Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

В провадженні Кременчуцького районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2009 року. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння між ними. З 2019 року вони не проживають разом, спільного бюджету не мають, сумісного господарства не ведуть. Мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 25 вересня 2009 року Червонознам`янською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 33. Ухвалою Кремечуцького районного суду Полтавської області від 05 вересня 2023 року було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала в провадження суду заяву, згідно якої просить розгляд справи про розірвання шлюбу проводити без її участі. Наполягає на задоволенні позову, просить строк для примирення не надавати та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . В судове засідання відповідач не з`явився, надав в провадження суду заяву, згідно якої просить розгляд справи про розірвання шлюбу проводити без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Просить строк для примирення не надавати. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні взаємостосунки подружжя, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб у Червонознам`янській сільській раді Кременчуцького району Полтавської області, прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] », чоловіка - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 25 вересня 2009 року (а.с.4). Шлюб позивачки з відповідачем не склався. Шлюбні відносини між сторонами припинені з 2019 року. Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647\\98). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивачка та відповідач з 2019 року не проживають сім`єю, мають різні погляди на життя та сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство та тривалий час проживають окремо. За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які викликали у позивачки наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, їх сім`я існує формально. У суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам обох з подружжя, а тому такий шлюб розривається судом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивачка сплатила судовий збір у сумі 1073,60 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 1). Враховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позивачці належить повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 536,80 грн. Водночас, необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки 50 відсотків сплаченого судового збору, тобто 536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved