Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

19 вересня 2023 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить визначити [PERSON] додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті її бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла бабуся позивача, яка залишила заповіт на своє майно на ім`я позивача та її рідного дядька (відповідача) у рівних частках. Про існування заповіту їй стало відомо після сплину шестимісячного терміну, наданого для подання заяви на прийняття спадщини. Через військову агресію вона була змушена виїхати до іншої країни, вона не була присутня на похованні бабусі. 08.08.2023 позивач звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Димову О.С. з метою оформлення спадкових справ, але їй було відмовлено, оскільки пропущений строк на подання заяви на прийняття спадщини. Через це позивач звертається до суду. 25 вересня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження за даним позовом, призначено підготовче засідання. До підготовчого засідання позивач надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач до підготовчого засідання подав заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення в підготовчому засіданні та на підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка є бабусею [PERSON] (копія свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , копія свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , копія свідоцтва про народження [NUMBER] , копія свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , копія свідоцтва про народження [NUMBER] ). За життя, 07 лютого 2006 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Добриновою Л.А., відповідно до якого заповідала усе майно [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] [PERSON] мала прізвище [PERSON] . 08 серпня 2023 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] через пропуск нею строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ст.1270 ЦПК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ч.3 ст.1272 ЦПК України позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, суд враховує наступне. Згідно з усталеною практикою Верховного Суду поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання положень закону тощо, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Позивач вказує, що встановлений законодавством строк для прийняття спадщини вона пропустила у зв`язку з необізнаністю про існування заповіту через перебування і іншій країні. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у з`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, та у подальшому неодноразово продовжувався і триває до сьогодні. З 26.02.2022 по 11.11.2022 на території м. Миколаєва велися бойові дії, а з 11.11.2022 м. Миколаїв у зоні виникнення можливості бойових дій (ПЕРЕЛІК територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309). Копією закордонного паспорту підтверджується, що [PERSON] на час смерті [PERSON] перебувала за межами України. Отже, позивач з об`єктивних та непереборних перешкод не могла реалізувати своє право на прийняття спадщини у встановлений законом строк, оскільки перебувала у іншій країні та не знала про існування заповіту, що не заперечувалось відповідачем. У постанові Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18, провадження № 61-14962св19, вказано, що «обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] вказував, що він не мав права на спадщину за законом у першу чергу, не знав про існування вищевказаного заповіту, тому не звертався до нотаріуса з відповідною заявою протягом визначеного законом строку»; «Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Враховуючи обставини справи, наявності заповіту на користь позивача як спадкоємця майна [PERSON], недобросовісну поведінку відповідачів та нотаріуса, а також наведені позивачем причини, які є об`єктивними та істотними труднощами, суди відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України дійшли правильного та обґрунтованого висновку, що наявні правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини». Даний висновок в силу положень частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч.4 ст.263 ЦПК України підлягає врахуванню іншими судами при застосуванні таких норм права. З огляду на встановлені у цій справі обставини, причини пропуску строку, на які посилалася позивачка (саме незнання про заповіт, перебування у іншій країні через військову агресію), дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки встановив поважні причини пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини, які є поважними та не залежали від її волі.

Outcome: approved