Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-05 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на праві приватної спільної сумісної власності позивачу, а також [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . В квітні 2021 року у позивача виникла потреба у користуванні спірною квартирою. Однак, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які проживають в спірній квартирі, а також співвласник спірної квартири [PERSON] перешкоджають вселенню позивача в спірну квартиру, користуванню та володінню належною їй часткою у праві власності на майно. Крім того, позивач з метою досудового врегулювання спору зверталась з листами до відповідачів. Просить суд зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] усунути перешкоди у проживанні в квартирі [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON] до квартири та передачі ключів від квартири. 17 грудня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. Ухвалою суду від 21.12.2021 в справі відкрито спрощене позовне провадження. Справу було призначено до розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 07 вересня 2022 року представником відповідачів подано відзив на позов, в якому зазначено, що позивачем не надано до суду доказів якими діями відповідачів, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується право власності чи законного володіння позивача. Вказав, що у позивача відсутнє право власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки позивач не надала до суду належних доказів, які б підтверджували законність прав його вимоги до відповідачів, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 27.04.2023 було задоволено клопотання представника відповідачів про витребування доказів. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. 06 грудня 2023 року представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, та як вбачається з матеріалів позовної заяви, останній просить справу слухати у його відсутність та відсутність представника позивача. Просить задовольнити позовні вимоги. 06 грудня 2023 року відповідачі та їх представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставили. За таких обставин суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності учасників процесу. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, допитавши свідка, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого відділом приватизації житла Подільської районної адміністрації від 04.12.2000, наданого представником відповідачів, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності (в рівних долях) належить квартира [ADDRESS] . Крім того, право власності [PERSON] підтверджується інформаційною довідкою від 17.11.2021 КВ-2021 № 44298, складеною комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», де зазначено, що 1/4 частина квартири [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого відділом приватизації житла Подільської районної адміністрації від 04 грудня 2000 року наказ №1352, та зареєстрованого в Бюро 11 грудня 2000 року за реєстровим №1656. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача, суду пояснила, що в квітні 2021 року, що відповідачі не впустили позивача до спірної квартири, хоча остання має там свою кімнату. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 155 Житлового кодексу УРСР, власник квартири або її частини не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням. Відповідно до статті 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що перебуває у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на частину квартиру, що включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов"язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов"язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, а також те, що власник має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, відповідач створює позивачу перешкоди у здійсненні нею свого права користування та розпорядження своїм нерухомим майном та позбавляє можливості використовувати квартиру за власником розсудом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні житловим приміщенням, яке належить їй на праві спільної сумісної власності, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] щодо усунення перешкод в користуванні власністю та вселення позивача в спірну квартиру. У відповідності до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо вимог про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 тис. грн, суд зазначає наступне. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 зазначеного вище Закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Така позиція закріплена і у п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у яких судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Зокрема, п. 48 зазначеної вище постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача були надані копія договору про надання правової допомоги від 26.07.2021, платіжні доручення про оплату та акт здачі - приймання виконаних робіт, що свідчать про оплату послуг наданих адвокатом, оформлені у встановленому законом порядку Разом з тим, з урахуванням того, що відповідач визнав позов повністю та просив відшкодувати витрати у розмірі 3000,00 грн, суд вважає, що вимога про відшкодування витрат на правову допомогу підлягає задоволенню, а саме з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають до солідарного стягнення витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн та витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 337,46 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved