Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

04 вересня 2023 року [PERSON] звернулась до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницького району Хмельницької області, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилалась на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , який на день смерті проживав за адресою [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина, в склад якої входить частка житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, розташованого за адресою [ADDRESS] . Позивач вказує, що має право на спадщину, як донька спадкоємця, крім того при житті на її користь спадкоємець склав заповіт і вона прийняла спадщину, у встановленому законом порядку та інших спадкоємців крім неї немає. Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок, так як не зареєстровано право власності на даний будинок і відсутній правовстановлюючий документ. Вищезазначений житловий будинок був побудований її батьком у 1965 році і домоволодіння відносилось до суспільної групи "колгоспний двір" та станом на 15.04.1991 року головою двору був [PERSON] , членом двору була [PERSON] , тобто позивач та таким чином частка кожного складала будинковолодіння і [PERSON] не отримував правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок та у встановленому законом порядку не проводив його державну реєстрацію. Також, позивач вказує, що вона має право на 1/2 частку вказаного житлового будинку як член колгоспного двору, а тому просить визнати за нею право власності на спірне будинковолодіння (1/2 +1/2). Представник позивача - адвокат Віхерко Н.О. звернулась до суду заявою про розгляд справи у її та позивача відсутності, просила позов задовольнити, з вищенаведених підстав. Представник відповідача звернувсь до суду заявою про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти задоволення позову. Суд, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами статті 1218 цього ж Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , який на день смерті проживав за адресою [ADDRESS] , що підтверджується даними свідоцтва про його смерть Серія [NUMBER] від 11.06.2018р. (а.с.7); даними свідоцтва про народження позивача Серія [NUMBER] від 28.04.1981 р. (а.с.11), даними довідки відділу з питань реєстрації місця проживання виконкому Старокостянтинівської міської ради про місце реєстрації спадкодавця №1585/03-28/2023 від 03.07.2023р. (а.с.34). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку будинковолодіння по [ADDRESS] , що належала йому як голові «колгоспного двору» та право власності на дане будинковолодіння не зареєтроване, що підтверджується даними довідки Великочернятинського старостинського округу Старокостянтинівської ОМТГ Хмельницького району Хмельницької області №166/16-10 від 17.08.2023р. (а.с.8) та даними довідки КП «Старокостянтинівське МБТІ» №407 від 15.05.2023р. (а.с.9). Встановлено, що спадкоємцем за законом та за заповітом (р.№51 від 22.05.2017р., посвідчений секретарем Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району (а.с.24) до майна [PERSON] є його донька - позивач [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті батька, звернувшись з відповідною заявою до Старокостянтинівської держнотконтори 19.10.2018р. (а.с.22), а син спадкодавця [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , звернувшись з відповідною заявою до Старокостянтинівської держнотконтори 19.10.2018р. (а.с.23). Разом з тим, як вбачається з відповіді на звернення завідувача Старокостянтинівської держнотконтори Заворотної Т.В. №1387/02-14 від 16.08.2023р. позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований за адресою [ADDRESS] , так як не було надано правовстановлюючого документа на будинководіння та право власності на вказане будинковолодіння не зареєстровано (а.с.5). Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що будинковлодіння, розташоване за адресою [ADDRESS] , відносилось суспільної групи «колгоспний двір» і головою «колгоспного двору» був [PERSON] , а членом «колгоспного двору» - його донька - позивач [PERSON] , що підтверджується даними довідки Великочернятинського старостинського округу Старокостянтинівської ОМТГ Хмельницького району Хмельницької області №166/16-10 від 17.08.2023р. (а.с.8), отже вказаний будинок є їх спільною власністю, кожен з яких мав рівну частку у цьому будинку - по 1/2 частці. Згідно ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української PCP № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність». Відповідно до роз`яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності ЗУ «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори: щодо майна, колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні;розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню та слід визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований за адресою [ADDRESS] (1/2 частка в порядку спадкування + 1/2 частка як члена «колгоспного двору»). На підставі викладеного,

Outcome: approved