Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просив визнати за [PERSON] право на користування неприватизованим житловим приміщенням - квартирою, що розташована за адресою [ADDRESS] ; визнати [PERSON] наймачем неприватизованого житлового приміщення - квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] з 23.02.1998 року. Означений факт підтверджується паспортом позивача та довідкою про склад родини від 05 травня 2022 року. Окрім позивача в квартирі зареєстровані та проживають його неповнолітні брати: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Квартира за адресою: [ADDRESS] була передана у користування бабусі позивача [PERSON] на підставі обміну квартир від 17 жовтня 1974 року. [PERSON] померла [INFO] , дідусь позивача [PERSON] помер [INFO] , батько позивача [PERSON] помер [INFO] . Позивач був зареєстрований та проживав за вищевказаною адресою з 1998 року. У травні 2022 року позивач звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради із заявою про надання дозволу на зміну умов договору найму житлового приміщення за адресою [ADDRESS] . 22.06.2022 року позивачем отримана відповідь в якій йому відмовлено у зміні умов договору найму. Причини відмови Департаментом житлового господарства Дніпропетровської міської ради зазначені наступні:1) Надана копія контрольного талону до ордеру від 17.11.1974 року не завірена належним чином; 2) Не наданий засвідчений належним чином витяг за формою з особового рахунку ім`я попереднього квартиронаймача; 3) Відсутня довідка про склад родини ,також зазначена довідка відсутня в електронній картотеці департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради; 4) Копії документів, які посвідчують особу зареєстрованих членів родини не надані в повному обсязі. У зв`язку з вищенаведеним позивач був вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Не погодившись з вказаними діями Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради Позивач звернувся з даним позовом до суду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомленні належним чином, раніше ними було надано заяву відповідно до якої останні просили завершити розгляд справи без участі позивача та його представника, позов просили задовольнити. Представник Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, відзиву на позову не надано. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, раніше надала пояснення третьої особи щодо предмету спору, відповідно до яких просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України). Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року по справі № № 932/3942/20 (провадження № 61-10049св22) Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку (частина перша та друга статті 106 ЖК). 23 квітня 2019 року Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради ухвалено рішення № 389 «Про затвердження Порядку надання виконавчим комітетом Дніпровської міської ради дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення» (далі - Порядок). Порядок регламентує питання надання Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради дозволу наймодавцю - житлово-експлуатаційній організації, на балансі якої перебуває житловий фонд комунальної власності територіальної громади міста, на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення. Надання дозволу на зміну умов договору здійснюється шляхом прийняття виконавчим комітетом відповідного рішення. Так, відповідно до пункту 4 Порядку, надання дозволу на зміну умов договору найму здійснюється на підставі пакета документів: - заява на ім`я міського голови від громадянина, на ім`я якого планується зміна договору, з проханням про зміну умов договору найму зі згодою всіх зареєстрованих повнолітніх членів його родини, чиї підписи засвідчені керівником підприємства з обслуговування житла, за формою згідно з додатком до цього Порядку; - копія ордера на жиле приміщення або такі документи: копія договору найму, укладеного на ім`я попереднього квартиронаймача; копія попереднього рішення виконавчого комітету про зміну умов договору найму; постанова адміністрації підприємства; архівна довідка бюро обміну; - копія картки попереднього квартиронаймача або витяг за формою з особистого рахунка на ім`я попереднього квартиронаймача; - довідка з місця реєстрації наймача та членів його родини; - інформація про місце перебування осіб, які раніше були зареєстровані у приміщенні та зняті з реєстрації; - належним чином засвідчені копії документів, які посвідчують особу зареєстрованих членів родини; документів, що підтверджують родинні стосунки між зареєстрованими та вибулими особами; свідоцтв про смерть осіб, які раніше мешкали у квартирі та померли; - план (викопіювання) жилого приміщення; - в окремих випадках Департамент може витребувати додаткові документи, які не передбачені цим Порядком. Позивач у відповідності до частини першої та другої статті 106 ЖК та Порядку надання виконавчим комітетом Дніпровської міської ради дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення» який затверджений рішенням № 389 Виконавчого комітету Дніпровської міської ради звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на заміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] . Проте, відповіддю від 22.06.2022 року відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на заміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29). Квартира за адресою: [ADDRESS] була передана у користування у користування бабусі позивача [PERSON] [INFO] на підставі обміну квартир від 17 жовтня 1974 року (а.с. 25). Факт родинних\~відносин позивача\~та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позивачем доведено за допомогою належних та допустимих доказів. Позивач має реєстрацію в квартирі [ADDRESS] з 23.02.1998 року по теперішній час. (а.с.21) Окремо суд звертає увагу на той факт, що стаття 106 ЖК визначає право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. У постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 зроблено висновок, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Відсутність вмотивованої відмови виконавчого органу місцевого самоврядування, в контексті положень статті 106 ЖК, не позбавляє права особи звернутися за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права до суду, та не є підставою для залишення позову без задоволення (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2018 року в справі № 686/15695/15-ц (провадження № 61-344св18). Для визнання наймачем на підставі статті 106 ЖК іншого члена сім`ї необхідно щоб попередній член сім`ї мав правовий статус «наймача» (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року в справі № 682/933/16-ц (провадження № 61-3248св18). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2022 року в справі № 754/14628/17 (провадження № 61-10210св21) зазначено, що «при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що статті 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України). \~ \~ \~ \~Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, без додаткових (повторних) звернень до суду. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведені висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 04 жовтня 2017 року у справі № 914/1128/16. Заявлені у цій справі вимоги про визнання права позивачів на користування квартирою є належним та ефективним способом захисту невизнаного права відповідно до статті 16 ЦК України. Висновок про належність такого способу захисту зроблено у Постанову Верховного Суду від 06 липня 2022 року по справі № 932/15395/19-ц. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог та визнати за [PERSON] право на користування неприватизованим житловим приміщенням - квартирою, що розташована за адресою [ADDRESS] , визнати [PERSON] наймачем неприватизованого житлового приміщення - квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] . Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слідує стягнути солідарно з судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 147,20 грн. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved