Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-10 00:00:00

07.11.2023 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину під час навчання до досягнення нею 23 річного віку. В позові посилалася на те, що її матір [PERSON] та її батько [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, на теперішній час шлюб між ними розірвано, про що Ленінським районним судом м. Запоріжжя було ухвалене рішення від 24.12.2015 року, справа №334/8934/15-ц. Підтвердженням факту того, що відповідач є її батьком є свідоцтво про народження, де у графі «батько» записано [PERSON] . Вона була прийнята на навчання з 01.09.2021 року до 30.06.2025 року у Відокремлений структурний підрозділ "Василівський фаховий коледж Таврійського державного агротехнологічного університету імені Дмитра Моторного", що підтверджується довідкою від 09.10.2023 року №41/3-308. На сьогодні її матеріально повністю забезпечує мати, яка сплачує та надає грошові кошти на її особисті потреби та витрати. Їй відомо, що відповідач не працевлаштований офіційно, проте має мінливий заробіток або тимчасовий підробіток. Відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для її навчання, а її мати не може самостійно її утримувати, тому вона вимушена поставити питання про стягнення аліментів в судовому порядку. Прохала стягнути з [PERSON] аліменти на її користь та її утримання як повнолітню доньку, яка продовжує навчання у розмірі 1/4 від заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з моменту подання позову про стягнення аліментів на повнолітню дитину під час навчання до досягнення 23 річного віку, та до закінчення нею навчання або досягнення 23 річного віку; судові витрати покласти на відповідача. 09.11.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. 11.12.2023 року позивач в підготовче засідання не з`явилася, 04.12.2023 року подала заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. 11.12.2023 року відповідач в підготовче засідання не з`явився, 04.12.2023 року подав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Запоріжжя народилася позивач - [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого 06.11.2019 року, орган видачі 2313, та копією довідки про реєстрацію місця проживання особи від 02.08.2021 року. [INFO] народився відповідач - [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами позову. Відповідач є батьком позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.10.2005 року. 24.12.2015 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/8934/15-ц стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини: доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 06.10.2015 року і до досягнення дитиною повноліття дитини, до зміни матеріального стану сторін. 06.10.2023 року позивач досягла повноліття, з настанням вказаної події припинено стягнення аліментів з відповідача на утримання позивача. Позивач є студентом ІІІ курсу Відокремленого структурного підрозділу «Василівський фаховий коледж Таврійського державного агротехнологічного університету імені Дмитра Моторного» по спеціальності «211 Ветеринарна медицина» денної форми навчання за рахунок бюджетних коштів, термін навчання з 01.09.2021 року по 30.06.2025 року за умови виконання навчального плану, що підтверджується довідкою від 09.10.2023 року №41/3-308. Позивач посилається на те, що на сьогодні її матеріально повністю забезпечує мати, яка сплачує та надає грошові кошти на її особисті потреби та витрати. Відповідач не працевлаштований офіційно, проте має мінливий заробіток або тимчасовий підробіток. Відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для її навчання, а її мати не може самостійно її утримувати. Відповідач визнав вказані обставини та не заперечував проти задоволення позову. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного: Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього кодексу. Відповідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2018 року у справі № 701/699/16-ц (провадження № 61-20608св18). Крім того, Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Такі ж висновки наведені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.08.2018 року у справі № 539/2580/16-ц (провадження № 61-20377св18). Таким чином, судом встановлено, що правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з утримання неповнолітніх дітей, більш того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права, якими цей обов`язок установлений щодо обох батьків і залежить від умови можливості надавати матеріальну допомогу. Так, судом встановлено наявність обставин, за яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання після досягнення повноліття, зокрема: досягнення позивачем повноліття [INFO] , продовження останньою навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Василівський фаховий коледж Таврійського державного агротехнологічного університету імені Дмитра Моторного» по спеціальності «211 Ветеринарна медицина» денної форми навчання за рахунок бюджетних коштів, термін навчання з 01.09.2021 року по 30.06.2025 року, потреба у зв`язку із продовженням навчання у матеріальній допомозі, 23 роки позивачу виповниться 06.10.2028 року, тобто вже після закінчення навчання. На підставі вищевикладеного, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, виходячи із законодавчо закріпленого обов`язку обох батьків утримувати повнолітню доньку, яка навчається і потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, та з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у зв`язку з продовженням навчання підлягають задоволенню в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), з урахуванням визнання позову відповідачем, та з урахуванням того, що матір позивача також несе та має нести витрати на утримання доньки, яка продовжує навчання. Суд зазначає, що аліменти стягнуто саме на час навчання, тривалість якого може змінюватися (зокрема у випадку відрахування з навчального закладу чи інших підстав) та буде контролюватися в межах процедури виконавчого провадження, тому встановлений судом період стягнення аліментів до закінчення навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Василівський фаховий коледж Таврійського державного агротехнологічного університету імені Дмитра Моторного» строком до 30.06.2025 року є преклюзивним та має на меті захист прав відповідача. Аналогічну позицію виклав Верховний суд у своїй Постанові від 08.08.2018 року у справі № 643/14115/16-ц. Крім того, відповідно ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач визнав пред`явлений до нього позов і визнання відповідачем позову не суперечить закону, тому суд враховуючи положення ст.206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Відповідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Так як дана справа є справою про стягнення аліментів, то суд відповідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що позивач звільнена від сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн. на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судових витрат не понесла, то судовий збір в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved