Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Свалявської міської ради Закарпатської\~області про визнання права власності в порядку ст.344 ЦК України, а саме на сушку за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування доводів посилається на те, що з 2011 року має у використанні сушку, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Дана сушка згідно проведеної інвентаризації була споруджена у 1991 році і її інвентарна вартість складає 175 300грн. Вимоги мотивує тим, що позивач добросовісно та безперервно (понад 10 років) володіє та користується вищевказаним майном, проводить постійний ремонт, про що свідчать громадяни [PERSON] та [PERSON] , які зробили заяву, посвідчену нотаріально. У зв"язку з цим просить визнати за [PERSON] , право власності на сушку за адресою [ADDRESS] за набувальною давністю. Суд своєю ухвалою від 26.10.2023 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання. Позивач подав до суду заяву (вх. № 9397) про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Скрипинець М.В., яка діє в інтересах Свалявської міської ради Закарпатської області подала до суду відзив на позовну заяву (вх.№8792 від 01.11.2023року), в якому зазначає, що факт користування [PERSON] майном підтверджується нотаріальною заявою гр. [PERSON] та [PERSON] , адреса проживання яких, [ADDRESS] , свідчення яких в свою чергу не є достатнім доказом саме добросовісності, як умови набуття права власності за набувальною давністю. При винесенні рішення просить врахувати даний відзив на позовну заяву та відмовити у задоволенні позову. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження. Суд проводить заочний\~розгляд справи\~ за наявними доказами та матеріалами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч.\~1\~ст.\~76\~ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України - достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 20 ЦК України - право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади"). Відповідно до ст. 316 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України визначено - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1, 2 ст. 344 ЦК України - особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Набуття права власності на річ за набувальною давністю - це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України - для такого набуття необхідна сукупність умов: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (правова позиція у постанові Верховного Суду від 09.07.2019 року, справа № 920/999/16). Судом досліджено:\~ заява [PERSON] , [PERSON] нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Гойс Л.П., зареєстровано в реєстрі №1395;1396; технічний паспорт (інвентризаційна справа № 1949/2023), виготовлений на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами (СУШКА) за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] ; копія довідки №1007 від 17.10.2023 року, виготовленої ФОП [PERSON] , (інвентаризаційна вартість сушки за адресою: [ADDRESS] становить 175 300 грн.) . Таким чином, з наданих суду документів встановлено, що позивач відкрито користується даною сушкою з 2011 року, володіє даним майном відкрито, проводить постійний ремонт. Інші особи не оспорюють володіння позивача даним майном. Володіння є непреривним, так як позивач користується даним майном протягом всього цього часу. Відповідно до\~ст.\~264\~ЦПК України\~-\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує,\~чи мали\~місце обставини,\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються;\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи;\~докази на\~їх підтвердження;ст.\~89\~ЦПК України\~-\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів;\~ ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Суд враховує встановлені та перевірені докази в судовому засіданні, що володіння є добросовісним, оскільки [PERSON] не знав про відсутність у нього підстав для набуття права власності, володіння є відкритим (позивач не приховував факт знаходження майна в його володінні), а також володіння є безперервним, оскільки воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України - право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду (рішення суду,\~що набрало\~законної сили,\~про задоволення\~позову про\~визнання права\~власності за\~набувальною давністю\~є підставою\~для реєстрації\~права власності\~в Державному\~реєстрі речових\~прав на\~нерухоме майно"). З огляду на вищенаведене, враховуючи, що факти, викладені у позовній заяві в обґрунтування заявлених вимог є достовірними, сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, також повністю підтверджують доводи позивача щодо часу добросовісного, відкритого та безперервного користування нерухомим майном, а тому суд доходить висновку, що вимоги позивача про визнання за ним права власності за набувальною давністю необхідно задовольнити. Відповідно до норм ст. 124 Коституції України - юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України - право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved