Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача орган опіки та піклування Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, в якому просить визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , залишивши сина на самостійному вихованні та утриманні батька. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він з відповідачем [PERSON] перебував у шлюбі, який було розірвано рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2021 року. від даного шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] . Станом на сьогоднішній день фактичне проживання, утримання та виховання дитини є його одноособовим обов`язком, який він виконує в повному обсязі належним чином з огляду на те, що відповідач взагалі не цікавиться долею сина та не спілкується з ним в повному обсязі. Наведена обставина підтверджується довідкою Дубриницької сільської ради № 173 від 06 червня 2023 року. визначення місця проживання сина разом з ним дає йому право користуватися правами, передбаченими Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в частині самостійного виховання дитини віком до 18 років. Він є зразковим батьком, утримує та має можливість утримувати сина, позитивно характеризується за місцем проживання, є забезпеченим та володіє всіма необхідними житлово-побутовими умовами для гідного фізичного, морального та духовного розвитку дитини. З огляду на наведене просить позов задовольнити. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 червня 2023 року головуючою суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено суддю Тарасевича П.П. (а. с. 11). Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 04 липня 2023 року цивільну справу № 298/1033/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Служба в справах дітей Дубриницька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області про визначення місця проживання дитини, передано на розгляд до Перечинського районного суду Закарпатської області (а. с. 13-14). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 серпня 2023 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у Перечинському районному суді Закарпатської області у судовій справі № 298/1033/23 (провадження № 2/304/296/2023) визначено суддю Чепурнова В.О. (а. с. 16). Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 07 вересня 2023 року прийнято позовну загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про визначення місця проживання дитини відкрито, призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву (а. с. 17-18). Ухвалою цього ж суду від 22 листопада 2023 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про визначення місця проживання дитини закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю (а. с. 23).\~ Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила, відзив не подала, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280-282 ЦПК України. У судове засідання представник органу опіки та піклування Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області як третьої особи не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю (а. с. 30). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] (а. с. 7). Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2021 року розірвано шлюб, зареєстрований між [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований в [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] ) 31 серпня 2019 року у виконавчому комітеті Новоселицької сільської ради Перечинського району Закарпатської області за актовим записом № 03 (а. с. 6). Крім цього, згідно довідки виконавчого комітету Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 06 червня 2023 року № 173, [PERSON] дійсно має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8). Довідкою про реєстрацію місця проживання особи підтверджується місце реєстрації малолітнього [PERSON] разом з батьком за вищевказаною адресою (а. с. 5). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Порядок визнання місця проживання фізичної особи передбачений ст. 29 ЦК України. Як вбачається з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Із висновку органу опіки та піклування Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 02 жовтня 2023 року № 447/02-36, вбачається, що уповноважений орган вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою місця проживання батька: [ADDRESS] (а. с. 25-27). Враховуючи вищенаведене та те, що дитина [PERSON] та [PERSON] малолітній [PERSON] проживає із своїм батьком, який просить визначити місце проживання такого разом з ним, проти чого не заперечує у своєму висновку органу опіки та піклування, тому суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1 073,60 грн сплаченого судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved