Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому просять стягнути у якості відшкодування моральної шкоди завданої смертю дружини та матері [PERSON] у розмірі 200 000 грн. кожному, та 41 270 грн витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника загиблій. Свої вимоги мотивували тим, що поїзд № 748 сполученням «Кам`янець-Подільський-Київ» рухаючись перегоном «Козятин-Кордишівка» 5 пікет 1018 км., скоїв наїзд на [PERSON] , [INFO] , яка від отриманих травм померла. 27.02.2019 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019020000000108 та розпочато досудове розслідування. Після втрати дружини [PERSON] зазнав моральних страждань, позбавлений можливості розраховувати на підтримку дружини і допомогу у майбутньому, оскільки в похилому віці, коли син створить свою родину, він залишиться жити сам з усіма відповідними наслідками; втратив можливість святкувати по-сімейному різні події та свята; необхідність організовувати поховання завдали додаткових страждань. Смерть матері завдала [PERSON] моральної шкоди, він назавжди позбавлений можливості отримувати материнську підтримку та любов, отримати пораду та відчути материнську віру в нього, виникла необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Тому позивачі просили стягнути з відповідача на користь [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду в сумі 200 000 грн. кожному. Крім того, [PERSON] просив стягнути витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 41 270 грн. У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги не визнав, проти позову заперечував повністю. Вказав що матеріали, надані позивачами, не містять доказів, що смерть потерпілої сталася саме внаслідок наїзду на неї електропоїзда та доказів причинно-наслідкового зв`язку між подією та заподіянням шкоди, що виключає відповідальність залізниці. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просив задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с. 11). В довідці від 28.02.2019 № 37 причиною смерті вказано сполучну травму (а.с. 12). Постановою Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 26.03.2019 кримінальне провадження № 12019020000000108, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.02.2019, на підставі ч. 3 ст. 276 КПК України, закрито за відсутністю в діях машиніста [PERSON] , [INFO] , ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КПК України, оскільки було встановлено, що причиною даної пригоди на залізничному транспорті стало порушення пішоходом [PERSON] вимог постанови Кабінету Міністрів України № 903 від 10.11.1995 та наказу Міністерства транспорту України № 54 від 19.02.1998, при цьому дані порушення знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками пригоди, машиніст [PERSON] не міг передбачити, що пішохід буде знаходитися на залізничній колії у невстановленому місці та на попереджуючі сигнали не буде реагувати, машиніст рухався в даній дорожній ситуації в межах допустимої безпечної швидкості, однак не мав технічної можливості своїми односторонніми діями попередити наїзд на пішохода (а.с. 8-10). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.06.1998, від спільного проживання мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 16-17). На підтвердження витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника [PERSON] надав рахунок №111 від 25.11.2021 на суму 8270 грн., накладну та товарний чек від 24.02.2020 на суму 33000 грн. (а.с. 22-25). Відповідно до висновку експерта № 37, що міститься в матеріалах кримінального провадження № 12019020100000866, під час судово-медичної експертизи трупа [PERSON] , виявлено сполучену травму тіла, яка виникла від дії тупих твердих предметів зі значною силою; ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознаками небезпечності для життя в момент її заподіяння та стоять в причинному зв`язку зі смертю; при судово-токсикологічній експертизі крові трупа [PERSON] етиловий спирт не виявлено, що вказує на тверезий стан померлої перед настанням смерті. За змістом статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Якщо моральна шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з положенням статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням і зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №461/8496/15-ц суд зазначив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей 1166, 1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України). Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. У постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18 Верховний Суд зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як умисел потерпілого. При цьому, згідно з ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, тобто груба необережність потерпілого може бути підставою для зменшення розміру відшкодування, а не відмови у повному обсязі. Отже, питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Досліджені докази свідчать про те, що в діях відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» відсутня вина за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участі поїзда № 748 під керуванням [PERSON] , яка мала місце 27.02.2019, внаслідок якої загинула [PERSON] . Однак в силу закону відповідач несе цивільно-правову відповідальність без вини, як власник джерела підвищеної небезпеки. Наведене узгоджується із висновками зробленими Верховним Судом у постановах від 05.06.2019 у справі № 466/4412/15-ц, від 15.08.2019 у справі № 756/16649/13-ц, від 02.10.2019 у справі № 447/2438/16-ц, від 11.12.2019 у справі № 601/1304/15-ц. За таких обставин, наявні підстави для відшкодування моральної шкоди позивачам, як чоловіку та сину загиблої. В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ст. 23 ЦК України, кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. У пункті 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує, що факт смертельного травмування [PERSON] стався внаслідок її грубої необережності, а саме: порушення нею пунктів 2.1, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Дотримання зазначених Правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. Очевидним є те, що потерпіла свідомо порушила ці Правила. Крім того, [PERSON] порушила п. 3 постанови КМУ № 903 від 10.11.1995 «Про правила поведінки громадян на залізничному транспорті», відповідно до якого особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях, знаходитися у службових приміщеннях залізниці, крім приміщень, де здійснюється прийом громадян, у вагонах під час їх відстою. Факт порушення вказаних правил встановлено постановою про закриття кримінального провадження № 12019020000000108, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.02.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Порушення працівниками залізниці правил безпеки руху не встановлено та доказів на підтвердження цього позивачами не надано, не встановлено таких порушень і матеріалами кримінального провадження. Отже, враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, приймаючи до уваги те, що смерть [PERSON] сталася внаслідок її необережності, розмір моральної шкоди суд визначає у сумі 200 000 грн (по 100 000 грн кожному позивачу), який відповідає принципам розумності і справедливості. Крім того, суд зазначає, що сам факт загибелі матері та дружини позивачів під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань останніх, враховуючи те, що згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Щодо стягнення витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника суд зазначає таке. У статті 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. На підтвердження витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника [PERSON] надав рахунок №111 від 25.11.2021 на суму 8270 грн., накладну та товарний чек від 24.02.2020 на суму 33000 грн. отже, витрати на спорудження надгробного пам`ятника доведені належними та допустимими доказами. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] - 41 270 грн. в якості відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника. Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial