Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» регіональної філії «Придніпровська залізниця» структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» про скасування наказу №193/В від 16.05.2022, як такого, що порушує трудове законодавство, та зобов`язання АТ «Українська залізниця» оформити наказ про надання тарифної відпустки за 2022 рік. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02.05.2022 року позивач у відповідності до графіка відпусток у 2022 році подав заяву про надання йому тарифної відпустки у 2022 році. За минулий період 2020-2021 років тривалість відпустки позивача як основної та додаткової становила 45 календарних днів. В період часу після подачі заяви про тарифну відпустку за 2022 рік позивачу надали бланк Наказу №193/В від 16.05.2022 року, де вказано, що [PERSON] надається відпустка за минулий період 2020-2021 роки у кількості 24 календарних днів без додаткових днів відпустки та компенсації у 21 календарний день. 20.05.2022 року позивачу на підпис надали на підпис новий бланк Наказу №193/В від 16.05.2022 року знову про відпустку за минулий період, яка не була використана позивачем, але він і не вимагав її надати. Відпустку за минулий час позивач не вимагав та не погоджував в наданні. Крім того не було погоджено з профспілкою відпустку за минулий час. Тарифну відпустку позивач не отримав в 2022 році. Замість тарифної відпустки у 2022 році керівництво намагається надати відпустку за 2021 рік, яку позивач не отримав в 2021 році у зв`язку з тим що пеербував на лікарняному з 26.08.2021 року по 09.12.2021 року. 10 листопада 2022 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] про надання тарифної відпустки за 2022 рік. В обґрунтування відповідач зазначає, що позивачем не конкретизовано предмет позовних вимог та правові підстави виду відпусток. За такого є підстави для закриття провадження у справі через відсутність предмету спору. Позивна заява [PERSON] містить некоректно викладені вимоги. З позовної заяви не можливо встановити в якому статусі [PERSON] звертається з позовною заявою до суду. Позовна заява містить звернення як від найманого представника машиніста [PERSON] , так і профспілкової організації в особі її представника голови профспілки Кулікова А.М. Вимоги які викладені у позовній заяві не мають визначення і виникають з виконання умов колективного договору, угоди або окремих їх положень. А відтак цей спір є колективним. За таких обставин, вказана справа взагалі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Просить суд позовну заяву [PERSON] залишити без розгляду. Позивач та його представник, в судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви, зазначали, що в справі наявні докази про порушення законодавства про працю та наполягали на їх задоволенні. Додатково пояснили, що під поняттям тарифної відпустки мають на увазі відпустку за період роботи з 24.06.2021 по 23.06.2022 рік. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву щодо слухання справи за його відсутності, у задоволені позовних вимог просив відмовити. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.60\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 45\~Конституції України встановлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом. Відповідно до статті 2\~Закону України\~«Про відпустки» та ст.74\~КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Судом встановлено та не оспорюється відповідачем, що позивач з 01 січня 2008 року працював в структурному підрозділі «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Української залізниці» на посаді машиніста тепловоза у відділі цеха експлуатації оборотного депо Запоріжжя-2 (а.с.72, 80). Отже [PERSON] перебуває у трудових відносинах та має право на отримання щорічної відпустки. У відповідності до положень ч.ч. 4-5 ст.79\~КЗпП України та ст.10 Закону України «Про відпустки», черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Статтею 10\~Закону України\~«Про відпустки» визначено,\~що щорічні додаткові відпустки за бажанням працівника можуть надаватись одночасно з щорічною основною відпусткою або окремо від неї. Частиною десятою вказаної статі також встановлено, що щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року. 15 березня 2022 року прийнято Закон України №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до якого на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У частині 1 ст.12 Закон України №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», зазначено, що: - у період дії воєнного стану надання працівнику щорічної основної відпустки за рішенням роботодавця може бути обмежено тривалістю 24 календарні дні за поточний робочий рік; - якщо тривалість щорічної основної відпустки працівника становить більше 24 календарних днів, надання не використаних у період дії воєнного стану днів такої відпустки переноситься на період після припинення або скасування воєнного стану; - у період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні невикористаних днів щорічної відпустки. Норми\~частини сьомої\~статті 79,\~частини п`ятої\~статті 80 Кодексу законів про працю України та\~частини п`ятої\~статті 11,\~частини другої\~статті 12 Закону України "Про відпустки" у період дії воєнного стану не застосовуються. З наказу «Про затвердження графіку відпусток локомотивних бригад колони №17 на 2022 рік від 17.12.2021 року встановлено, що [PERSON] період надання щорічної відпустки визначений конкретним періодом, а саме: місяцем «Травнем» без зазначення конкретної дати. З даним графіком [PERSON] ознайомлений під підпис, заперечень щодо періоду початку відпустки не надавав (а.с.4). Згідно заяви [PERSON] від 02.05.2023 року останній просить надати йому щорічну відпустку з 23.05.2022 року (а.с.81). Відповідно до наказу №193/В від 16.05.2022 року [PERSON] надана щорічна відпустка за період роботи з 24.06.2020 по 23.06.2021 включно. При ознайомленні з наказом [PERSON] зазначив про незгоду із наказом, адже відпустка за минулий рік надана без його згоди, просив надати відпустку за 2022 рік (а.с.6). Отже,\~матеріалами справи\~доведено,\~що щорічна\~відпустка за\~період роботи\~з 24.06.2020\~по 23.06.2021\~включно надана\~ [PERSON] \~без його\~волевиявлення,\~що є\~обов`язковим.\~Фактично у\~заяві працівника\~йдеться про\~отримання ним\~щорічної відпустки\~саме за\~2022\~рік за\~період роботи з 24.06.2021 року по 23.06.2022 року включно. У заяві працівника період відпустки відповідає Графіку відпусток локомотивних бригад колони №17 на 2022 рік. Таким чином суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про скасування Наказу №193/В від 16.05.2022 року, підлягає задоволенню в повному обсязі. Задля приведення трудових правовідносин між АТ «Українська залізниця» і [PERSON] до вимог законодавства про відпустки суд вбачає за необхідне зобов`язати АТ «Українська залізниця» оформити наказ про надання щорічної (основної) відпустки [PERSON] за 2022 рік за період роботи з 24.06.2021 року по 23.06.2022 року включно, згідно з поданою ним заявою від 02.05.2022 року. Позивну вимогу про зобов`язання АТ «Українська залізниця» надати невикористану відпустку за період 2020-2021 року після оформлення заяви працівником, в дотримання засад ст.11, 24 Закону України «Про відпустки», не можливо вирішити в рамках даного позову, оскільки вона йде в розріз з основною вимогою позивача про скасування відповідного Наказу. А оскільки питання про надання відпустки за інший період не ставиться, тому право [PERSON] на відпустку в цій частині не є порушеним. Суд не може захищати ймовірне порушення права у майбутньому. За такого у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. Також суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення з АТ «Українська залізниця» на його користь недооплату за невикористану відпустку, з урахуванням обов`язкових платежів, в розмірі 21\~000 гривень», адже позивачем дана вимога не обґрунтована, відповідного розрахунку не додано. У судовому засідання позивач та його представник не визначили нормативну підставу такої вимоги. Таким чином дана позовна вимога є нечіткою та не зрозумілою для суду. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1984,80 гривні. Так як судом задоволено позовні вимоги частково, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 гривні.

Outcome: partial