Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вони з відповідачем з грудня 2017 року проживали разом без реєстрації шлюбу. [INFO] в них народився [PERSON] . 13.11.2019 відповідач [PERSON] покинула їх з сином, пішовши з дому та забравши свої речі. З того часу вони мешкають окремо, за якою адресою проживає відповідач - йому не відомо. З самого народження і дотепер син проживає разом з ним та його батьками, повністю знаходиться на його утриманні. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно сина, належним чином участі у його вихованні та утриманні не приймає, з дитиною не спілкується, незважаючи на те, що жодних перешкод у цьому з його сторони ніколи не було. У зв`язку з наведеним позивач вважає, що існують усі правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, що буде відповідати інтересам дитини. Ухвалою судді від 04.04.2023 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 20.06.2023 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Зазначила, що у листопаді 2019 року між нею та позивачем сталась сварка, після якої [PERSON] вигнав її з дому посеред ночі. Після цього спільне проживання та її сімейне життя з позивачем були припинені, дитина залишила проживати з батьком. Проте вона продовжувала підтримувати спілкування з позивачем та неодноразово зустрічалась з сином, відвідувала його, зокрема на дні народження та інші свята. З початком повномасштабного вторгнення з дитиною не бачилась, оскільки їй було повідомлено, що син тимчасово перебуває за кордоном. Вона дійсно надала нотаріально посвідчену заяву про відмову від батьківських прав на сина, проте на той момент їй лише виповнилось 18 років, вона не мала матеріальної можливості утримувати дитину. Зазначила, що на сьогоднішній день вона подорослішала, все переосмислила, змінила своє бачення та ставлення до вказаної ситуації, змінила роботу та має бажання та готовність піклуватись про сина. Ухвалою суду від 18.07.2023 занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з викладених у позові підстав. Зазначив, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої дитини. Хлопчик з народження проживає разом із позивачем та знаходиться на його утриманні. Де зараз мешкає відповідач - позивачу не відомо. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Пояснив, що 13.11.2019 після сварки відповідач [PERSON] пішла з дому, покинувши на нього сина. Протягом перших шести місяців вона приходила приблизно раз у три тижні, щоб провідати дитину, він ніколи не чинив їй жодних перешкод у спілкуванні з сином та його вихованні, проте згодом відповідач взагалі перестала цікавитись життям сина, навідувати його. Була лише два рази, коли сину виповнився рік і два роки. Після початку повномасштабної війни відповідач жодного разу не приходила та не проявляла зацікавленість у житті та вихованні дитини, хоча отримувала запрошення як на день народження дитини, так і в інші дні. Син знаходиться на його утриманні, з позовом до відповідача про стягнення аліментів він не звертався, при цьому відповідач продовжує отримувати допомогу при народженні дитини та користуватися на власний розсуд вказаними коштами. Вони з дитиною весь час живуть в одній квартирі з батьками, які допомогають йому у вихованні сина. Дитина матір не пам`ятає, а бабусю називає мамою. Відповідач у судові засідання, призначені на 27.10.2023 та 06.12.2023, не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, з заявами про відкладенння розгляду справи до суду не зверталася. У судовому засіданні від 19.09.2023 пояснила, що позов не визнає. Зазначала, що у листопаді 2019 року [PERSON] вигнав її з дому, тому вона була змушена піти, залишивши сина. Дійсно, перші пів року бачилась з сином раз на три тижні. Останній раз бачила дитину у 2021 році. Жодної участі у вихованні та утриманні дитини вона не приймає, їй не відомо, коли і на що хворіє дитина, у якого сімейного лікаря спостерігається. Нотаріально посвідчену заяву про згоду на позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] вона написала під тиском позивача. Позивач ніколи не чинив їй перешкод у спілкуванні з сином. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності разом з письмовим висновком Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації щодо розв`язання спору по даній справі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю позивача. Зазначила, що влітку 2018 року вона виїжджала у Житомирську область, щоб доглядати свою маму, яка потребувала допомоги. Повернувшись у жовтні додому, вона дізналась про відносини між її сином та [PERSON] , яка на той час вже мешкала у їхній квартирі та була вагітна. У березні 2019 року народився онук [PERSON] . У листопада 2019 року відповідач покинула позивача разом із сином, зазначивши, що вона не готова бути матір`ю. Вихованням дитини займались усією родиною, [PERSON] приїжджала до сина пару раз, останній раз у жовтні 2021 році, коли приїжджала за книжками та побула хвилин 15-20. Свідок [PERSON] пояснив, що він є батьком позивача. У березні 2019 року народився онук, а у листопаді 2019 року відповідач покинула позивача та сина і пішла з дому. Після цього навідувалась пару разів. З 2021 року жодної участі у вихованні та утриманні сина не приймає, мамою дитина називає бабусю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що відповідач [PERSON] є її рідною онукою. Чому вона не з`явилася на засідання і де онука зараз проживає - їй не відомо. Просила захистити інтереси відповідача. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.04.2019. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 58247090 від 09.03.2021 неповнолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , тобто за місцем проживання позивача. 16.11.2020 [PERSON] була підписана заява, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляхар О.М. та зареєстрована за № 1172, про те що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , проте під час розгляду справи відповідач вказану позицію не підтримала. З документів, наданих відповідачем, вбачається, що вона не має не знятої чи не погашеної судимості (довідка № ВР - 001076703), з грудня 2020 року працювала у ПІІ «МакДональдз Юкрейн Лтд» на посаді працівника закладу ресторанного господарства та була звільнена 26.05.2023 (довідка № 7734566826281619); відповідач має позитивну характеристику з останнього місця роботи. Згідно з висновком від 24.05.2023 № 104-3425 Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, дитина проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де створені усі належні умови для проживання дитини. Окрім батька активну участь у вихованні хлопчика приймають його бабуся та дідусь. Мати дитини [PERSON] останній раз бачила сина ще до початку військової агресії, усвідомлює, що син її не пам`ятає, але пояснити, чому вона не робить жодних спроб налагодити спілкування з дитино, не змогла. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 ч. 1 п. 2 Сімейного кодексу України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Наведені вище обставини переконують суд в тому, що поведінка відповідача відносно свого неповнолітнього сина є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, оскільки відповідач свідомо, з власної волі, самоусунулася від виховання сина, тривалий час не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає участі в утриманні дитини та підготовці до самостійного життя. Більше того, навіть після звернення позивача до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина, [PERSON] свого ставлення до дитини та до своїх обов`язків щодо дитини не змінила, при цьому заперечуючи проти позову з формальних підстав. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є цілком законними і обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Outcome: approved