Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

19 серпня2022 року позивач [PERSON] , в особі належно уповноваженого представника - адвоката Заставного Романа Андрійовича, звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 16 січня 2022 року, близько 19 години 30 хвилин, на а/д «Київ - Чоп», 639 кілометр 900 метрів, поблизу смт. Верхнє Синьовидне, Стрийського району Львівської області, відбулась ДТП (наїзд транспортного засобу на пішоходів) за участю автопоїзда у складі сідлового тягача марки «VOLVO», реєстраційний номер [NUMBER] , та напівпричепа марки «SCHWARZMULLER», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та пішоходів [PERSON] , який помер на місці пригоди, та [PERSON] , яка отримала тілесні ушкодження. 17 січня 2022 року за фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції у Львівській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022140000000025. Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області капітана поліції Рокошевського А.М. від 31 травня 2022 року закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Таким чином, смерть [PERSON] настала на місці дорожньо-транспортної пригоди та була прямим причинним наслідком цієї пригоди, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 31 травня 2022 року, довідкою про причину смерті [PERSON] від 16 січня 2022 року та свідоцтвом про смерть [PERSON] від 25 січня 2022 року. Позивач зазначив, що втратив рідного сина, трагічна смерть сина, якого ростив і виховував, стала величезним шоком та непоправною втратою для нього. Протягом його життя позивач підтримував із ним добрі життєві стосунки, проживали однією сім`єю, постійно спілкувались, проводили разом час, надавали один одному допомогу. Передчасна смерть сина в такому молодому віці назавжди залишиться сумною трагедією у його житті. Втрата сина спричинила йому глибоку душевну рану. Цю втрату неможливо вернути чи замінити. В зв`язку із трагічною смертю рідної людини порушено нормальний спосіб життя, і доводиться докладати значних зусиль для його організації. Станом на дату ДТП була наявна цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «VOLVO», реєстраційний номер [NUMBER] , відповідно до страхового полісу №207293460. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. З урахуванням права двох потерпілих у справі - батька та матері на відшкодування моральної шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди, визначений Законом для відшкодування з боку страховика з розрахунку: 12 мінімальних заробітних плат х 6500 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на час події ДТП відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік»), дорівнює 78 000,00 грн.\\2, що становить на кожного потерпілого - 39 000 грн. Позивач оцінює свою моральну шкоду у зв`язку із наслідками вищезазначеної події в розмірі 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) гривень. Відповідно до загальних положень про відшкодування шкоди Цивільного кодексу України та змісту ч.1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, з огляду на те, що станом на дату настання ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу, внаслідок дії якого заподіяно шкоди, була застрахована, то різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) загалом на двох потерпілих становить 311 000 гривень. 350 000 - 39000 = 311 000 гривень, яка залишається не відшкодованою та, у відповідності до вимог ст. 1194 ЦК України, підлягає стягненню з відповідача. В зв`язку з чим позивач і звернувся з даним позовом до суду. На підставі наведеного, просить позовні вимоги задоволити. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28 листопада 2022 року. Ухвалою підготовчого судового засідання від 02 березня 2023 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 31 травня 2023 року. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились. Представник позивача - адвокат Заставний Р.А. надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Корпош Іван Васильович у судові засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, відзив на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм ЦПК України, до суду не подали. Від адвоката Корпоша І.В. неодноразово надходили заяви про відкладення розгляду справи. Дослідивши матеріали, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 16 січня 2022 року, близько 19 години 30 хвилин, на а/д «Київ - Чоп», 639 кілометр 900 метрів, поблизу смт. Верхнє Синьовидне, Стрийського району Львівської області, відбулась ДТП (наїзд транспортного засобу на пішоходів) за участю автопоїзда у складі сідлового тягача марки «VOLVO», реєстраційний номер [NUMBER] , та напівпричепа марки «SCHWARZMULLER», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та пішоходів [PERSON] , який помер на місці пригоди, та [PERSON] , яка отримала тілесні ушкодження. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 25 січня 2022 року Сколівським відділом ДРАЦС у Стрийському районі Львівської області, актовий запис №22, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 18 років. Відповідно до довідки про причину смерті пішохід [PERSON] помер [INFO] . Причина смерті - травми при зіткненні із важким вантажним транспортним засобом. Згідно з копії свідоцтва про народження [PERSON] , серія [NUMBER] , зареєстрованого 04 липня 2003 року в смт. Верхнє Синьовидне, Сколівського району Львівської області, актовий запис №15, його батьком є [PERSON] . Згідно з довідкою, яка видана 25 січня 2022 року старостою смт. Верхнє Синьовидне, с. Межиброди, с. Дубина, Стрийського району Львівської області, за №139 [PERSON] , до дня смерті [INFO] , дійсно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї - батько [PERSON] , [INFO] . Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «VOLVO» , реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована на час ДТП - 16 січня 2022року в «СК «Провідна», що підтверджується полісом №207293460. Як встановлено із постанови про закриття кримінального провадження від 31 травня 2022 року, яка постановлена старшим слідчим ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області капітаном поліції Рокошевським А.М., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022140000000025 від 17 січня 2022 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно з цією постановою, 16 січня 2022 року, близько 19 години 30 хвилин, на а/д «Київ - Чоп», 639 кілометр 900 метрів, поблизу смт. Верхнє Синьовидне, Стрийського району Львівської області, відбулась ДТП (наїзд транспортного засобу на пішоходів) за участю автопоїзда у складі сідлового тягача марки «VOLVO», реєстраційний номер [NUMBER] , та напівпричепа марки «SCHWARZMULLER», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та пішоходів [PERSON] , який помер на місці пригоди, та [PERSON] , яка отримала тілесні ушкодження. В постанові зазначено, що згідно висновку судово-медичної експертизи, смерть пішохода [PERSON] настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла, яка супроводжувалась множинними переломами кісток основи і склепіння черепа, грубого руйнування тканини мозку, розриви правої легені, крововилив у тканину легень, серця, стінку товстого кишківника, стінку аорти, ускладнена набряком головного мозку. У сечі трупа виявлено етиловий спирт у кількості 0, 32 проміле. Вказана концетрація еталону вказує на те, що приблизно за 12-24 години до смерті [PERSON] вживав етиловий алкоголь, але на момент її настання у стані алкогольного сп`яніння не перебував. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. та вина останнього в заподіянні шкоди. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З фактичних обставин справи видно, що смерть [PERSON] настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу марки «VOLVO», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , а тому, суд вважає, що між шкодою, яка завдана позивачу та дією джерела підвищеної небезпеки є причинно-наслідковий зв`язок. Враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинна нести відповідальність за шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності її вини. Так, обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч.2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). З обставин справи, які знайшли своє підтвердження наявними в матеріалах письмовими доказами, суд встановив, що відповідач, керуючи автомобілем, а відтак здійснюючи діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, здійснив наїзд на пішохода, внаслідок чого він помер на місці дорожньо-транспортної пригоди. В силу положень ст. 1187 ЦК України у відповідача виник обов`язок з відшкодування завданої шкоди, в даному випадку позивачу, як потерпілому. При цьому, такий обов`язок з відшкодування шкоди виникає, якщо відповідач не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Оскільки відповідачем [PERSON] не доведено, що шкоду завдано внаслідок умислу потерпілого чи внаслідок непереборної сили, тому саме він повинен нести відповідальність за шкоду, завдану смертю. Так, позивач просить стягнути з відповідача в його користь завдану моральну шкоду. Щодо вирішення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. У ході розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком загиблого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] . Заподіяна позивачу моральна шкода внаслідок загибелі рідного сина підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки, і яка завдана позивачу її смертю. Водночас суд, визначаючи розмір моральної шкоди, виходить з того, що позивач, як батько потерпілого, безумовно зазнав моральних страждань, спричинених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати рідного сина, враховує, що життя людини є найвищою соціальною цінністю і жодне інше благо не в змозі ні замінити ні відновити такої втрати, однак враховуючи відсутність встановленої в кримінальному провадженні вини відповідача, виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, дійшов висновку зменшити заявлений позивачем розмір такої шкоди, та стягнути з відповідача на користь позивача 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди, задовольнивши таким чином вимоги позивача частково. Згідно з п.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вказаних правових норм з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2500 гривень.

Outcome: approved