Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги обгрунтавала тим, що вона, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, є співвласником квартири разом з чоловіком - [PERSON] та сином - [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником квартири, що знаходиться адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування №80, 14.01.2008, засвідченим приватним нотаріусом Харківського го нотаріального округу Харченко I.A. 19 червня 2018 р. відбулося затоплення квартири позивача, про що було складено акт обстеження санітарно-технічного стану квартири від 20.06.2018 р. Комунального підприємства «Жилкомсервіс». Згідно якого, у результаті обстеження квартири: знайдено вологі сліди залиття стелі у ванній, площею 5,1 кв.м; у квартирі, кімнатах, кухні, коридорі, ванній та туалеті відсутнє електропостачання. За результатами обстеження, комісія зробила висновок, що залиття квартири позивача [ADDRESS] відбулося із квартири [ADDRESS] через необережне користування сантехнікою. 21.06.2018 року суб?єктом оціночної діяльності [PERSON] було проведено оцінку, та 11.12.2018р. складено звіт про визначення вартості матеріального збитку при затопленні вказаної квартири, яким встановлено, що ринкова вартість матеріального збитку від залиття квартири станом на дату оцінки складає 72 797,00 грн. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювана шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Крім того, неправомірними діями відповідача було завдано суттєвої моральної шкоди, що виявилася у сильних душевних стражданнях позивача та її родини. У 2017 році позивач здійснила ремонт квартири про який її сім`я мріяла та збирала кошти тяжкою працею багато років. При здійсненні ремонту було витрачено безліч часу позивача та її родини, але відповідач, своїми неправомірними діями, позбавив родину можливості насолоджуватися результатами їх праці, звівши нанівець усі їх зусилля. Розуміння, що всі зусилля, що вони доклали були марними призвело до погіршення душевного стану усієї родини та депресивного стану. У результаті затоплення електропроводка в усій квартирі була виведена з ладу, для її відновлення знадобилося близько місяця і увесь цей час родина позивача змушена була пристосовуватися до нових умов життя, у повній темряві, без можливості вести нормальне, сучасне життя, використовувати електроприлади. Продукти харчування, що знаходились в холодильнику зіпсувались, в зв`язку з чим холодильник не підлягає подальшій експлуатації. Також значно погіршилися відносини позивача з колегами та керівництвом на роботі, більшу частину дня її телефон був розряджений і колеги не могли їй подзвонити щодо робочих питань, вона втратила довіру та репутацію на робочому місці, які здобувалися багато років. Просила, у рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути із відповідача 72 797,00 гривень, тобто в тому ж розмірі, що і встановлена матеріальна шкода. А також стягнути судові витрати. Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова від 30.01.2019 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 07.11.2019 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 72797 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 777,97 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 22.12.2021 року до Московського районного суду м.Харкова надійшла заява представника відповідача [PERSON] адвоката Шох К.А. про перегляд заочного рішення суду. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 07.04.2023 року цивільну справу за заявою представника відповідача [PERSON] адвоката Шох К.А. про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 07.11.2019 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди прийнято до провадження. Ухвалою суду від 16.05.2023 року поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Московського районного суду м.Харкова від 07.11.2019 року. Заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Шох К.А. про перегляд заочного рішення Московського районного суду м.Харкова від 07.11.2019 року задоволено. Скасовано заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 07.11.2019 року справі №643/1176/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. 07.06.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Шох К.А., згідно якого позовні вимоги не визнали з наступних підстав. На час звернення до суду із позовом, квартира [ADDRESS] , не належить відповідачу, вона відчужена ним за договором купівлі-продажу №3617 від 27.12.2018 року. Представник відповідача не визнає факту подій щодо залиття квартири [ADDRESS] зі сторони відповідача у зазначений період. Зазначає про невідповідність у акті, оскільки, на її думку, взаємовиключними є обставини несправне сантехобладнання (теча сифона під умивальником) та залиття виникло через необережне користування сантехприладами. Акт про залиття складених не за формою, визначеною додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, без присутності зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін, акт не підписаний власниками квартир. Отже, вважає, що акт містить грубі порушення щодо форми та не може бути використаний у суді як доказ. Відсутня фото- чи відеофіксація факту залиття. Обстеження у квартирі [ADDRESS] , не проводилося, тому не можливо встановити яким чином було встановлено несправність. Згідно відповіді КП Жилкомсервіс на адвокатський запит, примірник вказаного акту у них не зберігся, тому виникають обгрунтовані сумніви щодо його складання взагалі. Щодо звіту про визначення вартості ремонтно-будівельних робіт по відновленню устаткування квартири, який був виготовлений ФОП [PERSON] 11.12.2018 року, то представником відповідача замовлено рецензування вказаного звіту, за висновками якого встановлено, що звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неявкісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний (оцінювач не мас спеціалізації 1.7., тому не мав права проводити оцінку розміру збитків; відсутнє обгрунтування виду вартості; вказане залиття стелі ванної кімнати площею 5.1 кв.м. та відсутність електроосвітлення у квартирі, але оцінювач провів розрахунок вартості ремонту усієї квартири. Відсутня фотофіксація як пошкоджень внаслідок залиття, так і капітальною ремонту, виконаного до того. Немає ніякого документального підтвердження пошкодження побутової техніки, однак оцінювач приймає ці дані до розрахунків). Комісією не було встановлено відсутність електропостачання, а зафіксовано відсутність електроосвітлення. У звіті визначено ряд будівельних матеріалів, які не відносяться до ванної кімнати, де було зафіксовано мокрі сліди на стелі. Площа квартири становить 51 кв.м, а відновлювальний ремонт експертом розраховано на площу 160 кв.м. Факт відсутності електропостачання більше нічим не підтверджено. На адвокатські запити представника відповідача АТ Харківобленерго надано відповіді про відсутність перебоїв у постачанні електроенергії. Вважає неспроможними докази про вихід із ладу холодильника та псування у ньому продуктів. Не надано доказів, що холодильник належав позивачу. Також позивачем належним чином не обгрунтовано спричинення та розмір моральної шкоди. Не надано підтвердження наявності ремонту у квартирі до залиття. Свідком у справі, який на той час проживав у квартирі, належній відповідачу, здійснено відеозапис, який було відправлено відповідачу у день події, на якому не зафіксовано жодних слідів, які б свідчили про залиття квартири, яка знаходиться поверхом нижче. Просила відмовити у задоволенні позову та стягнути із позивача понесені витрати, пов?язані з розглядом справи, в сумі 46954 грн. Ухвалою суду від 11.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивачка та відповідач не з?явилися, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час судового розгляду. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Додатково пояснила, що вважає, що стороною позивача повністю доведено факт заподіяння майнової шкоди та її розмір, а також доведено, що шкода завдана через неналежне утримання свого майна відповідачем. Аргументи сторони відповідача, що Акт обстеження санітарно-технічного стану Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 20.06.2018 року не є допустимим та достатнім доказом є безпідставними. Як вбачається з Акту обстеження санітарно- технічного стану від 20.06.2018 року він відповідає вимогам, викладених в Правилах, в ньому зазначено звідки відбулося залиття квартири, а саме з квартири, що розташована вище, відтак поза розумним сумнівом вода потрапила на стелю з квартири, що знаходилась вище, також в акті зазначені всі інші необхідні для такого документу реквізити, дата та місце складання; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття, а тому цей акт може бути належним і допустимим доказом заподіяння Відповідачем майнової шкоди. Посилання на відсутність в акті прізвища ім`я по батькові власників квартири що зазнала шкоди та заподіювача шкоди, не спростовує факт залиття квартири, не свідчить про неправомірність акту та не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Щодо фактичної відсутності представників від винної сторони та її підпису звернула увагу суду на те, що в Акті від 20.06.2023 року містяться стосовно цього пояснення, згідно яких: « зі слів мешканців в кв. [ADDRESS] постійно проживають квартиранти». Тобто з цього явно вбачається, що Комісією вчиняли дії, щодо залучення представника винної сторони, проте не представилось можливим це зробити. Крім того дійсно згідно Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій" у випадку відмови винної сторони від підписання Акту повинна ставитись відмітка про відмову від підписання та ознайомлення, про те Правила не містять чіткого алгоритму дій при фактичній відсутності представника винної особи за місце проживання під час складання Акту. Доводи про те, що відповідач не був присутній та не підписував акт не впливає на його правильність, оскільки зворотного відповідач не довів. Разом з тим, сам по собі акт є лише одним із доказів, що підтверджує факт заподіяння шкоди і зазначені в ньому обставини відповідачем не спростовані. Посилання сторони відповідача на пояснення свідка та відеозапис, вважаємо таким, що не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки вказаний відеозапис не дозволяє достеменно встановити, де коли, ким та за яких умов він був зроблений. Надаючи оцінку аргументам відповідача стосовно необґрунтованості звіту про оцінку, у співставленні з наданою рецензією, зазначила наступне. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», рецензування звіту не полягає у визначенні іншої оцінки, а є лише критичним поглядом на наданий звіт з точки зору дотримання встановлених нормативно-правових вимог. Отже, рецензія є суб`єктивною думкою, міркуваннями рецензента, що базуються на певних об`єктивних даних, викладених у висновку; рецензування - дія не процесуальна і не врегульована нормами ЦПК України. За складену рецензію рецензент не несе відповідальності, оскільки рецензія, по своїй суті, не є процесуальним документом, не містить жодного імперативу. Рецензент, не є учасником процесу, а також в силу вимог ст. 74 ЦПК України не може бути залучений як спеціаліст, отже, не може надавати суду допомогу в оцінюванні доказів у справі. Вважає, що позивачем доведено та підтверджено в повному обсязі, що залиття квартири [ADDRESS] відбулось з вище розташованої квартири [ADDRESS] , що підтверджено актом обстеження, який не скасований, ніким не оспорений та є дійсним. Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз не заявляв та не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у середині червня 2019 року він проживав разом із своєю дівчиною проживав у квартирі [ADDRESS] , у її родича. 19.06.2019 року він знаходився вдома приблизно після 19 год. вечора у квартиру постукали чоловік та жінка, які представилися сусідами знизу та повідомили про затоплення. Запропонували піднятися до їхньої квартири. Поломок якихось у їх квартирі він не помітив. До нього грубо висували звинувачення про залиття. Піднявшись у своє помешкання він здійснив відеофіксацію обстановки у ванній кімнаті, де було видно павутину, пилюку, що свідчило про те, що там ніхто нічого не витирав. Відео відправив [PERSON] і повідомив про обставини. Сусіди просили повідомити власника квартири. У квартирі давно не проживає. Свій номер телефону свідок вказав: [NUMBER] . Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши відеозапис та письмові докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Частиною 2 статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За ч.2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом №35735096 про державну реєстрацію прав. Відповідно до Акту обстеження від 20.06.2018 року, складеного комісією у складі: начальника дільниці № 36 КП «Жилкомсервіс» Лазько Г.А., інженера дільниці №36 [PERSON] , майстра дільниці №36 [PERSON] , комісія провела обстеження квартири [ADDRESS] та встановила наступне: житловий будинок [ADDRESS] під?їзний, 1998 року побудови. Квартира [ADDRESS] , розташована на 5-му поверсі під?їзду №6. На момент обстеження квартири [ADDRESS] , у кімнатах, кухні, коридорі, ванній та туалеті відсутнє електроосвітлення, мають місце мокрі стелі у ванній загальною площею 5,1 кв.м. Залиття квартири [ADDRESS] відбулось в результаті необережного користування сантехприладами у вищерозташованій квартирі [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 N 76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком4 до Правил встановлено форму згаданого акта. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: - дата складання акта (число, місяць, рік); - прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; - прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; - прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; - характер залиття та його причини; - завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); - висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). Якщо власник житла, який спричинив залиття, відмовляється від підписання акту, це не може вплинути на його правильність та юридичну значимість (постанова КЦС ВС по справі №753/20314/15-ц від 12.11.2018 року. Судом встановлено, що Акт обстеження від 20.06.2018 року містить дату складання, прізвища, ініціали та займані посади членів комісії, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода, висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Відсутність власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття у акті пояснено тим, що зі слів мешканців, у кв. [ADDRESS] постійно проживають квартиранти. Таким чином, акт містить деякі невідповідності вимогам щодо його складення, проте він містить всю необхідну інформацію для встановлення факту залиття та спричинення шкоди, тому допущення незначних порушень при його складанні працівниками КП Жилкомсервіс, а також порушення правил зберігання другого примірника акту, не може впливати на визнання всього акту неналежним доказом, оскільки вказане значною мірою вплине на права потерпілої сторони. Відповідальність за правильність складання актів та достовірність встановлених і зафіксованих цими актами обставин покладається на КП Жилкомсервіс. Доводи про те, що відповідач не був присутній та не підписував акт не впливає на його правильність, оскільки зворотного відповідач не довів. Про те, що [PERSON] було повідомлено про факт затоплення також підтверджено і поясненнями свідка [PERSON] у судовому засіданні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2018 у справі №753/20314/15, у якій зазначено, що не підписання акта відповідачем не впливає на його правильність, оскільки зворотнього останній не довів. Відтак, якщо власник квартири, у якій сталася аварійна ситуація, що спричинила залиття, не підписав письмовий акт обстеження, це не призведе до втрати таким документом юридичної сили, а отже й доказового значення для справи. Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності - [PERSON] (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 280/16 від 11.04.2016 р. виданий Фондом державного майна України) визначено вартість матеріального збитку при затопленні вказаної квартири, яким встановлено, що ринкова вартість матеріального збитку від залиття квартири станом на дату оцінки складає 72 797,00 грн. Надаючи оцінку аргументам відповідача стосовно необґрунтованості звіту про оцінку, у співставленні з наданою рецензією, слід зазначає таке. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», рецензування звіту не полягає у визначенні іншої оцінки, а є лише критичним поглядом на наданий звіт з точки зору дотримання встановлених нормативно-правових вимог. Отже рецензія є суб`єктивною думкою, міркуваннями рецензента, що базуються на певних об`єктивних даних, викладених у висновку; рецензування - дія не процесуальна і не врегульована нормами ЦПК України. За складену рецензію рецензент не несе відповідальності, оскільки рецензія, по своїй суті, не є процесуальним документом, не містить жодного імперативу. Рецензент, не є учасником процесу, а також в силу вимог ст. 74 ЦПК України не може бути залучений як спеціаліст, отже, не може надавати суду допомогу в оцінюванні доказів у справі. Рецензія не може бути віднесена до письмових доказів, висновків спеціалістів тощо, оскільки: не містить даних про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, а містить суб`єктивну думку особи щодо оцінки доказу; рецензент не має у своєму розпорядженні матеріали справи, не досліджує їх, не попереджається судом про будь-яку відповідальність за надання неправдивих рецензій; відсутні гарантії незалежності рецензента, його незаінтересованості та неупередженості, оскільки рецензії надаються на замовлення сторони; відсутні гарантії надання об`єктивної оцінки висновку сторонньою особою, яка не несе будь-якої відповідальності за свою рецензію; рецензія не належить до процесуальних документів, передбачених законом; рецензент не є процесуальною особою, що може впливати на формування доказової бази; рецензія, що надається стороною до суду, має замовний характер, тобто, виникає в результаті домовленості представників сторони та рецензента про забезпечення певного результату дослідження. За своєю правовою природою складена рецензія не є письмовим доказом, а ч.2 ст.76 ЦПК України не передбачає такого джерела доказування, як рецензія. Ці обставини свідчать про те, що рецензія не є допустимим доказом в розумінні ст.78 ЦПК України. Судом встановлено, що на час виконання Звіту про визначення вартості ремонтно-будівельних робіт по відновленню оздоблення житлової квартири [ADDRESS] , ФОП [PERSON] надано як додаток до звіту Сертифікат Фонду Державного Майна України №280/16 від 11.04.2016 року суб?єкта оціночної діяльності [PERSON] , напрями оцінки майна, щодо якого дозволена практична оціночна діяльність: 1.Оцінка об?єктів у матеріальній формі; спеціалізація в межах: 1.1.Оцінка нерухомих речей. Представник відповідача, заперечуючи проти визнання даного доказу належним, в свою чергу не надала суду інший звіт суб`єкта оціночної діяльності чи висновок експерта, який спростував би дані, викладені у звіті, наданому позивачем. Суд же позбавлений можливості самостійно збирати докази як на підтвердження позиції сторін, так і на її спростування. Рецензію на звіт про оцінку про визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт із відновлення оздоблення житлової квартири [ADDRESS] , судом не може бути взято до уваги як доказ, з підстав наведених вище. Судом було оглянуто наданий відповідачем в якості доказу відеозапис на якому зафіксовано стан ванної кімнати квартири відповідача. На ньому явних ознак, які б свідчили про залиття квартири поверхом нижче не зафіксовано. Проте, із вказаного відеозапису не можливо встановити ким, коли та приміщенні якої квартири було здійснено відеофіксацію. Тому вказаний відеозапис не може бути прийнято судом як належний та допустимий доказ. Вказане не змінює і наявність скриншота про направлення відеозапису власнику квартири, оскільки з нього не можливо ідентифікувати належність номерів телефонів конкретним особам та неможливо встановити зміст направленого відеофайлу. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №128208054 від 19.06.2018р. власником квартири [ADDRESS] є відповідач по справі [PERSON] . Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №290234848 від 14.12.2021 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Факт вибуття квартири із власності відповідача не є підставою для звільнення його від відповідальності за деліктним зобов?язанням, у відповідності до ст.1166 ЦК України. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частинами 1-3 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), в яких зазначається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви. При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Таким чином, суд вважає, що діями відповідачів була заподіяна позивачу моральна шкода, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна, що порушило звичний спосіб життя позивача та членів його родини. Разом з тим, враховуючи встановлені судом обставини в справі, суд знаходить суму стягнення моральної шкоди з відповідачів в розмірі 72797,00 грн., занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 777,97 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial