Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з наступними вимогами:\~стягнути з відповідача на користь позивача неустойку у розмірі 83 566 грн 20 коп. за несвоєчасну сплату аліментів (прострочення їх сплати) на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які нараховано у межах виконавчого провадження № 55748557 на підставі судового наказу, виданого 01.02.2018 Московським районним судом м. Харкова, у справі №\~643/16456/17, яка розрахована станом на 31.12.2022. На обґрунтування позову зазначила, що вона та відповідач мають дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На підставі судового наказу, який був виданий Московським районним судом м.\~Харкова 01.02.2018 (справа № 643/16456/17), з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі однієї третини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 20.10.2022 найстарший їх син [PERSON] , [INFO] , став повнолітнім, у зв`язку з чим, стягнення аліментів на його утримання було припинено. З листопада 2022 року аліменти на їх молодшого сина [PERSON] , [INFO] , продовжились стягуватися у розмірі однієї шостої заробітку (доходу) відповідача. Стягнення аліментів проводиться в межах відкритого виконавчого провадження №\~55748557. Однак, відповідач своєчасно та у повному обсязі стягнуті аліменти на утримання дітей не сплачував, внаслідок чого, станом на 31.12.2022 утворилась заборгованість (за період з січня 2021 року по грудень 2022 року), з урахуванням здійснених боржником сплат в розмірі 79 678 грн 06 коп. З метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей, та їх права на належне і достатнє матеріальне забезпечення, вважала за необхідне, стягнути з відповідача пеню, як відповідальність за прострочення сплати аліментів. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.02.2021 по 31.12.2022 склав 83 566 грн 20 коп. Зазначене стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 11.10.2023 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 06.11.2023. 06.11.2023, 28.11.2023 за клопотанням представника відповідача відкладено судовий розгляд. 28.11.2023 позивач [PERSON] подала клопотання, в якому просила проводити судовий розгляд за її відсутності, а також долучила до справи копію судового наказу Московського районного суду м. Харкова від 25.01.2018. 04.12.2023 представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме погодився з нарахованою сумою пені за січень 2021 року в розмірі 21\~695 грн 20 коп., за вересень 2022 року в розмірі 3\~794 грн 08 коп., за жовтень 2022 року в розмірі 2\~028 грн 90 коп., за листопад 2022 року в розмірі 639 грн 22 коп. На обґрунтування заперечень проти позову пояснив, що з 31.01.2021 по 01.09.2022 позивач з дітьми проживала в будинку відповідача та діти в цей період були на його утриманні. А з 24.02.2022 позивач отримала статус внутрішньо переміщеної особи та була зареєстрована за адресою відповідача. У зв`язку з цим, 31.01.2021 вони з позивачем ходили до виконавчої служби, де позивач подавала заяву про зупинення стягнення аліментів. З 01.09.2022 відповідач відновив сплату аліментів, оскільки вони припинили спільне проживання та позивач стала проживати за іншою адресою. Разом з тим пояснив, що доказів звернення позивача до виконавчої служби з заявою про зупинення стягнення аліментів та прийняття відповідного рішення державним виконавцем відповідач не має, і в матеріалах виконавчого провадження такі документи відсутні, що стало підставою для відповідного звернення відповідача до виконавчої служби. Вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними копій свідоцтв про народження Серія [NUMBER] , Серія [NUMBER] підтверджується, що сторони мають спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 10, 11). Згідно паспорта громадянина України [NUMBER] , довідок від 10 травня 2023 року №\~6309-7001780991, № 6309-7001781013, про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, довідки переселенця 6309-7500726493, позивач [PERSON] та її діти: син [PERSON] , [INFO] , неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , мають зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , а як внутрішньо переміщені особи [PERSON] та неповнолітній [PERSON] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8, 9, 12, 13). Згідно довідки відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області №\~1969 від 04.10.2023 відповідач [PERSON] має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (а. с. 26). Судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 25.01.2018 стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (на кожну дитину), починаючи з 19.12.2017 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а. с. 62). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] (АСВП: [NUMBER] ), складеного старшим державним виконавцем Зміївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хмель О., вбачається, що за період з січня 2021 року по грудень 2022\~року нараховані аліменти на загальну суму 88\~678 грн 06 коп. За період з вересня по грудень 2022 року були сплачені аліменти у кожному місяці, відповідно, 2\~000 грн, 1\~000 грн, 2\~000 грн та 4\~000 грн. Заборгованість станом на 31.12.2022 складала 79\~678 грн 06 коп. (а. с. 15). Зазначений розрахунок не був оскаржений боржником у виконавчому провадженні, доказів його неспроможності не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до Закону України від 26 квітня 2001 року N 2402-III "Про охорону дитинства", визначено охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року судам роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При визначенні суми неустойки (пені) суд керується правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року № 572/1762/15-ц щодо порядку проведення розрахунку неустойки (пені), яка стягується на підставі ст. 196 СК України. Зокрема, зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки місяцем, у якому не проводилося стягнення. Крім того, Законом України № 2129-IX "Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" не було передбачено заборони нараховувати та стягувати пеню за прострочення сплати аліментів, що свідчить про продовження дії положень ст. 196 Сімейного кодексу України*, під час воєнного стану в Україні. В постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) висловлена правова позиція, що оскільки пеня змінна величина, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі якщо позивач з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. В позовній заяві мається розрахунок, з якого вбачається, що 1% за кожен день прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2021 по 30.11.2022 складає 83 566 грн 20\~коп. Зі змісту розрахунку вбачається, що пеня на заборгованість, що виникла протягом січня-березня 2021 року, нарахована за період до 31.08.2021, оскільки з вересня по грудень відповідачем було сплачено в рахунок погашення заборгованості з аліментів 9\~000 грн. Пеня нарахована на заборгованість з аліментів, що виникла по листопад 2022 року (а. с. 3). З урахуванням того, що загальна сума заборгованості з аліментів у грудні 2022 року була зменшена на 4\~000 грн, сплата яких була врахована позивачем під час обрахування пені за січень-березень 2021 року, суд вважає, що розмір нарахованої пені не перевищує 100% заборгованості з аліментів, яка існувала станом на 30.11.2022. Відповідачем та його представником зазначений розрахунок неустойки (пені) не спростований. Часткові заперечення проти позову ґрунтувалися на позиції відповідача, який вважав, що за період 31.01.2021 року по 31.08.2022 року він не був зобов`язаний сплачувати аліменти, оскільки діти фактично проживали з ним та знаходились на його утриманні. Така позиція відповідача є хибною, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Будь-яких доказів, якими б підтверджувались підстави для не нарахування державним виконавцем у виконавчому провадженні аліментів за період з 01.02.2021 по 31.08.2022 відповідачем та його представником не надано. Як повідомив представник відповідача, розрахунок заборгованості з аліментів відповідачем не оскаржувався. Також, в матеріалах справи відсутні відомості про наявність передбачених ст. 197 СК\~України умов для повного або часткового звільнення відповідача від відповідальності за прострочення сплати аліментів. За таких обставин, позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути до Державного бюджету України судовий збір.

Outcome: approved