Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-04 00:00:00

31 жовтня 2023 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області від представника позивача - адвоката Стецьків Л.В. надійшов позов, в якому просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12 вересня 2002 року, про що Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, 12 вересня 2002 року складено відповідний актовий запис № 2050. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12 вересня 2002 року. Від цього шлюбу двох повнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, відсутністю між ними взаєморозуміння, втратою любові та поваги один до одного. Спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинені. Наміру зберегти сім`ю у сторін немає. Тому позивач переконана, що збереження шлюбу неможливе. Ухвалою суду від 07 листопада 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник позивача подала заяву, якою просила розгляд справи проводити у її відсутність, на позові наполягає та просить задовольнити. Відповідач подав до суду відзив, якою просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги визнав та просив задовольнити. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши заяви представника позивача та відповідача, а також докази, наявні в матеріалах справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року (серія А, №303А, п.2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 12 вересня 2002 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що складено актовий запис за № 2050. Наведене підтверджується копією свідоцтва про шлюб (повторне) серії [NUMBER] виданого 10 січня 2020 року Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Від цього шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 08 травня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 29 жовтня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. Відповідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. При розгляді справ про розірвання шлюбу суд має встановлювати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, можливість збереження шлюбу в подальшому. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Зі змісту позовної заяви, вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подружніх та сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. З цих підстав подальше існування сім`ї неможливе. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, у зв`язку з чим укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп., що підтверджується квитанціями № 1028-0876-4136-5155 від 26 жовтня 2023 року. Позовні вимоги задоволено в повному обсязі, крім того відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги. У частині 1 ст. 142 ЦПК України зазначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору (536 грн. 80 коп.), сплаченого при поданні позову, а іншу частину судового збору (536 грн. 80 коп.) стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved