Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , згідно з яким просило стягнути з останньої заборгованість за Кредитним договором № 367554196 від 13.10.2020 року у розмірі 20272 грн. 91 коп., судовий збір у розмірі 2 684 грн. 00 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 13.10.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 367554196, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2700 грн. 00 коп. строком на 16 днів зі сплатою 0,61 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Кредитний договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет www.moneyveo.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, одноразовий персональний ідентифікатор № MNV97RP2 було направлено позичальнику 13.10.2020 року на номер мобільного телефону, вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів - [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор №MNV97RP2 було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 13.10.2020 року о 22:45:47 год., після чого відповідач натиснув кнопку «Відправити/Підписати», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 13.10.2020 року товариством було перераховано грошові кошти в сумі 2700грн. на банківську карту № [NUMBER] , що належить відповідачу. Разом з тим, 28.11.2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3192420609 від 13.10.2020 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 119 від 02.02.2021 року. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3192420609 від 13.10.2020 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року. У подальшому, 04.08.2023 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено Договір факторингу № 04/08/23-01. При цьому, відповідно до Реєстру боржників від 04.08.2023 року до Договору факторингу № 04/08/23-01 від 04.08.2023 року до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача у розмірі 20272 грн. 91 коп., з яких: 6989 грн. 60 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту), 13374 грн. 31 коп. - сума заборгованості по відсотках. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. Згідно з ухвалою судді від 18.10.2023 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. \~ \~ \~ \~08.11.2023 року від відповідача надійшов відзив на позов згідно якого остання вказувала на необґрунтованість позовних вимог. Вказує, що позивач не довів переходу права вимоги за кредитним договором №367554196 від 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТаліонПюс». 3 аналізу договорів факторингу вбачається, що право вимоги від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до нових кредиторів починаючи ще 28.11.2018 року, а сам кредитний договір № 367554196 був укладений 13.10.2020 року, тобто після укладення договору факторингу, що взаємовиключає одне одного. З цього приводу вказує, що було здійснено передачу невизначених вимог. Також вказує, що позивачем всупереч закону здійснено нарахування відсотків за користування кредитом поза межами строку кредитування. \~ \~ \~ \~16.11.2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач зазначає про доведеність позовних вимог та просить суд їх задовільнити. \~ \~ \~ \~В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позовні вимоги та не заперечуючи щодо ухвалення заочного рішення. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. За вказаних обставин, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін та їх представників. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позову з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч.1,2\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі\~ст. 1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Судом встановлено, що 13.10.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 367554196, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2700 грн. 00 коп. строком на 16 днів зі сплатою 0,61 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Кредитний договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет www.moneyveo.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, одноразовий персональний ідентифікатор № MNV97RP2 було направлено позичальнику 13.10.2020 року на номер мобільного телефону, вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів - [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор № MNV97RP2 було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 13.10.2020 року о 22:45:47 год., після чого відповідач натиснув кнопку «Відправити/Підписати», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 13.10.2020 року товариством було перераховано грошові кошти в сумі 2700грн. на банківську карту № [NUMBER] , що належить відповідачу. Згідно додаткової угоди від 24.10.2020 року до Договору №367554196 від 13.10.2020 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] погодили збільшити суму кредиту на суму 2300грн з 24.10.2020 року на строк дії вказаного Договору на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування ним на умовах Договору. При цьому сторони погодили графік розрахунків у новій редакції та відобразили єдиний порядок сплати непогашеної суми кредиту, збільшеної на суму, визначену у Додатковій угоді. Всі інші умови договору не змінені і залишаються чинними. З цього часу загальна сума кредиту становить 5000грн., нараховані проценти 333,67грн із терміном платежу 29.10.2020року. Згідно платіжного доручення від 24.10.2020 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало для [PERSON] кошти в розмірі 2300грн. Додатковою угодою від 29.10.2020 року до Договору №367554196 від 13.10.2020 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] погодили збільшити суму кредиту на суму 1950грн з 29.10.2020 року на строк дії вказаного Договору на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування ним на умовах Договору. При цьому сторони погодили графік розрахунків у новій редакції та відобразили єдиний порядок сплати непогашеної суми кредиту, збільшеної на суму, визначену у Додатковій угоді. Всі інші умови договору не змінені і залишаються чинними. З цього часу загальна сума кредиту становить 6950грн., нараховані проценти 449,04грн із терміном платежу 29.10.2020року. Згідно платіжного доручення від 29.10.2020 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало для [PERSON] кошти в розмірі 1950грн. Додатковою угодою від 29.10.2020 року до Договору №367554196 від 13.10.2020 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] погодили продовжити строк на який був наданий кредит за вказаним Договором на 30 днів. На 29.10.2020 року позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 29.10.2020 року позичальник сплачує за користування кредитом 1,66 відсотків в день від суми кредиту за Дисконтною процентною ставкою згідно цієї додаткової угоди. Додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 29.10.2020 року. Всі інші умови договору не змінені і залишаються чинними. Додатковою угодою від 27.11.2020 року до Договору №367554196 від 13.10.2020 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] погодили продовжити строк, на який був наданий кредит за Договором на 29 днів. На 27.11.2020 року позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 28.11.2020 року позичальник сплачує за користування кредитом 1,33 відсотків в день від суми кредиту за Дисконтною процентною ставкою згідно цієї додаткової угоди. Додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 28.11.2020 року. Всі інші умови договору не змінені і залишаються чинними. Разом з тим, 28.11.2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3192420609 від 13.10.2020 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 119 від 02.02.2021 року. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3192420609 від 13.10.2020 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року. У подальшому, 04.08.2023 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено Договір факторингу № 04/08/23-01. При цьому, відповідно до Реєстру боржників від 04.08.2023 року до Договору факторингу № 04/08/23-01 від 04.08.2023 року до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача у розмірі 20272 грн. 91 коп., з яких: 6989 грн. 60 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту), 13374 грн. 31 коп. - сума заборгованості по відсотках. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 6 ЦК України\~та ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Абзац 2 ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі\~ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно з ч.6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За змістом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З цього вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При зверненні до суду позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію кредитного договору № 367554196 від 13 жовтня 2020 року, розрахунок заборгованості за вказаним договором,\~\~а також Алгоритм дій ТОВ» Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладення кредитних договорів. У Довідці щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі зазначено, що відповідач направив запит (заяву) первісному кредитору щодо можливості отримання кредиту з інформацією про бажані параметри кредиту; позичальник заповнив реєстраційну форму, де вказав номер телефону; заповнив в ІТС анкету для оформлення кредиту, в якій, зокрема, зазначив дані платіжної карти; позичальником акцептовано пропозицію укласти кредитний договір та надіслано на фінансовий номер телефону відповідача повідомлення про підписання кредитного договору. В свою чергу відповідачу в особистому кабінеті на його фінансовий номер був надісланий одноразовий ідентифікатор для підтвердження згоди з умовами договору та його введення, а також ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у позику. Дану умову відповідач виконав, в ІТС ввів надісланий йому одноразовий ідентифікатор та акцептувала пропозицію укласти кредитний договір, про що йому було направлено повідомлення про підписання кредитного договору та перерахування грошових коштів 13 жовтня 2020 року. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перебувають в загальному доступі, опубліковані на сайті товариства. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст.\~641,\~644 ЦК України\~на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася з ними. За таких обставин суд вважає, що договір позики був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст.\~\~6\~,\~627 ЦК України\~та ст.\~11,\~\~12 Закону України «Про електронну комерцію». Про відповідність електронного правочину, підписаного за допомогою одноразового ідентифікатора за домовленість сторін, вимогам закону, висловив свою позицію і Верховний суд у постанові від 16 грудня 2020 року в справі № 561/77/19 / провадження № 61-20799 св 19/. За таких обставин суд вважає, що договір кредитування був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст.\~\~6\~,\~627 ЦК України\~та ст.\~11,\~\~12 Закону України «Про електронну комерцію». З урахуванням цього суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту. Що стосується процентів, суд виходить з наступного. Пунктом 1.2 договору сторони узгодили строк дії кредитного договору 16 днів. В межах цього строку сторони узгодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі 0, 61% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п.1.2 договору. Згідно п.1.4. договору у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п.1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за Дисконтною та нарахованою Базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення). В подальшому Додатковою угодою від 29.10.2020 року розмір процентів був збільшений до 1,66% в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою, а з 28.11.2020 року до 1,33% в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою. Відповідно до ч.1\~ст.1048 ЦК\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 06 лютого 2019 року в справі №175/4753/15, припис абз. 2 ч. 1\~ст.1048 ЦК\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2\~ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2\~ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Визначаючи розмір відсотків, які підлягають стягненню з відповідача за період з 13.10.2020 року по 25.12.2020 року, суд враховує вказані вище умови Договору та Додаткових угод до нього та приходить до висновку, що з 13.10.2020 року по 23.10.2020 року розмір відсотків, які підлягають сплаті становить 164,70 грн (2700грн (тіло кредиту станом на 13.10.2020 року) х 0,61% (згідно п.1.3. Договору) х 10 (днів)/100); з 24.10.2020 року по 28.10.2020 року- 183грн ( 5000грн (тіло кредиту станом на 24.10.2020 року )х 0,61% (згідно п.1.3. Договору)х 6 (днів)/100); з 29.10.2020 року по 26.11.2020 року -3461,10грн (6950грн (тіло кредиту станом на 29.10.2020 р.) х 1,66% (згідно п.3 Додаткової угоди від 29.10.2020р.) х 30 (днів) /100; з 27.11.2020 року по 25.12.2020 року -2680,61грн( 6950(тіло кредиту станом на 27.11.2020р.)х 1,33% (згідно п.3 Додаткової угоди від 27.11.2020р.) х 29/100, що в загальному за вказаний період дії Договору становить 6489,41грн. З урахуванням цього, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача процентів після закінчення строку дії договору, тобто з 25.12.2020 року. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, зокрема те, що відповідачем не доведено факту належного виконання ним умов кредитного договору, суд знаходить підставними вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилання сторони відповідача про недоведеність факту відступлення права вимоги від одного товариства до іншого, суд відхиляє, оскільки\~наявність у позивача документів кредитної справи відповідача, копії яких додані ним до позовної заяви, свідчить про фактичне переуступлення права вимоги до позивача. Крім того, як вбачається, на підтвердження набуття в нього права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором позивачем було надано до суду належні, достатні та допустимі докази, а саме: копії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, додаткової угоди № 19 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, витягу з реєстру прав вимоги № 119 від 02.02.2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, додаткових угод №1 - №3 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, додаткової угоди №25 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, договору факторингу № 04/08/23-01 від 04.08.2023 року, витягу з реєстру боржників від 04.08.2023 року до Договору факторингу № 04/08/23-01 від 04.08.2023 року. При цьому, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, а договори факторингу відповідачем не оспорювалися, в даному випадку суд виходить з презумпції правомірності правочину вищезазначених договорів у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України). Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. При цьому, ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~конкретизовано визначений статтями\~536\~та\~693\~цього\~Кодексу\~обов`язок покупця сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами з визначенням додаткового зобов`язання боржника на вимогу кредитора сплатити\~суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, з огляду на таке обмеження законодавця щодо розміру трьох процентів річних, можна дійти висновку, що ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~передбачено можливість визначення розміру процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, та обмеження свободи сторін в укладенні договору на предмет визначення іншої методики нарахування процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами згідно із статтями\~536,\~625,\~693 ЦК України. У свою чергу, згідно з визначенням поняття неустойки, яке передбачено\~ст. 549 ЦК України, грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, є пеня. Таким чином, оскільки проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами п. 1.3 кредитного договору, а також додаткових угод, якими передбачено зміну розміру відсоткової ставки, нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою, ураховуючи спосіб обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих останнім відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитними коштами. За вказаних обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кредитні кошти в загальному розмірі 13388грн.01коп. (6898грн.60коп. (заборгованість за кредитом) + 6489 грн. 41 коп. (заборгованість за нарахованими процентами в межах строку дії договору). Статтею 59 Конституції\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. В ч. 3\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~зазначено, що при встановленні розміру гонорару адвоката враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3\~ст.141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З точки зору ч.8\~ст.141 ЦПК України\~\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Звертаючись до суду, представник позивача зазначає суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 грн. Відповідно до ч.ч. 5, 6\~ст. 137 ЦПК України\~за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін. характер та обсяг виконаної роботи адвокатом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд вважає понесені позивачем витрати на правову допомогу співмірними наданим послугам. Відповідно до ч. ч.1, 2\~ст.141 ЦПК України, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог на 66,03%, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 4719,30грн, з яких витрати по сплаті судового збору становлять 1417,8грн та витрати на правничу допомогу -3301,50грн.

Outcome: approved