Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-07 00:00:00

30.05.2023 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у сумі 116 480,00 доларів США. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 23.03.2021 року [PERSON] під розписку отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 116 480,00 доларів США, які зобов`язувалася повернути до 23.07.2022 року. Однак станом на момент звернення до суду з позовом сума позики не повернута відповідачем. Так як відповідач власні зобов`язання не виконав та грошові кошти не повернув в обумовлені строки, тому для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з цим позовом. 17.08.2023 року до суду надійшов відзив відповідача в якому уповноважений представник відповідача просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначив представник відповідача, позивач не надав доказів передачі коштів відповідачу. Надана розписка не може бути доказом передачі коштів, так як між сторонами протягом тривалого часу були партнерські, ділові відносини підтвердженням чого є Меморандум щодо намірів про ділове співробітництво від 17.02.2018 року. 21.08.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача наполягає на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того представник зазначає, що передача коштів відповідачу підтверджується розпискою. Саме тривалі приязні ділові відносини між сторонами стали підставою для надання грошових коштів в позику в такому розмірі. Сторони не є підписантами Меморандуму. 21.09.2023 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких представник відповідача наполягає на відмові в задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві. В судовому засіданні уповноважений представник позивача вимоги позову підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні, яке відбулось 02.10.2023 року заперечив проти задоволення заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві. В наступні судові засідання представник відповідача не з`являвся, направляв клопотання про відкладення слухання справи. Однак, враховуючи що представник не надав суду доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання, дії сторони відповідача спрямовані на затягування розгляду справи судом, на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність представника відповідача. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши свідка, сторони, врахувавши їх процесуальні заяви, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 23.03.2021 року [PERSON] надав у позику [PERSON] 116 480,00 доларів США та взяла зобов`язання повернути їх 23.07.2022 року, про що остання написала розписку. Крім того, в розписці вказано, що грошові кошти були передані в присутності свідків - [PERSON] та [PERSON] . Відповідач не заперечувала факт написання розписки. Уповноважений представник відповідача у відзиві зазначав, що позивач не надав належних та допустимих доказів передачі відповідачу грошових коштів. Однак суд не може прийняти до уваги зазначене відповідачем, оскільки сам факт написання розписки свідчить про отримання грошових коштів. Крім того, суду не надано належних та допустимих доказів, що між сторонами існували ділові стосунки та грошові кошти були передані для здійснення підприємницької діяльності. Наданий суду Меморандум щодо намірів про ділове співробітництво від 17.02.2018 року не може свідчити про існування ділових стосунків між сторонами, оскільки позивач не є підписантом вказаного Меморандума. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що відповідач отримала від [PERSON] грошові кошти про що написала розписку, будь-якого тиску на неї не чинилось. Також свідок суду пояснив, що будь-яких бізнесових стосунків між сторонами не існувало. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму) позики. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Судом встановлено, що предметом спірного договору позики є іноземна валюта - долари США. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ч. 1 ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Таким чином, оскільки позивач надав відповідачу грошові кошти, про що свідчить відповідна розписка, однак відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання перед позивачем за борговою розпискою від 23.03.2021 року, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 116 480,00 доларів США. Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved