Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Представник позивача - [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 4305511954 від 12.07.2021, укладеним між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» у сумі 120 483,88 гривні станом на 08.08.2023. Позов обґрунтовує тим, що 12.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень») та [PERSON] було укладено кредитний договір №4305511954, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у сумі 82\~108,00 гривень зі строком користування 36 місяців та зі сплатою річних процентів в розмірі 0,01 % від суми боргу за договором та щомісячних процентів в розмірі 2,70 % від суми кредиту. Відповідач підтвердив свою згоду на отримання кредиту та інших послуг, що підтверджується його підписом у кредитному договору та Паспорті кредиту. Відповідно до п. 2.2. кредитного договору цей Договір, Паспорт кредиту №5511954 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» в редакції від 16.06.2021 складають єдиний кредитний договір. 10.05.2023 позивач направив на адресу [PERSON] повідомлення-вимогу №11073/70.2.1, у якому зазначив про те, що АТ «Таскомбанк» є правонаступником ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», а тому позивач є новим кредитором боржника за кредитним договором №4305511954 від 12.07.2021, а також те, що [PERSON] станом на 09.05.2023 має кредитну заборгованість. Кредитор свої зобов`язання виконав у повному обсязі та належним чином шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений у п. 4 Паспорта кредиту №5013322. В свою чергу, відповідач умови кредитного договору не виконав належним чином, кредитні кошти у встановлені договором (графіком погашення кредиту) строки не повернув, у зв`язку з чим станом на 08.08.2023 виникла заборгованість у сумі 120\~483,88 гривні, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь разом з понесеними витратами по сплаті судового збору. Ухвалою від 19.09.2023 відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. 29.09.2023 копію позову з додатками було отримано дружиною відповідача, про що наявна відмітка у поштовому повідомленні, долученому до матеріалів справи. (а.с.142) 25.10.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий адвокатом Остапенко В.С., який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП №002365 від 12.09.2019, Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 25.10.2023 серії АР №1146314. У відзиві адвокат просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись не незаконність нарахування грошових коштів у вигляді відсотків, комісії, штрафів, а також недоведеність отримання відповідачем грошових коштів у сумі 50\~000, 00 гривень від первісного кредитора ТОВ «ЦФР» та перерахування їх на поточний рахунок відповідача. 02.11.2023 адвокатом відповідача подано клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а саме: довідок про те, що [PERSON] перебуває на військовій службі та безпосередню участь у заходах, необхідних для оборони України. Відзив було подано адвокатом Остапенко В.С. 25.10.2023 (а.с. 143). В обґрунтування наявності повноважень адвоката на подання відзиву в інтересах відповідача, адвокатом до відзиву було долучено копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП №002365 від 12.09.2019 та Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 25.10.2023 серії АР №1146314. Договору про надання правничої допомоги №25/10/23/1 від 25.10.2023, на підстав якого було видано ордер, адвокатом надано не було. Відповідно до ч.4 ст.62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Згідно із ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (ч.2 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Тобто, обсяг повноважень адвоката зазначається у Договорі, а не в ордері, який є лише документом, що посвідчує повноваження адвоката на вчинення таких процесуальних дій. Зазначення адвокатом на ордері про необмеження його процесуальних прав у відповідності до договору про надання правової (правничої) допомоги не є належним підтвердженням обсягу повноважень, в розумінні положень ст.626 ЦК України. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України, стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи щодо надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії, а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, яка реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника, зокрема, стосовно звернення з позовною заявою до суду. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/23346/16 від 14.03.2018 року, чітка та передбачувана вимога статті 131-2 Конституції України щодо належного представництва особи в суді є складовою частиною забезпечення ефективного захисту процесуальних прав кваліфікованою особою, функціонування системи правосуддя, відповідає гарантованому статтею 59 Конституції України праву на професійну правничу допомогу та не є обмеженням права на доступ до суду. Та дійшла висновку, що у разі відсутності довіреності з вичерпним переліком повноважень, правомочність адвоката як представника щодо підписання документів від імені свого довірителя, повинна підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно наданих йому повноважень чи шляхом окремого визначення такої дії у договорі. Аналіз наведених норм діючого законодавства дає підстави для висновку, що, по-перше, повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру виданого на ведення справи в суді або довіреністю; по-друге, ордер на відміну від довіреності не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату. Право на подання позову не є тотожним праву представника на підписання від імені позивача позовної заяви. Отже, повноваження адвоката, зокрема, в даному випадку щодо підписання позовної заяви від імені позивача, повинно підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтами та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 811/1507/18, від 29 травня 2019 року у справі № 202/5348/18. За таких обставин, відзив підписано представником за відсутності підтвердження повноважень такої особи на його підписання. Крім того, суд звертає увагу на те, що положеннями ст.178 ЦПК України встановлено вимоги до подання відзиву, в якому відповідач викладає заперечення проти позову. До відзиву додаються: 1) докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Згідно ухвали суду від 19.09.2023, відповідачу було встановлено строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подання до суду відзиву на позов. В ухвалі зазначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. З матеріалів справи вбачається, що копію позову з додатками до нього, а також ухвалу про відкриття провадження по справі і судову повістку про виклик до суду 29.09.2023 було отримано дружиною відповідача, про що наявна відмітка у поштовому повідомленні (а.с.142), а відзив було подано 25.10.2023, тобто з порушенням строку для його подання, який сплив 16.10.2023. Проте, у відзиві адвокатом не ставилося питання щодо обґрунтування поважності пропуску такого строку та його поновлення. З огляду на вказане, поданий відзив суд залишає без розгляду та вирішує справу за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з вищевказаним, відповідь на відзив суд також не бере до уваги при прийнятті вказаного рішення. 07.11.2023 на адресу суд надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, аналогічні тим, що заявлені у позові. Розгляд справи просив проводити без їх участі. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи без його участі. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ЦПК України. Заяву про розгляд справи без його участі або відкладення розгляду справи не надав. Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився (перебуває на військовій службі), його захисник адвокат Остапенко В.С. був обізнаний про наявність справи (подав відзив на позов, клопотання про доручення письмових доказів), суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за Кредитним Договором, внаслідок чого утворилась заявлена до стягнення сума заборгованості. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 12.07.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] було підписано Кредитний договір №4305511954 (далі Кредитний договір) та Паспорт кредиту №5511954 (далі Паспорт кредиту) на отримання кредитних коштів. Згідно Паспорту кредиту, позичальнику надано грошові кошти, а останній зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті, який є невід`ємною частиною цього Договору. У п.1.2. Договору, сторонами узгоджено суму кредиту у сумі 82\~108,00 грн., строк на який надається кредит - 36 місяців. Відповідно до п.1.3. Договору позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених у Паспорті кредиту №5511954, який є невід`ємною частиною договору. Сторонами було узгоджено, що підписавши Договір, позичальник доручає кредитодавцю сплатити за рахунок отриманого кредиту суми грошових коштів за наступними реквізитами: - [PERSON] , ЄДРПОУ [NUMBER] (рахунок [NUMBER] у АТ «Таскомбанк») суму 50\~000,00 грн. переказ на поточний рахунок [PERSON] за рахунок кредиту зг. КД №4305511954 від 12/07/2021 без ПДВ; - ТОВ «майСайфеті» суму 500,00 грн. оплата за пакет послуг «Охоронець КредитМаркет 36» за рахунок кредиту КД №4305511954 від 12/07/2021, в т.ч. ПДВ 83,33; - ПАТ «Страхова компанія «ТАС» суму 27\~000,00 грн. оплата страхового платежу за договором страхування №4305511954-С від 12/07/2021; - ТОВ «ЦФР» суму 649,00 грн. оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA», «SU4305511954 від 12/07/2021; - ТОВ «ЦФР» суму 459,00 грн. оплата за електронний ключ доступу до додатку «RADAR.Screen» пакет ЕКОНОМ КД №4305511954 від 12/07/2021. Згідно з Паспортом кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №5511954, було узгоджено суму кредиту 82\~108,00 грн., строк на який надається кредит 36 місяців, узгоджено розмір відсотків, а саме: 0,01 % річних, 2,70% щомісячні від суми кредиту, мета отримання кредиту будь-які законні цілі, узгоджено графік платежів та їх щомісячний розмір, відповідальність сторін. На підтвердження факту передачі [PERSON] грошових коштів та користування ними, позивачем надано: Платіжну інструкцію №ТС-254172 від 10.07.2023, відповідно до якої 10.07.2021 ТОВ «ФК`ЦФР» на рахунок [PERSON] [NUMBER] , код отримувача [NUMBER] переказало за рахунок кредиту зг. КД КД №4305511954 від 12/07/2021 без ПДВ грошові кошти у сумі 50\~000,00 гривень та Виписку по особовому рахунку відповідача за період з 12.07.2021 по 08.08.2023. Виписка по рахунку та Платіжна інструкція, згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом щодо передачі відповідачеві грошових коштів та користування ними. 20.09.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ПАТ «Таскомбанк», було укладено Договір факторингу №200921, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає (відступає) АТ «Таскомбанк» новий кредитор набуває за плату належні йому права вимоги до позичальників, вказаними у реєстрі прав вимоги. Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги №200921 від 20.09.2021, АТ «Таскомбанк» набуло права грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №4305511954 від 12.07.2021. Відповідно до повідомлення-вимоги від 10.05.2023 № 11073/70.2.1 АТ «Таскомбанк» повідомило [PERSON] , що право вимоги за кредитним договором №4305511954 від 12.07.2021, який було укладено між ним та ТОВ «ФК «ЦФР» відступлено АТ «Таскомбанк» та що розмір заборгованості станом на 09.05.2023 склав 120\~483,88 гривні. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, якими він обґрунтовував свої вимоги встановлено, що станом на 08.08.2023 заборгованість відповідача становить 120\~483,88 гривні, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 79\~827,48 гривень; заборгованості по річним процентам (в т.ч. прострочена) 1,66 гривня; заборгованості по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 40\~654,74 гривні. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень»). За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах 1,3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між товариством та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Згідно вимог позовної заяви, позивач просить стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором №4305511954 від 12.07.2021 у сумі 120\~483,88 гривні, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 79\~827,48 гривень; заборгованості по річним процентам (в т.ч. прострочена) 1,66 гривня; заборгованості по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 40\~654,74 гривні. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами, неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У Кредитному договорі від 12.07.2021 процентна ставка не зазначена. Крім цього, у ньому відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді стягнення грошових коштів за порушення грошового зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Обґрунтовуючи право на стягнення грошових коштів за порушення грошового зобов`язання, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12.07.2021, посилався на те, що 12.07.2021 відповідач підписав кредитний договір про надання грошових коштів. У вказаному договорі зазначено, що він погодився з тим, що він разом із Паспортом кредиту та Умовами отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 16.06.2021, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua становить між ним та товариством єдиний Кредитний договір, а також, що він приєднується до цих умов, які були надані йому для ознайомлення. При цьому,\~Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 16.06.2021 не містять підпису відповідача. Кредитний договір, підписаний відповідачем, містить лише інформацію про суму кредиту та строк кредитування, проте не містить жодних даних про умови кредитування як то положення щодо можливості нарахування річних відсотків від суми боргу за договором та щомісячних відсотків від суми кредиту у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, ознайомлення з Паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в Паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такі висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладених в постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20. З огляду на викладене, наданий позивачем Паспорт кредиту не є договором споживчого кредиту, а лише передує укладенню самого договору, та містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовану загальну вартість кредиту та максимальний строк, на який надається кредит. За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту кредиту не може свідчити про погодження сторонами розміру відсотків, а також порядку їх нарахування. Таким чином, на переконання суду, позивачем не доведено, що сторонами погоджено умови кредитного договору, зокрема, в частині сплати річних та місячних відсотків, а тому позовні вимоги у вказаній частині не підлягають задоволенню. Разом з тим, з наданих позивачем доказів вбачається, що [PERSON] висловив однозначне бажання скористатися запропонованими позивачем банківськими послугами, що слідує з підписаного ним Кредитного договору від 12.07.2021. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, сума кредиту становить 82\~108,00 гривень. За змістом умов п. 1.4. Кредитного договору, підписавши цей договір, позичальник доручає кредитодавцю сплатити за рахунок отриманого кредиту: [PERSON] , ЄДРПОУ [NUMBER] (рахунок [NUMBER] у АТ «Таскомбанк») суму 50 000,00 грн. переказ на поточний рахунок [PERSON] за рахунок кредиту зг. КД №4305511954 від 12/07/2021 без ПДВ; ТОВ «майСайфеті» суму 500,00 грн. оплата за пакет послуг «Охоронець КредитМаркет 36» за рахунок кредиту КД №4305511954 від 12/07/2021, в т.ч. ПДВ 83,33; ПАТ «Страхова компанія «ТАС`суму 27 000,00 грн. оплата страхового платежу за договором страхування №4305511954-С від 12/07/2021; ТОВ «ЦФР» суму 649,00 грн. оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA», «SU4305511954 від 12/07/2021; ТОВ «ЦФР» суму 459,00 грн. оплата за електронний ключ доступу до додатку «RADAR.Screen» пакет ЕКОНОМ КД №4305511954 від 12/07/2021. Як доказ перерахування вказаних грошових коштів, до позову було долучено Платіжну інструкцію №ТС-254172 від 10.07.2021 про перерахування на рахунок [PERSON] грошових коштів у сумі 50\~000,00 гривень, витяг з реєстру оплачених страховок ТОВ «САППОРТ.УА» на суму 649,00 грн., витяг з реєстру оплачених страховок ТОВ «Майсейфеті» на суму 500,00 грн., витяг з реєстру оплачених страховок ЗАТ «СК «ТАС» на суму 27\~000,00 грн., витяг з реєстру оплачених страховок ТОВ «РАДАРМІ» на суму 459,00 грн. Проте, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про укладення 12.07.2021 між [PERSON] та ПАТ «СК «ТАС» відповідного договору страхування та як наслідок, відповідач доручив ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» перевести вказані кошти у загальному розмірі 27\~000,00 грн. на користь страхової компанії. Також відсутні докази того, що між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] було укладено договори купівлі електронних ключів доступу «SUPPORT.UA» «SU4305511954 на суму 649,00 грн. та «RADAR.Screen» пакет ЕКОНОМ на суму 459,00 грн. Також відсутні докази того, що між [PERSON] та ТОВ «майСайфеті» було укладено договір про оплату за пакет послуг «Охоронець КредитМаркет 36» на суму 500,00 грн. Таким чином, доводи позивача про отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 28\~608,00 грн. (загальний розмір коштів, які відповідно до п. 1.4 кредитного договору № 4305511954 від 12.07.2021 [PERSON] доручив списати з його кредитних коштів на користь вищевказаних установ) не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Схожі за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 552/1471/19 (провадження № 61-22760 св 19). Разом з тим, згідно вищевказаної Платіжної інструкції №ТС-254172 від 10.07.2023, [PERSON] на поточний рахунок [NUMBER] , відкритий в АТ «Таскомбанк» було перераховано грошові кошти у сумі 50 000,00 грн. за рахунок кредиту зг. КД №4305511954 від 12.07.2021 без ПДВ. Доказів спростування того, що відповідний поточний рахунок було відкрито в АТ «Таскомбанк» на ім`я [PERSON] та на нього були перераховані відповідні грошові кошти, ані відповідачем, ані його представником адвокатом Остапенком В.С. надано не було. Перевіривши розрахунок заборгованості, суд встановив, що [PERSON] користувався кредитними коштами та сплачував (хоча і не в повній мірі) заборгованість по кредитному договору. З урахуванням викладеного в сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 50\~000,00 гривень, що і буде складати суму коштів, отриманих [PERSON] від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та які було перераховано первісним кредитором ТОВ «ФК «ЦФР» з рахунка ТОВ «ФК «ЦФР [NUMBER] (код платника 35725063) на рахунок [PERSON] за рахунок кредиту зг. КД №4305511954 від 12.07.2021. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1\~113,86 гривень (2684*(50\~000,00*100%/120 483,88)).

Outcome: partial