Jurisdiction: civil
Date: 2023-12-11 00:00:00

У листопаді 2023 року Житлово-будівельний кооператив "ХІМІК 19"звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 15 957,26 грн., витрати зі справи судового збору у розмірі 2684,00 та витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн. Позов обґрунтований тим, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] та отримують від позивача житлово-комунальні послуги, зокрема, послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Як споживачі житлово-комунальних послуг відповідачі зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Внаслідок неналежного виконання відповідачами зобов`язань по оплаті житлово-комунальних послуг за період з січня 2014 року по вересень 2023 року відповідачі не вносили плату за отримані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а також з січня 2014 року по грудень 2015 року не вносили плату за отримані послуги з постачання води та водовідведення, опалення, гарячої води та водовідведення, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 15 957,26 грн. Відповідачі як боржники, що прострочили виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язані сплатити зазначену суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 22.11.2023 справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку; заяв, відзиву суду не надали, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу без їх участі по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вивчивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Житлово-будівельний кооператив "ХІМІК 19" є балансоутримувачем будинку № 9 по вул. Кошиця в м. Києві . Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону від 24.06.2004 № 1875-IV, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон № 1875-IV) дає визначення, що балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом, а споживачем є фізична та юридична особи, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідачам [PERSON] та [PERSON] є користувачами послуг, мешканцями і власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 23.04.1999, згідно з даними якого, квартира належить відповідачам в рівних долях. Згідно з нормами статей 319, 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна (стаття 360 ЦК України). Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління, регулює Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», стаття 7 якого визначає, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. За положеннями статті 20 Закону № 1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію (стаття 151 Житлового кодексу Української РСР). Згідно пункту 8 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, співвласники житлового будинку, гуртожитку зобов`язані забезпечувати належне утримання, експлуатацію, реконструкцію, реставрацію, поточний і капітальний ремонт, технічне переоснащення спільного майна житлового будинку, гуртожитку пропорційно до частки співвласника на умовах співфінансування. Системний аналіз вищенаведених положень закону та нормативно-правових актів в їх сукупності дає підстави для висновку, що кожний власник (співвласник) приміщення у багатоквартирному будинку є одночасно співвласником спільного майна будинку, зокрема, приміщень загального користування. З огляду на те, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання таких послуг в даному випадку на вирішення справи не впливає і не може бути підставою для звільнення відповідачів від їх оплати. Така правова позиція ґрунтується на правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 30.10.2013 по справі № 6-59цс13 та у постановах Верховного Суду від 15.03.2018 по справі № 401/710/15-ц. Судом встановлено, що ЖБК «Хімік-19» до кінця 2015 року. забезпечував надання для будинку № 9 по вул. Кошиця в м. Києві всього комплексу житлово-комунальних послуг (окрім послуг з електропостачання), включаючи послуги з утримання будинку і прибудинкової території, централізованого опалення, водовідведення та постачання холодної і гарячої води, а з 2016 року надає лише послуги з утримання будинку і прибудинкової території. Згідно пункту 5.2. Статуту ЖБК «Хімік-19» до компетенції загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу належить затвердження розміру внесків на утримання будинків та прибудинкової території. З 01.01.2014 діяли наступні тарифи для розрахунків внесків на утримання будинку та прибудинкової території 1 поверх - 1,89 грн. за 1 м.кв., інші поверхи - 2,40 грн. за 1 м.кв.. Протоколом № 3 Загальних зборів членів ЖБК «Хімік-19» від 24.10.2016 вирішили з 1 грудня 2016 року встановити розмір тарифу для розрахунку внесків на утримання будинку та прибудинкової території в сумі 3 грн. за один квадратний метр загальної площі, 1,98 грн. для квартир першого поверху за 1 м.кв. Протоколом № 6 Загальних зборів членів ЖБК «Хімік-19» від 15.06.2017 вирішили встановити з 01 липня 2017 року розмір внеску на утримання будинків та прибудинкової території в сумі 5 грн. за один квадратний метр загальної площі для усіх квартир, 4 грн. для квартир першого поверху. Протоколом № 1 Загальних зборів членів ЖБК «Хімік-19» від 20.02.2019 вирішили встановити з 01 квітня 2019 року розмір внеску на утримання будинків та прибудинкової території в сумі 8 грн. за один квадратний метр загальної площі для усіх квартир, 6,70 грн. для квартир першого поверху поверху. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що власники квартири [ADDRESS] протягом тривалого часу не виконували належним чином зобов`язання по оплаті спожитих житлово-комунальних послуг, внаслідок чого станом на 01.10.2023 утворилась заборгованість в загальному розмірі 15 957,26 грн. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачами, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, та дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог ЖБК «Хімік-19» про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 15 957,26 грн. Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного. Як вбачається із матеріалів позову, позивач просить стягнути з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Таку правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі 910/4201/19. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копії договору про надання правничої допомоги № 2а від 13.10.2023, укладений між адвокатом Кишеня В.С. та ЖБК «ХІМІК-19», ордер на надання правничої (правової) допомоги, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Кишеня В.С., акт прийому-передачі наданих послуг від 13.10.2023 на суму 4 000,00 грн., виписку по рахунку фізичної особи підприємця про сплату ЖБК «ХІМІК-19» за правову допомогу у розмірі 4 000 грн. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані стороною позивача не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15. Вивчивши надані документи, перевіривши обсяг наданих послуг, суд бере до уваги розмір понесених позивачем витрати за фактично отриману правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн. та враховуючи обсяг виконаних адвокатом Кишеня В.С. робіт, ціну позову, суд вважає, що заявлений стороною розмір витрат на правничу допомогу є обґрунтований та доведений. У зв`язку з наведеним суд стягує з відповідачів на користь позивача 4 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Крім того, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір відповідно до вимог ст.141 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у розмірі 1 342,00 грн. з кожного відповідача.

Outcome: approved