Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк Олена Володимирівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що з 29.12.1999 року його мати [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , від якого спільних дітей не мали. [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.11.2002 року, виданого ВАТ «Нижньодніпровський трубопрокатний завод» згідно із розпорядженням (наказом) від 26.11.2002 року, за №П-1526. Кожному із співвласників належала по 1/2 частки квартири. 11.07.2005 року позивач зареєструвався у даній квартирі, проживав разом із матір`ю та [PERSON] однією сім`єю, вели спільне господарство, сплачували комунальні послуги, підтримували майно в належному стані. Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 22.06.2022 року, за №00035915530. На підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 05.06.2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Аршава І.О., після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син [PERSON] , із урахуванням 1/2 частки у спадщині, від якої відмовився чоловік померлої [PERSON] на користь позивача. Після смерті [PERSON] позивач проживав із [PERSON] однією сім`єю, вели спільне господарство. Стан здоров`я [PERSON] погіршився після смерті дружини. Увесь цей час позивач постійно знаходився поряд із ним, піклувався, надавав допомогу, відвозив до лікарні. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 24.12.2021 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №2557. У лютому 2022 року позивач виїхав за межі України, тому 20.06.2022 року надав нотаріально посвідчену довіреність на ім?я [PERSON] для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері [PERSON] та [PERSON] .. Утім, постановою приватного нотаріуса від 01.11.2022 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю у спадкоємця документів, які б підтверджували факт родинних відносин зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тому, посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд: -встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , у період з липня 2005 року по [INFO] ; -визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Представник відповідача Дніпровської міської ради Борсук Ю.В. надала до суду відзив, у якому проти задоволення позову заперечувала із посиланням на те, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та доповнила, що іншого житла позивач не має. Після смерті своєї матері [PERSON] проживав із [PERSON] , забезпечував йому належні умови проживання, доглядав за ним, купував ліки та відвозив у лікарню, оскільки стан здоров`я спадкодавця погіршився. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк Олена Володимирівна у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку. У судовому засіданні буди допитані свідки. Так, свідок [PERSON] , яка є колишньою дружиною позивача, суду пояснила, що [PERSON] проживав разом зі своєю матір`ю та вітчимом однією сім`єю, завжди їм допомагав. Після смерті матері позивач залишився проживати із вітчимом [PERSON] удвох, у них були добрі стосунки. Свідок [PERSON] , яка є подругою позивача, суду пояснила, що [PERSON] проживав із матір`ю та вітчимом однією сім`єю в одній квартирі, доглядав за ними. Окрім позивача допомоги ніхто не надавав. [PERSON] займався лікуванням свого вітчима, піклувався про нього. Свідок [PERSON] , який є товаришем [PERSON] , суду пояснив, що позивача та його родину знає давно, вони усі проживали однією сім`єю у квартирі. Позивач зробив ремонт, постійно допомагав та піклувався про свою матір та вітчима. Вислухавши пояснення представника позивача та свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та копію спадкової справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4). [PERSON] 29.12.1999 року уклала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №1193 (а.с.5), від якого спільних дітей не мали. [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.11.2002 року, виданого ВАТ «Нижньодніпровський трубопрокатний завод» згідно із розпорядженням (наказом) від 26.11.2002 року, за №П-1526. Кожному із співвласників належало по 1/2 частки квартири (а.с.23). Позивач [PERSON] із 11.07.2005 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю із Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с.78). Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 22.06.2022 року, за №00035915530 (а.с.19-20). На підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 05.06.2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Аршава І.О., після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син [PERSON] , із урахуванням 1/2 частки у спадщині, від якої відмовився чоловік померлої [PERSON] на користь позивача (а.с.10). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 24.12.2021 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №2557 (а.с.6). У лютому 2022 року позивач виїхав за межі України, тому 20.06.2022 року надав нотаріально посвідчену довіреність на ім?я [PERSON] для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері [PERSON] та [PERSON] (а.с.71). Постановою приватного нотаріуса від 01.11.2022 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю у спадкоємця документів, які б підтверджували факт родинних відносин зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.24). Відповідно до матеріалів спадкової справи №27/2022, заведеної після смерті [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини ніхто, окрім позивача, не звертався. Заповіт від імені спадкодавця відсутній. [PERSON] проживав разом із матір`ю [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, вели спільне господарство, сплачували комунальні послуги, підтримували майно в належному стані, що підтверджується поясненнями свідків, які надані у судовому засіданні. Після смерті [PERSON] позивач проживав зі своїм вітчимом [PERSON] однією сім`єю, вели спільне господарство. Стан здоров`я [PERSON] погіршився після смерті дружини. Увесь цей час позивач постійно знаходився поряд із ним, піклувався, надавав допомогу, відвозив до лікарні. Відповідно до п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного\~проживання\~зі\~спадкодавцем\~на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2\~ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про встановлення факту постійного\~проживання\~зі\~спадкодавцем\~ [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини підлягає задоволенню, оскільки факт, який просить встановити позивач, має юридичне значення, бо від його встановлення залежить вирішення його особистих майнових прав. Статтею 1218 ЦК України\~визначено до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2\~ст. 1220 ЦК України\~передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як передбачено\~ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини. Згідно із ч.1\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3\~ст.1268 ЦК України\~визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до положень ч.1\~ст.1270 ЦК України\~встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1\~ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1\~статті 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У той же час, ч. 5\~ст. 1296 ЦК України\~встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Виходячи з вищевикладеного вбачається, що після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді 1/2 частка квартири [ADDRESS] . Згідно з матеріалами спадкової справи №27/2022, заведеної після смерті [PERSON] , крім позивача, інші спадкоємці відсутні. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 95 ЦПК України\~письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Статтями 77 - 80 ЦПК України\~встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Статтею 80 ЦПК України\~передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Так, згідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень\~ст. 5 ЦПК України\~суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, тому вважає: -встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , у період з липня 2005 року по [INFO] ; -визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає судові витрати покласти на сторону, яка їх понесла.

Outcome: approved