Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-29 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що більше двох років не проживають разом з відповідачем, сімейне життя не склалося, тому вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач вказує, що відповідач матеріальної допомоги, продуктів харчування чи будь-якої іншої допомоги на утримання малолітніх дітей не надає, знаючи, що вони потребують значних грошових витрат, батько фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться станом здоров`я дітей, їхнім навчанням та успішністю. Водночас, матір`ю створено дітям належні умови для проживання, навчання та проведення дозвілля відповідно віку, вони мають необхідну побутову техніку, особисті речі, взуття, засоби особистої гігієни, приладдя для навчання, іграшки. Дбаючи про здоров`я дітей, позивач приділяє увагу правильному харчуванню, зокрема, купує якісні продукти та контролює, щоб діти харчувалися повноцінно та збалансовано, враховуючи вік та інші фактори. Між матір`ю та дітьми існує тісний емоційний зв`язок. Ураховуючи викладене, позивач просить визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з нею. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 червня 2023 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою суду від 04 липня 2023 року вищевказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 13 жовтня 2023 року до суду надійшов висновок Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітніх дітей. 18 жовтня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, однак в матеріалах справи міститься заява представника позивача про те, що він підтримує заявлені вимоги та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність учасників справи. Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, яка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 19 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 19 серпня 2014 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Як встановлено при розгляді справи, сторони по справі разом не проживають разом більше двох років. Діти проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту позивача та довідками про реєстрацію місця проживання дітей. Між сторонами не досягнуто згоди щодо місця проживання дітей. При вирішенні вказаного спору суд керується положеннями Конвенції про права дитини, СК України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Як вже встановлено судом діти проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Батько (відповідач) зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Судом встановлено, що позивач веде підприємницьку діяльність як Фізична особа - підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; періодичним повним звітом з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року; періодичним повним звітом з 01 січня 2023 року по 29 травня 2023 року. Згідно з довідкою про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 544 від 05 червня 2023 року, виданої КНП «Консультативно діагностичний центр», за результатами огляду, психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин, протипоказання для виховання, проживання та догляду за дітьми у позивача відсутні. Доказів того чим займається/працює відповідач матеріали справи не містять. З Декларації № 0001-Т775-1 РА0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу та Декларації №0001 - Н2Х5-1 РА0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу вбачається, що діти перебувають на обліку у лікаря-педіатра в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Святошинського р-ну м. Києва. У графах «законний представник пацієнта» вказано « [PERSON] ». Згідно з листом № 676 від 02 червня 2023 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» під час звернення за медичною допомогою дітей завжди супроводжує матір. Діти мають охайний вигляд, мати належним чином здійснює догляд за дітьми, виконує рекомендації лікаря. З моменту укладання декларації, батько дітей [PERSON] , станом здоров`я не цікавився, дітей до амбулаторії не супроводжував. Відповідно до висновку № 122 від 02 червня 2023 року практичного психолога Спеціалізованої школи № 40 (копія додається) [PERSON] має з мамою теплі і довірливі стосунки. Допомагає їй з домашніми господарськими справами та охоче проводить з нею свій вільний час. Під час розповіді про маму піднімається настрій і з`являються позитивні емоції. Під час згадування про батька, настрій дитини знижується. Хлопчик висловив образу на батька за його ставлення до родини та невиконанні обіцянки частіше спілкуватися, він був свідком сварок його батьків і того, як батько ображав матір. Його це засмучує та призводить до негативного ставлення до батька. Згідно з характеристикою [PERSON] , виданою класним керівником та директором Спеціалізованої школи № 40 Святошиснького району м. Києва, мати приділяє належну увагу навчанню та вихованню сина. Постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником. Батько протягом року навчанням та успішністю дитини в школі не цікавився. Крім того, [PERSON] навчається у STEM- школі INVENTOR як позашкільному закладі. З 23 жовтня 2021 року по 12 лютого 2022 року пройшов курс «Початкова механіка», а з 27 вересня 2022 року по теперішній час опановує курс «Основи робототехніки Spike», що підтверджується Довідкою №30 від 01 червня 2023 року та Довідкою № 29 від 26 травня 2023 року. Зі змісту вказаних довідок встановлено, що приводить дитину і забирає з навчання мати. Оплату за навчання сина здійснює також вона. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики [PERSON], виданої практичним психологом, вихователем та директором Закладу дошкільної освіти № 60 Святошинського району м. Києва за весь час відвідування дитиною садочку, приводила і забирала дівчинку лише матір. Позивач приймає активну участь у житті групи, яку відвідує дочка. Згідно з висновком Святошиснької районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] року та [PERSON] [INFO] року № 107-6362 діти проживають з матір`ю, забезпечені усім необхідним для їх комфортного проживання та повноцінного розвитку. У телефонній розмові спеціалістам Служби батько, громадянин [PERSON] повідомив, що не заперечує щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю, громадянкою [PERSON] . Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що позивач не чинить відповідачу будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні з дітьми, а також їх вихованні. Відповідач не надав суду відзиву, в якому б виклав заперечення щодо позову та переконливих доказів, що проживання дітей разом з батьком буде найкраще відповідати інтересам дітей. Враховуючи, що діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, що [PERSON] та [PERSON] вже досить тривалий час проживають разом з матір`ю в атмосфері любові, турботи, захисту, та спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, з огляду на наведені норми права, з урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що проживання дітей з матір`ю відповідає принципу «найкращих інтересів дитини», тому позов підлягає задоволенню. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 1 073,60 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved