Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що квартира [ADDRESS] , власником якої є відповідач, забезпечується послугами з централізованого опалення, що надає позивач. З 01.12.2015 по 01.06.2021 відповідач у повному обсязі не сплачувала кошти за надані позивачем послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 45673,52 грн. Підприємство неодноразово нагадувало відповідачу про необхідність оплати заборгованості за надані послуги централізованого опалення, проте відповідач борг не сплатила. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 45673,52 грн боргу за спожиті послуги з централізованого опалення та витрати з оплати судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду подав заяву з проханням проводити розгляд справи за його відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Від її представника адвоката Могильницького В.Ю. до суду надійшла заява, в якій він просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності та зазначив про розгляд справи за відсутності відповідача. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що з 31.01.2014 відповідач є власником квартири [ADDRESS] відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.04.2021 та споживачем послуг з централізованого опалення, які надає позивач, від отримання послуг не відмовлялася. Відповідач своєчасно не проводила оплату за надані послуги за період з 01.12.2015 по 01.06.2021, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 45673,52 грн, що підтверджується оборотами по особовому рахунку, відкритому за цією адресою, станом на 02.06.2021 та розрахунком заборгованості (а. с. 3-5). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що передбачено ст. 81 ЦПК України. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін (ст. 162 ЖК України). Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду № 285/4671/15-ц від 14.01.2019. Відповідно до п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Посилання представника відповідача на те, що вказана квартира не обладнана централізованим опаленням, так як у ній відсутні опалювальні прилади (батареї опалення), що виключає можливість користування відповідними послугами, не можуть бути прийняті до уваги з таких мотивів. Згідно пунктів 12, 13 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води; розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги. Це право не поширюється на договір про постачання теплової енергії, укладений зі споживачами у багатоквартирному будинку, крім випадку розірвання такого договору колективним споживачем. Питання відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води врегульоване Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 (далі - Правила) та Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Наказом Міністерства\~регіонального розвитку,\~будівництва та\~житлово-комунального\~господарства України\~26.07.2019\~№ 169 (далі - Порядок) Пунктом 25 Правил визначено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мережі забороняється. Відповідно до п. 3 розділу 3 Порядку для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення. Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВП передається на розгляд Комісії. Згідно п. 6 розділу 3 Порядку комісія надає заявникові рекомендації щодо можливих варіантів влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні та щодо збору вихідних даних і технічних умов для виготовлення відповідної проектної документації. Витяг із протоколу Комісії з результатами розгляду звернення надається заявникові протягом десяти робочих днів. Для відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення власник забезпечує розроблення проекту відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, який виготовляється відповідно до державних будівельних норм і правил та має забезпечити ізоляцію транзитних стояків, а також, у разі потреби, перенесення транзитних стояків. Пунктом 7 Розділу 3 Порядку визначено, що за потреби, власник забезпечує виготовлення проекту встановлення системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні, виготовленого відповідно до державних будівельних норм і правил. Виконання робіт із відокремлення (відключення) квартири від ЦО та ГВП регламентовано пунктом 9 розділу 3 Порядку. Відповідно до п. 13 Розділу 3 Порядку після завершення робіт із відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП складається акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Такий акт підписується присутніми під час відокремлення (відключення) власником квартири чи нежитлового приміщення і представником виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представником виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, а також іншим суб`єктом господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу. Отже, єдиною підставою для припинення нарахувань за послуги централізованого опалення є рішення органу місцевого самоврядування та затверджений акт про відключення централізованого опалення складений за участю представника виконавця послуг. Проте наданий відповідачем акт відключення квартири [ADDRESS] від мереж центрального опалення від 27.02.2019, в якому зазначено про відсутність теплопостачання та демонтовані прилади опалення (а. с. 46) не відповідає наведеним вище вимогами, які передбачені Порядком та Правилам, а відтак не можуть бути прийняті до уваги як доказ належного відключення квартири відповідача від системи централізованого опалення у встановленому законодавством порядку, що могло б бути підставою для звільнення від сплати комунальних послуг. Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч. 2 ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до п. 12\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України\~відповідно до\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. З 12 березня 2020 року по 31 грудня 2022 року на усій території України було встановлено карантин, відповідно до\~постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Тобто, з 12.03.2020 і до скасування карантину, строки позовної давності продовжені Законом, а тому позивачем не допущено пропуску строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог за період з 12.03.2017 по 01.06.2021. Позивач звернувся з позовом до суду 15.06.2021 щодо заборгованості за період із 01.12.2015 по 01.06.2021, пропустивши з урахуванням положень про переривання позовної давності, визначених Законом України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, строк позовної давності щодо вимог за період з 01.12.2015 по 11.03.2017. Тому за заявою представника відповідача суд застосовує до позовних вимог щодо суми заборгованості за вказаний період строк позовної давності та відмовляє в задоволенні позову в цій частині в зв`язку з пропуском позивачем зазначеного строку позовної давності при зверненні до суду з позовом. З огляду на те, що відповідач у порушення своїх зобов`язань не сплачувала в повному обсязі та вчасно плату за надані послуги з централізованого опалення, чим були порушені права позивача, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення з неї заборгованості за період з 12.03.2017 по 01.06.2021, що становить 33446,71 грн. На підставі ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем, що підтверджено документально, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial