Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-28 00:00:00

В серпні 2023 року позивач звернулася з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шщлюб, укладний між сторонами 21.06.2022 року та стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від \~ \~08.08.2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11.09.2023 позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог, просить: 1) стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову до досягнення дітиною повноліття; стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дружини , з якою проживає малолітня дитина , у розмірі 1/6 частки доходу відповідача, починаючи з дати подання позову до досягнення дітиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. 11 вересня 2023 року від позивачки до суду надійшло клопотання про закриття провадження по справі в частині вимог про розірвання шлюбу в зв`язку з відмовою від позову. Ухвалою суду від 11.09.2023 прийнято відмову позивача від позовних вимог про розірвання шлюбу та закрити провадження у справі за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що позивач відмовився від частини позовних вимог, будучи обізнаним про наслідки закриття провадженняу справі, а підстав для не прийняття цієї заяви судом не встановлено, провадження у справі за позовними вимогами [PERSON] ,В до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає закриттю на підставі п. 4 ч. 1ст. 255 ЦПК України. Прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дружини , з якою проживає малолтіня дитина , у розмірі 1/6 частки доходу відповідача, починаючи з дати подання позову до досягнення дітиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Відкладено розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини - на 13 жовтня 2023 року. Ухвалою суду від 09 листопада 2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та непрацездатну дружинудо припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України - відмовлено. Оголошено перерву в судовому засіданні до 23 листопада 2023 року, надавши відповідачу додатковий строк для подання відзиву протягом 10 днів з дня отримання ухвали суду. Відзиву на позов не надходило. Позивачка в судове засідання не з`явилася , надала заяву про підтримання позовних вимог. Відповідач та його представник, які належним чином були повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки сулду не повідомили, не скористалися своїм процесуальним правом та не направили до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. При цьому відповідач надав суду заяву , в якій визнає вимоги позову про стягнення аліментів на неповнолітню дитину в повному обсязі. Згідно ч. 8ст. 178 ЦПК Україниу разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За вказаних обставин, судом ухвалено про\~ розгляд справи за відсутності сторні за наявними матеріалами справи, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів про права та взаємні обов`язки сторін. На підставі ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст.ст.\~15,16 ЦК України, ст.ст.\~4,\~5 ЦПК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Сторони знаходяться у шлюбі з 21.06.2022 року, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , батьками якого є сторони по справі. Дитина на теперішній час проживає разом з матір`ю, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється сторонами. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , з 28.09.2022 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним трирічного віку , що підтверджується Наказом від 26.09.2022 року за місцем її роботи . Довідкою командира ВЧ [NUMBER] від 02.11.2023 року підтверджується, що страший солдат [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом у ВЧ [NUMBER] в [ADDRESS] з 27.10.2023 року. Законом України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ, який набрав чинності 26 березня 2022 року, було доповнено Закон України «Про виконавче провадження» рядом положень, пов`язаних із військовою агресію Російської Федерації на території нашої держави. В продовження прийнятого Закону Міністерством юстиції України 1 квітня 2022 року було опубліковано роз`яснення щодо аліментних зобов`язань у період воєнного стану. Зокрема, зазначено, що Верховна Рада прийняла Закон, яким передбачено, що тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України припиняється звернення щодо стягнення на заробітну плату та інший дохід боржника. Втім, вказане правило має виключення та не поширюється на рішення про стягнення аліментів, а також рішення, боржниками за якими є громадяни російської федерації. Обов`язок батьків або інших осіб, які виховують дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, закріплено в ч.2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 року. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зокрема, якщо особа, яка несе фінансову відповідальність за дитину, і дитина проживають в різних державах, Держави-учасниці сприяють приєднанню до міжнародних угод або укладенню таких угод, а також досягненню інших відповідних домовленостей. ( ч.1, ч. 4 ст. 27 Конвенції про права дитини). Нормою ст. 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З документів, що надані суду представником відповідача вбачається, що він на даний час проходить військову службу та отримує грошове забезпечення, тобто відповідає ознакам працевлаштованої особи. Відповідачем не надано суду доказів, що на його утриманні перебувають інші особи, і що його матеріальний стан, стан його здоров`я не дозволяє сплачувати аліменти на утримання дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі - саме за вибором отримувача аліментів. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не є у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до вимог ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, частиною дев`ятою статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, та те що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька. Враховуючи викладене, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги потреби дитини , суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину до досягнення нею повнотліття. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 01 серпня 2023 року. Згідно з ч. 1, ч. 4ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Згідно статті 84 СК Українидружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4статті 84 СК Українирегламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина, визначається за рішенням суду відповідно до частини першоїстатті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Відповідно до положень ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. За такого, враховуючи, що відповідач має сплачувати на утримання неповнолітнього сина 1/4 частину від свого заробітку, отже частка від його заробітку, яку він має сплачувати на утримання дружини, не може перевищувати половину від його заробітку . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що слід стягнути аліменти утримання дружини у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів платника, починаючи з моменту подачі даної позовної заяви - 11 вересня 2023 року і до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 1ст. 367 ЦПК Українисуд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, від сплати якого був звільнений позивач при подачі позову до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі частини 6 статті 141 ЦПК України, частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 2147,20 грн.

Outcome: approved