Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

01.12.2023 на адресу Садгірського районного суду м. Чернівці, засобами поштового зв`язку, надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач вказує, що 26.09.1991 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області. Дітей від шлюбу немає. [PERSON] у позові зазначає, що у них із відповідачем не склалися нормальні відносини через різні характери та погляди на життя, а тому припинили подружні відносини і не проживають однією сім`єю вже приблизно 8 років. Вважає, що шлюб існує лише формально, збереження сім`ї є неможливим, а тому, з посиланням на відповідні норми, просить суд розірвати шлюб. Крім того, просить залишити за нею прізвище « [PERSON] » та покласти на відповідача судові витрати у справі. Від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Вказаний вище позов [PERSON] 01.12.2023 переданий на розгляд головуючого судді Асташева\~С.А., згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с. 7). Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 05.12.2023 позовна заява прийнята до розгляду та постановлено відкрити провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 13.12.2023, про що повідомлені сторони. У судове засідання сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Позивач [PERSON] 13.12.2023 скерувала заяву, у якій просила судовий розгляд у справі провести за її відсутності. Підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відзив на позовну заяву до суду від нього не надходив, як і жодних клопотань чи заяв. Поважні причини неявки суду останній не повідомив. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, розглянувши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, дійшов висновку, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення. Так, суд встановив, що між позивачкою [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 29 вересня 1991 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №\~1794, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно Кіцманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 22 листопада 2023 року (а.с.5). Від шлюбу у сторін дітей немає. Заходів забезпечення позову та доказів не вживалося. Строк для примирення подружжю не призначався. Зупинення провадження у справі не здійснювалося. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з ч.3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд встановив, що шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, примирення між ними стало неможливим, як вказує позивач, а тому подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст.56 Сімейного кодексу України, право на особисту свободу. Оскільки дружина наполягає на розірванні шлюбу то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка не бажає подальшого перебування у шлюбі, не бажає примиритися та зберегти шлюб, а відповідач не з`явилася до суду та не подав жодних заяв, не висловив про своє бажання зберегти шлюб, таким чином суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Статтею 113 Сімейного кодексу України, передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При вирішенні питання судових витрат у справі суд враховує наступне. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачкою, при подачі позовної заяви до суду, сплачено 1 073 гривні 60 копійок судового збору (а.с.1), які остання просить стягнути з відповідача, а тому оскільки позовні вимоги задоволені, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки, понесених нею судових витрат на оплату судового збору у розмірі 1 073 гривні 60 копійок. На підставі ст. 51 Конституції України, п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 56, 104-105, 110, 112 -115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved