборгованість по сплаті аліментів, яка утворилася за період з січня 2018 року по червень 2022 року включно на загальну суму 432000 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 20.07.2022 року відкрито спрощене провадження. Від представника відповідача надійшов відзив на позов в своєму відзиві відповідач посилається на те, що дійсно між сторонами укладено договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні. В зв`язку із зміною життєвих обставин, в 2019 році між колишнім подружжям виникли нові домовленості про умови проживання та утримання дітей, які колишнє подружжя не виклали у вигляді додаткової угоди. Тобто сторони дотримувались нових домовленостей, а саме тиждень діти перебували з матір`ю, тиждень з батьком, і всі витрати по утриманню дітей були поділені між батьками. Великі витрати батько залишив за собою, такі як оплата школи, гуртків, лікування, оперативне втручання, тощо. Станом на 24.02.2022 року коли відбулась повномасштабна військова агресія російської федерації на територію України, діти якраз перебували з батьком, а мама знаходилась за кордоном по справах. Перші місяці повномасштабної війни для всіх були досить травматичні, страх розмовою по телефону навести на свій будинок біду, багатьох змусили певний час приховувати своє місце перебування. З 02.03.2022 батько разом з дітьми переїхав в більш безпечне місце, що знаходилось у [ADDRESS] . 07.04.2022 року відповідачем було отримано статус внутрішньо переміщених осіб для себе і для своїх двох малолітніх дітей. 12.04.2022 позивачкою подано до ВП №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській обл. заяву про вчинення злочину. Позивачка в цій заяві зазначала, про викрадення дітей її колишнім чоловіком та тим, що вона не знає їх місця знаходження. 20.04.2022 позивачка подає документи на себе та своїх дітей на отримання статусу ВПО і 26.04.2022 отримує відповідні довідки на себе від 20.04.2022 за №3509-7500136265, на [PERSON] від 20.04.2022 за №3509-7500136265 та на [PERSON] від 20.04.2022 за №3509-7500136265. 18.05.2022 позивачкою подано до ВП №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській обл. повторну заяву про вчинення злочину. Позивачка в цій заяві зазначала, про викрадення дітей її колишнім чоловіком. 07.07.2022 позивачкою подано до ВП №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській обл. ще одну заяву про вчинення злочину, а саме про те, що її колишній чоловік під тиском змушує підписати Договір про утримання дітей в новій редакції. Окрім того, позивачка перебуваючи в м. Гайворон отримала від органу опіки та піклування затверджений висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради про підтвердження місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] від 10.05.2022, рішенням Гайворонської міської ради виконавчим комітетом від 10.05.2022 №101, що підготовлений на підставі Акту обстеження умов проживання в готельному номері від 05.05.2022 №55. 08.07.2022 року сторони викладають в новій редакції Договір від 01.11.2017р., яким закріпляють погоджений в 2019 році режим утримання дітей та визначення їх місця проживання. Відповідач не погоджується з розрахунками позивачки щодо невиплачених аліментів, оскільки відповідно до виписки з банківської карти відповідача за період з 01.11.2017 по 31.12.2018р. відповідач сплатив аліментів на загальну суму 73 768,12 грн., деякі суми Відповідач не може підтвердити так як вони виплачувались готівкою. З урахуванням того, що діти перебували з відповідачем з листопада 2018 по січень 2019, з розрахунку 8000,00 грн. на двох дітей, виходить сума в 24 000,00 грн. які відповідач не сплачував позивачці у зв`язку із перебуванням дітей з ним. З січня по травень 2019 старший син був з батьком, з розрахунку 4 000,00 грн. на дитину, виходить сума в 40 000,00 грн., які Відповідач не сплачував Позивачці у зв`язку із перебуванням одного із дітей з ним, а іншого він повністю забезпечував фінансово. Період з лютого по липень 2022 - 6 місяців становить суму в 48 000,00 грн., які Відповідач не сплачував Позивачці у зв`язку із перебуванням дітей з ним. Вважає, що позивачка перебільшила заборгованість зі сплати аліментів як мінімум на 185 768,12 грн. Враховуючи, що численні переписки між сторонами підтверджують слова Відповідача щодо встановлення іншого від договору режиму проживання та утримання дітей. Вимоги Позивачки щодо стягнення заборгованості з Відповідача є необґрунтованими і надуманими, це знаходить своє підтвердження в діях самої Позивачки. Адже Договір підписано ще 01.11.2017, а позов подано 07.07.2022 саме, після підписання Сторонами Договору в новій редакції, що закріпив давно погоджений режим утримання та проживання дітей без зазначення суми виплат на дітей. Просили суд в задоволенні позову відмовити. Також відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом, який ухвалою суду з занесенням до протоколу судового засідання 25.01.2023 року об`єднано з первісним позовом, суд перейшов до розгляду справи в загальному порядку та по справі було призначено підготовче засідання. В обґрунтування позову посилається на те, що між ним та [PERSON] був укладений договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні від 01.11.2017 року. В 2019 році між колишнім подружжям виникли нові домовленості про умови проживання та утримання дітей, які колишнє подружжя не виклали у вигляді додаткової угоди. Тобто сторони дотримувались нових домовленостей, а саме тиждень діти перебували з матір`ю, тиждень з батьком, і всі витрати по утриманню дітей були поділені між батьками. Великі витрати батько залишив за собою, такі як оплата школи, гуртків, лікування, оперативне втручання, тощо. Тобто з 2019 року діти жили з двома батьками однаковий час і відповідно всі витрати були поділені між обома батьками, що не суперечить вимогам чинного законодавства. Станом на 24.02.2022 року коли відбулась повномасштабна військова агресія російської федерації на територію України, діти якраз перебували з батьком, а мама знаходилась за кордоном по справах і після повернення із-за кордону [PERSON] почала звертатися до правоохоронних органів щодо викрадення батьком дітей. 08.07.2022 року Сторони викладають в новій редакції Договір від 01.11.2017р., яким узгоджують вже існуючий режим утримання дітей та їх місця проживання. В договорі чітко визначено режим проживання дітей, режим спілкування між батьками та формат навчання. На дату подання відзиву на позов, Позивачка систематично порушує умови Договору від 01.11.2017 р. із змінами від 08.07.2022р. В період дії Договору від 01.11.2017 р. про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні, що зареєстровано в реєстрі за №4915 та посвідчено приватним нотаріусом, були наступні порушення умов договору. В середині листопада 2018 року після численних скарг сусідів, позивач змушений був забрати дітей, так як у меншого сина [PERSON] за півтора місяці було діагностовано дві пневмонії, відповідачка в цей час влаштовувала своє особисте життя. Діти були з батьком до середини січня 2019 року. В середині січня відповідачка попросила позивача побачитись із дітьми, після чого старший син відмовився залишатись з мамою і повернувся до батька, та прожив з батьком до травня 2019 року без молодшого брата, молодший син перебував з мамою. В травні 2019 року, позивач запропонував домовитись про інший режим життя дітей та їх утримання, заради психологічного спокою дітей. Відповідачка погодилась на режим проживання дітей тиждень через тиждень, без сплати аліментів. Цей факт підтверджується в численних повідомленнях Відповідачки з Позивачем. В такому режимі сторони прожили до 24.02.2022 року. Після 08.07.2022 року, а саме в день підписання Сторонами, Договору про внесення змін № 1 до Договору про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні, Відповідачка продовжила порушувати умови Договору, а саме: умови договору про внесення змін до Договору, передбачають проживання дітей в режимі 50 на 50. Тобто перші 90 днів діти перебувають з мамою, як компенсація за місяці війни, коли діти були в безпеці. На далі починаючи з 91 дня діти живуть один тиждень з батьком один тиждень з мамою. Станом на дату подання зустрічного позову, Відповідачка відмовилась за умовами Договору передати дітей батьку (п.2.2); умови договору про внесення змін до Договору, передбачають, що діти знаходяться на постійному зв`язку із батьками, натомість останні 90 днів, батько лиш декілька разів мав можливість спілкування з синами і двох одиноких побачень. На всі смс, повідомлення відповідачка відповідала, що телефони або розряджені або відібрані. Спілкування дітей і батька без присутності мами не розглядається зовсім (п.7); умови договору про внесення змін до Договору, передбачають, що батьки домовились, що у разі зміни адреси місця проживання дітей, що зазначені у Договорі, вони зобов`язуються повідомити іншу сторону протягом 24 годин (п. 4). Починаючи з середини серпня і по день подачі зустрічного позову позивач не володіє інформацією про місце знаходження своїх малолітніх дітей. Щодо визначення місця проживання дітей з батьком зазначає, що у зв`язку із тим, що батько просить суд розірвати Договір із змінами, який окрім встановлення режиму тримання дітей визначає і місце проживання дітей, то просить суд встановити місце проживання дітей разом з Позивачем мотивуючи це тим, що діти навчаються в гімназії, що знаходиться в Києві, батько має власне житло в Києві, сталу роботу, діти мають нормальні умови для навчання розвитку, спілкування з друзями та бабусею і дідусем яких вони обожнюють. Позивач запевняє, що розірвання договору із змінами жодним чином не вплине на той режим спілкування дітей, що встановився у батьків з 2019 року, а саме тиждень через тиждень. Просить суд розірвати Договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні, посвідченого Верповською О.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 4915 від 01.11.2017 року та Договір про внесення змін №1 до Договору про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні, посвідченого Верповською О.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 4915 від 08.07.2022р., встановити місце проживання дітей з батьком. Стягнути судові витрати з відповідачки. Ухвалою від 27.06.2023 року витребувано інформацію про перетинання державного кордону України у період з 01.01.2021 року по 27.06.2023 року [PERSON] 25.04.2023 року до суду надійшла витребувана інформація. 02.10.2023 року до суду надійшов висновок Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації служби у справах дітей та сім`ї про визначення місця проживання дітей. В судове засідання 16.11.2023 року на 15 год. позивач за первісним позовом не з`являлася, про розгляд справи повідомлялася належним чином та своєчасно, окрім того 04.10.2023 року [PERSON] ознайомилася з матеріалами справи (а.с.169 т.2), відзив на зустрічний позов не надала. Представник позивача [PERSON] адвокат Гринишин Є.В. направив на електронну адресу заяву про розгляд справи без його участі. Первісний позов підтримував та просив задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечував. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі позивачки за первісним позовом, яка є відповідачем за зустрічним позовом. Відповідач за первісним позовом, який є позивачем за зустрічним позовом з представником адвокатом М`яготіною О.Д. проти первісного позову заперечували з обставин викладених у відзиві та просили відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов просили задовольнити, з обставин викладених у ньому. Третя особа в судові засідання не забезпечила участь свого представника, подала заяву про розгляд справи без їх участі (а.с.175-176 т.2) суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі третьої особи. Вислухавши пояснення відповідача [PERSON] та його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. 16.07.2013 року між сторонами укладено шлюб, в якому народжено двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . 01.11.2017 р. між подружжям укладено договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні, що зареєстровано в реєстрі за №4915 та посвідчено приватним нотаріусом. 30.03.2018 рішенням Оболонського районного суду міста Києва розірвано шлюб між подружжям [PERSON] . Як доводить суду [PERSON] та не спростовує [PERSON] в 2019 році між колишнім подружжям виникли нові домовленості про умови проживання та утримання дітей, які колишнє подружжя не виклали у вигляді додаткової угоди, однак дотримувались нових домовленостей, а саме тиждень діти перебували з матір`ю, тиждень з батьком, і всі витрати по утриманню дітей були поділені між батьками. Великі витрати батько залишив за собою, такі як оплата школи, гуртків, лікування, оперативне втручання, тощо. Тобто з 2019 року діти жили з двома батьками однаковий час і відповідно всі витрати були поділені між обома батьками, що не суперечить вимогам чинного законодавства. Вказані обставини підтверджені численною перепискою між сторонами. Станом на 24.02.2022 року коли відбулась повномасштабна військова агресія російської федерації на територію України, діти якраз перебували з батьком, а мама знаходилась за кордоном по справах, що підтверджується інформаційним листом Державної прикордонної служби України. (а.с. 129 т.2) З 02.03.2022 батько разом з дітьми переїхав в більш безпечне місце, що знаходиться у [ADDRESS] . 07.04.2022 року, на підставі Закону № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Постанови Кабінету Міністрів України від 16 квітня 2022 № 457, «Про підтримку окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України» та інших НПА [PERSON] було отримано довідку внутрішньо переміщених осіб для себе і для своїх двох малолітніх дітей. 12.04.2022 [PERSON] подано до ВП №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській обл. заяву про вчинення злочину. [PERSON] в цій заяві зазначала, про викрадення дітей її колишнім чоловіком. 20.04.2022 [PERSON] подає документи на себе та своїх дітей на отримання статусу ВПО і 26.04.2022 отримує відповідні довідки на себе від 20.04.2022 за №3509-7500136265, на [PERSON] від 20.04.2022 за №3509-7500136265 та на [PERSON] від 20.04.2022 за №3509-7500136265. 18.05.2022 [PERSON] подано до ВП №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській обл. заяву про вчинення злочину. [PERSON] в цій заяві зазначала, про викрадення дітей її колишнім чоловіком. 07.07.2022 [PERSON] подано до ВП №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській обл. заяву про вчинення злочину, а саме про те, що її колишній чоловік під тиском змусив підписати новий Договір про утримання дітей. 07.07.2022 [PERSON] направляє позовну заяву до Оболонського районного суду міста Києва про стягнення заборгованості по аліментах у розмірі 432 000,00грн. Відповідач [PERSON] не погоджується з сумою заборгованості, посилаючись на відсутність боргу зі сплати аліментів. Як убачається з матеріалів справи , а саме виписки з банку - аліменти за період з 01.11.2017 по 31.12.2018р. сплачено [PERSON] на утримання дітей в сумі 73 768,12 грн. З урахуванням того, що діти перебували з батьком з листопада 2018 по січень 2019, з розрахунку 8000,00грн. на двох дітей, виходить сума в 24 000,00грн. які Відповідач не сплачував Позивачці у зв`язку із перебуванням дітей з ним. З січня по травень 2019 старший син був з батьком, з розрахунку 4 000,00 грн. на дитину, виходить сума в 40 000,00 грн., які відповідач не сплачував позивачці у зв`язку із перебуванням одного із дітей з ним, а іншого він повністю забезпечував фінансово. Підтвердженням цього є справа №756/1433/19 про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання, яка була подана [PERSON] в лютому 2019 року та в подальшому позов залишено без розгляду. Період з лютого по липень 2022 - 6 місяців становить суму в 48 000,00грн., які Відповідач не сплачував позивачці у зв`язку із перебуванням дітей з ним, підтвердженням чого є її численні заяви в поліцію, довідки ВПО . Також судом встановлено, що батьком оплачувалися витрати за садочок - 9177,55 грн., Лікарні - 8730,00 грн. Перекази на карту Позивачки і інші супутні витрати (їжа, комуналка, одяг, розваги) - 56845,13 грн. Фактично аліменти стягуються на утримання дітей на користь того з батьків з ким вони проживають. При цьому враховуючи те, що діти у спірний період проживали, як з батьком, так і з матір`ю [PERSON] яка взагалі не надала доказів які витрати понесені саме нею на утримання дітей та в якому розмірі. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, що випливає зі змісту положення статті 180 СК України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Судом не встановлено ухилення батька від сплати аліментів та від утримання дітей. При цьому в ході розгляду справи встановлено, що на час постановлення судового рішення діти проживають з батьком. Як доводив суду [PERSON] син [PERSON] перебував майже місяць в лікарні в період з 09.10.2023 року по 26.10.2023 року, проте мати навіть не прийшла його відвідати, протилежне судом не встановлено. Отже, з урахуванням обставин справи, суд доходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову. Як убачається з матеріалів справи позивачка в м. Гайворон отримує від органу опіки та піклування затверджений висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради про підтвердження місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] від 10.05.2022, рішенням Гайворонської міської ради виконавчим комітетом від 10.05.2022 №101, що підготовлений на підставі Акту обстеження умов проживання в готельному номері від 05.05.2022 №55. 08.07.2022 року Сторони викладають в новій редакції Договір від 01.11.2017р., яким узгоджують вже існуючий режим утримання дітей та їх місця проживання. В договорі чітко визначено режим проживання дітей, режим спілкування між батьками та формат навчання. В своєму позові [PERSON] посилається на не виконання [PERSON] спірних договорів. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 1, 3 статті 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Частиною першою статті 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Таким чином, нормами сімейного законодавства встановлюється порядок укладення договору про сплату аліментів на дитину та зазначаються правові наслідки у разі невиконання такого договору, проте розірвання такого договору нормами СК не врегульовано. Відповідно до ст. 8 СК України встановлюється, що якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Тому, в порядку ст. 8 СК України, слід звернутися до відповідних норм цивільного законодавства, оскільки нормами СК не врегульовано розірвання нотаріально посвідченого договору про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні. Згідно зі ст. 651 ЦК України встановлюються підстави для зміни або розірвання договору. По-перше, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлене договором або законом. По-друге, договір може бути змінений або розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. По-третє, договір може бути змінений або розірваний у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 652 ЦК України встановлюється, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Таким чином, вбачається, що зміна або припинення договору про сплату аліментів на дитину може бути вирішена за домовленістю між сторонами шляхом укладення додаткової угоди про відповідних змін та їх нотаріального посвідчення. У разі ж відсутності домовленості між сторонами відносно внесення змін чи припинення правочину виникає необхідність у вирішенні такого спору у судовому порядку. Відповідно до положень статей 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла 10 років. Якщо ж дитині від 10 до 14 років, вона спільно з батьками бере участь у прийнятті рішення щодо свого місця проживання. Згідно з чинним законодавством, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина (яка не досягла 14 років), спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини (до 14 років) беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Поворотним моментом вже для спростування «презумпції на користь матері» стало прийняття Європейським судом з прав людини («ЄСПЛ») рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (M.S. v. UKRAINE, applicationno. 2091/13). ЄСПЛ проаналізував рішення суду першої інстанції, у якому суд з посиланням на принцип 6 Декларації визначив місце проживання доньки з матір`ю. Як висновок, ЄСПЛ вказав, що судом не були дослідженні належним чином обставини щодо безпеки та захищеності дитини (safetyandsecurityofthechild) та стабільності її середовища проживання (stabilityofthechild'senvironment), а тому висновки національного суду щодо визначення місця проживання з матір`ю не можуть бути визнані «релевантними та достатніми» (relevantandsufficient). У зв`язку з цим ЄСПЛ постановив, що було порушення ст.8 Конвенції прав людини щодо визначення місця проживання дитини, в тому числі через відсутність ефективного розслідування ймовірного сексуального насильства над дитиною заявника. Хоча в своєму рішенні ЄСПЛ прямо не розтлумачив застосування принципу 6 Декларації, однак вкрай обґрунтовано це зробив суддя Ранзоні у своїй окремій думці (concurringopinion). Він вказав, що національний суд виробив на основі Декларації «презумпцію на користь матері» (presumptioninfavourofthemother), використовуючи рекомендаційний документ ООН. Разом з тим, існування вказаної презумпції не підтверджується ні подальшим розвитком актів ООН в сфері прав дітей, ні практикою ЄСПЛ та більшості держав. Суддя Ранзоні також проаналізував підготовчі матеріали проекту Конвенції і вказав, що пропозиція щодо включення положень принципу 6 Декларації в текст Конвенції існувала лише на початковому етапі її розробки. Суддя звернувся й до Резолюції Парламентської Асамблеї Ради Європи «Рівність та спільна батьківська відповідальність: роль чоловіків» (Equalityandsharedparentalresponsibility: theroleoffathers) №2079 від 02 жовтня 2015 року. У вказаному акті Асамблея твердо висловила позицію, що саме розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати ґендерні стереотипи стосовно ролей жінок та чоловіків у сім`ї і є відображенням соціологічних змін, які відбулися протягом останніх 50 років. У зв`язку з цим, Парламентська Асамблея закликала всіх її членів, зокрема і Україну, забезпечити законодавчими нормами та адміністративною практикою рівність прав батьків щодо їх дітей. В цілому на думку судді Ранзоні, в 21 столітті подібна «презумпція на користь матері» не відповідає правам, дотримання яких передбачено Конвенцією прав людини. Застосування ж національним судом такої презумпції було справжньою причиною не проведення достатньо ретельного аналізу у цій справі, та унеможливило збалансовану оцінку ситуації в обох батьків і, що найважливіше, забезпечення принципу дотримання якнайкращих інтересів дитини. Незадовго після опублікування рішення у справі «М.С. проти України» на офіційному сайті ЄСПЛ, ВССУ підготував інформаційний лист від 17 серпня 2017 року «Щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини», де вказав, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги, українські суди мають враховувати аргументацію ЄСПЛ. Суд зобов`язаний враховувати, що саме забезпечення якнайкращих інтересів дитини та рівність прав батьків відіграє вирішальну роль у спорах цієї категорії справ - Постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц(провадження №14-327цс18). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Ні міжнародні, ні національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання, спілкування та виховання з дітьми. Як убачається з інформаційної довідки про роботу з психологом малолітніх [PERSON] та [PERSON] діти відчувають тривогу щодо можливості зустрітися з матір`ю у зв`язку з тим, що вона може їх забрати і заборонити спілкуватися з батьком. З діагностики дитячо-батьківських відносин у дітей спостерігається порушення прив`язаності до матері і формується прив`язаність до нової дружини батька. Нову сім`ю діти сприймають, як безпечну для них, з їх слів, їм там затишно і комфортно. І [PERSON] і [PERSON] не хочуть втратити це. Щодо подальших відносин з матір`ю, діти заперечують і не бажають з нею спілкуватися навіть по телефону. Були проведені окремі дві зустрічі онлайн між дітьми і матір`ю. Зустрічі відбулися в присутності психолога без присутності батька. [PERSON] відчував себе не комфортно, на питання відповідав тихо, постійно йорзав на стулі. Мати цікавилася життям хлопчика, але у відповідь чула, відмову відповідати чи звинувачення у свій бік. [PERSON] до кабінету зайшов агресивно налаштований, також звинувачував матір і пригадував неприємні речі з їх спільного життя. А потім взагалі відмовився від спілкування. Діти не бажають спілкуватися з мамою навіть по телефону. (а.с.152-153 т.2) З матеріалів справи убачається, що діти зареєстровані з мамою за адресою [ADDRESS] . Батько зареєстрований та проживає в [ADDRESS] де наразі з ним проживають і діти. Як убачається з висновку про визначення місця проживання дітей: [PERSON] та [PERSON] , 16.02.2022 року спеціалістами служби було обстежено умови проживання у даній квартирі та встановлено, що за даною адресою створені належні умови для проживання дітей. Діти також навчаються в м.Києві. З вказаного висновку убачається, що батько забрав синів на їх прохання. Хлопці розповідали батьку, що під час перебування в м.Одеса, мати не завжди була поруч з ними під час обстрілів їм було страшно. З висновку також убачається, що мати також виявляла бажання щоб діти проживали з нею. Служба у справах дітей та сім`ї рекомендувала визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] (а.с. 177-182 т.2) Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не надала суду доказів на спростування заявлених [PERSON] вимог щодо визначення місця проживання дітей та розірвання договору від 01.11.2017 року про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні та договору про внесення змін № 1 датованого 08.07.2022 до договору про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дітей неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78). З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що у суду є всі підстави для визначення місця проживання дітей з батьком, з урахуванням прихильності хлопчиків до нього. Враховуючи те, що суд визначив місце проживання дітей з батьком, суд доходить до висновку відповідно є всі підстави для розірвання Договору про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні, посвідченого Верповською О.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 4915 від 01.11.2017 року та Договору про внесення змін №1 до Договору про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні, посвідченого Верповською О.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 4915 від 08.07.2022р. З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні первісного позову та задовольняє зустрічний позов. Відповідно до ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1984 грн. 80 коп. (992,40х2 вимоги немайнового характеру). На підставі викладеного та

Outcome: approved